Справа № 826/3744/16
Суддя: Федорчук А.Б.
Дата ухвалення: 2016-11-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

23 листопада 2016 року № 826/3744/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Федорчука А.Б., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
доГенеральної прокуратури України
провизнання протиправною бездіяльності
В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Генеральної прокуратури України, в якому просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача, яка полягає у не розгляді по суті та не вирішенні по суті вимоги «№ 17» заяви від 27 січня 2016 року.

Під час розгляду справи позивач підтримав заявлені позовні вимоги в повному обсязі та просив суд їх задовольнити, посилаючись на доводи, викладені в позовній заяві.

Представник відповідача проти позову заперечив, про що надав відповідні письмові заперечення, які наявні в матеріалах справи.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, встановив наступне.

27.01.2016 року позивач звернувся до Генеральної прокуратури України з заявою (донос), якою повідомив відповідача про недоліки в діяльності Генеральної прокуратури України. В п.17 даного звернення ОСОБА_1 вимагав розгляд заяви скоротити до 10 днів з огляду на те, що він старий, хворий, дурний та бідний, їсть манну кашу і жінки вже на звертають на нього увагу та жити йому залишилось може зо три дні.

Зазначена заява зареєстрована у Генеральній прокуратурі України 29.01.2016 року за №17725-16.

За результатами розгляду вказаної заяви позивача Генеральна прокуратура України 17.02.2016 року листом №05/3-14050-10 надала відповідь стосовно того, що представник Генеральної прокуратури України у справі діяв на підставі довіреності керівника. Будь-яких зауважень, засобів процесуального примусу, передбачених ст. 269 КАС України до представника судом не застосовувались. При цьому, повідомлено позивачу, що підстав для ініціювання питання про притягнення до відповідальності представника Генеральної прокуратури України не встановлено; роз'яснено можливість ознайомлення з матеріалами перевірки та повідомлено місце для такого ознайомлення.

Позивач, вважаючи, що його вимога «№ 17» проігнорована відповідачем, оскільки відповідь Генеральною прокуратурою України направлена на 19 (дев'ятнадцятий) день після отримання заяви (доносу), звернувся до суду з даним позовом.

Оцінивши за правилами ст. 86 Кодексу адміністративного судочинства України надані сторонами докази та пояснення, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, Окружний адміністративний суд міста Києва вважає, що позов не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

У відповідності до преамбули Закону України «Про звернення громадян» від 02.10.1996 № 393/96-ВР (в редакції чинній на момент звернення позивача із заявою, далі - Закон № 393/96-ВР) цей Закон регулює питання практичної реалізації громадянами України наданого їм Конституцією України права вносити в органи державної влади, об'єднання громадян відповідно до їх статуту пропозиції про поліпшення їх діяльності, викривати недоліки в роботі, оскаржувати дії посадових осіб, державних і громадських органів. Закон забезпечує громадянам України можливості для участі в управлінні державними і громадськими справами, для впливу на поліпшення роботи органів державної влади і місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, для відстоювання своїх прав і законних інтересів та відновлення їх у разі порушення.

Згідно ч. 1 ст. 1 Закону № 393/96-ВР Громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об'єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов'язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

В силу норм ст. 3 зазначеного Закону під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги. При цьому, заява (клопотання) - звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності. Клопотання - письмове звернення з проханням про визнання за особою відповідного статусу, прав чи свобод тощо.

Статтею 19 Конституції України визначено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 40 Конституції України встановлено, що усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Згідно з ч. 1 ст. 19 Закону №393/96-ВР органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об'єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов'язані об'єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань).

Відповідь за результатами розгляду заяв (клопотань) в обов'язковому порядку дається тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях) питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обов'язки (ч. 3 ст.19 Закону №393/96-ВР).

Частиною 1 ст. 20 Закону визначено, що звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п'ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п'яти днів.

Таким чином, Законом передбачено 15-денний строк розгляду та вирішення звернень, які не потребують додаткового вивчення, та місячний строк розгляду і вирішення звернень, які такого вивчення потребують.

Як зазначив представник відповідача, доводи звернення ОСОБА_1 щодо неправомірності дій представника Генеральної прокуратури України в адміністративній справі передбачали необхідність додаткового їх вивчення, зокрема ознайомлення з матеріалами справи, технічним записом судового засідання, про що також повідомлено заявника у відповіді Генеральної прокуратури України від 17.02.2016.

Дані обставини підтверджуються наявною в матеріалах справи заявою Генеральної прокуратури України на адресу Окружного адміністративного суду міста Києва від 04.02.2016 №05/311693-15 про надання копії інформації з носія на який здійснювався технічний запис судового засідання по справі №826/20859/15.

За таких обставин суд приходить до висновку, що звернення ОСОБА_1 правомірно розглянуто протягом 22 днів, тобто у межах місячного строку, встановленого Законом.

Згідно з ч. 2 ст. 20 Закону на обґрунтовану письмову вимогу громадянина термін розгляду може бути скорочено від встановленого цією статтею терміну.

Проте наведені норми Закону не передбачають права заявника самостійно, на власний розсуд, встановлювати будь-які строки вирішення звернення, у тому числі, за наявності, на його думку, підстав для цього.

Водночас доводи ОСОБА_1 про те, що вирішення згаданого звернення необхідно забезпечити саме у 10-денний строк у зв'язку з його можливою смертю через 3 дні, не ґрунтуються на вимогах Закону.

За таких обставин, судом вбачається надання Генеральною прокуратурою України відповіді на звернення ОСОБА_1 від 27.01.2016 року відповідно до Закону України «Про звернення громадян».

При цьому, бездіяльність суб'єкта владних повноважень - це пасивна поведінка суб'єкта владних повноважень, яка може мати вплив на права, свободи та інтереси фізичної чи юридичної особи, тобто відсутність дій, які повинен був вчинити суб'єкт владних повноважень, але не вчинив, що потягло за собою порушення прав чи інтересів фізичної чи юридичної особи.

З урахуванням наведеного судом вбачається відсутність оскаржуваної бездіяльності, а відтак відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Згідно частини 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно частини 2 статті 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідач як суб'єкт владних повноважень покладений на нього обов'язок доказування правомірності оскаржуваних дій виконав повністю.

Зважаючи на вищенаведене в сукупності, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог повністю.

Керуючись ст. ст. 94, 158-163 КАС України, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів за правилами, встановленими ст.ст. 185-187 КАС України. Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя А.Б. Федорчук