Справа № 2-а-303/2010
Суддя: Левченко А. В.
Дата ухвалення: 2010-02-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 2-а-З03/2010
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.02.2010 року Бориспільський міськрайонний суд Київської області в складі головуючого судці Левченка А.В., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України у Бориспільському районі Київської області про стягнення недоплаченої щомісячної державної соціальної допомоги дитині війни,

встановив:

03.02.2010року позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом про визнання відмови у перерахунку соціальної допомоги, передбаченої ст. 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" з боку управління Пенсійного фонду України у Бориспільському районі Київської області неправомірною та зобовязання відповідача нарахувати на користь останнього недоплачену йому, як дитині війни щомісячну державну соціальну допомогу за період з 01.01.2006 року по 01.01.2010 року в сумі 5132 грн. 10 коп.

Свої вимоги позивач обгрунтовував тим, що він відповідно до статті 1 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" від 18.11.2004 року № 2195-1V є дитиною війни. Згідно зі статтею 6 зазначеного Закону з

01.01.2006року йому повинна виплачуватися щомісячна соціальна допомога у розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком. У 2006 - 2009 роках така допомога позивачу не виплачувалась. Оскільки невиплата щомісячної соціальної допомоги здійснена відповідачем протиправно, зважаючи на рішення Конституційного суду України від 09.07.2007 року №6-рп/2007, ОСОБА_1 просив задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі. Також позивач просив суд зобов»язати відповідача в подальшому виплачувати йому щомісячну державну соціальну допомогу як дитині війни, починаючи з грудня 2009 року, або до часу припинення виплати цієї допомоги, в розмірі не менше прожиткового мінімуму, встановленого для осіб які втратили працездатність, гарантованого Конституцією України та у відповідності з нормами діючого законодавства, яке не суперечить Конституції України.

Також просив поновити пропущений з поважних причин строк на звернення до адміністративного суду.

В судове засідання позивач не зявився, але надав заяву в якій позовні вимоги підтримав в повному обсязі, справу просив слухати без його участі та в письмовому провадженні.

Представник відповідача надав до суду заяву, в якій просив слухати справу у його відсутність та в письмовому провадженні. Письмові заперечення управління Пенсійного фонду України у Бориспільському районі зводились до того, що на момент звернення позивача до суду не визначений механізм проведення відповідних виплат, передбачених ст. 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни", а тому не встановлено яким саме органом та за рахунок яких коштів повинні здійснюватись призначення та виплата соціальної допомоги. Невірним, на думку відповідача, є застосування до даних відносин при призначенні та виплаті допомоги мінімального розміру пенсії, визначеного в ст. 28 Закону України "Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування". Також відповідач просив врахувати положення ст.ст. 99, 100 КАС України, зважаючи на періоди за які просить задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 та часу його звернення до суду, що свідчить про пропущення позивачем строку на звернення за попередні роки. На підставі викладеного представник управління Пенсійного фонду просив у задоволенні позову відмовити.

Суд дослідивши матеріали справи та додані документи приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог.

Судом встановлено, що позивач відповідно до його віку (ІНФОРМАЦІЯ_1), довідки управління пенсійного фонду та ст. 1 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" від 18.11.2004 року є пенсіонером за вислугою років та має статус дитини війни. Вказані обставини підтверджуються копією паспорту та пенсійного посвідчення позивача.

Позивач перебуває на обліку в управлінні Пенсійного фонду України у Бориспільському районі Київської області, що визнано відповідачем у справі в своїх письмових запереченнях та підтверджується пенсійним посвідченням.

У відповідності до ст.6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни, який набрав чинність з

01.01.2006року, дітям війни до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги виплачується підвищення у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком.

Згідно з ч.І ст.28 Закону України „Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування розмір мінімальної пенсії за віком дорівнює розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Однак, управління Пенсійного фонду України в Бориспільському районі Київської області,

починаючи з 01.01.2006 року до 01.01.2008 року, до пенсії, що виплачувалась ОСОБА_1 не додавало 30% прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, а з 01.01.2008 року обмежилось виплатою лише 10% прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, що втратили працездатність, про що свідчить відповідь відповідача від 14.12.2009 року.

Крім того, вказаним листом управління Пенсійного фонду України в Бориспільському районі відмовило позивачу у перерахунку призначеної пенсії з урахуванням підвищення її розміру на всі 30% прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність за оспорюваний позивачем період.

Ці обставини сторони визнають, тому за правилами ч.1 ст.72 КАС України вони не потребують доказування.

Як зазначив відповідач у вказаному вище листі та письмових запереченнях долучених до матеріалів справи, управління Пенсійного фонду України у м. Бориспіль Київської області в період з 01.01.2007 року по 01.01.2008 року, здійснювало нарахування та виплату надбавки до пенсії дітям війни на підставі,ст. 6 Закону від 24.11.2004 року з урахуванням положень п. 12 ст. 71 Закону України "Про Державний бюджет України на 2007 рік", якими дію такої статті зупинено, й виплати допомоги здійснювалась протягом 2007 року лише дітям війни які є інвалідами. Оскільки позивач не є інвалідом, то така допомога й не виплачувалась останньому.

Починаючи з 01.01.2008 року управління керувалось положеннями Закону України "Про Державний бюджет України на 2008 рік та внесення змін до деяких законодавчих актів України" та постанови Кабінету Міністрів України від 28.05.2008 року №530 "Деякі питання соціального захисту окремих категорій громадян", відповідно до яких позивачу нараховувалось та виплачувалась зазначена надбавка до пенсії, як дитині війни в розмірі 10% прожиткового мінімуму встановленого для осіб, які втратили працездатність.

Щодо нарахування та виплати вказаної надбавки до пенсії в період з 01.01.2006 року по 01.01.2007 року відповідач пояснень не надав, однак заперечив щодо задоволення позову і в цій частині зважаючи на пропущення строку на звернення до суду.

При розгляді даного адміністративного позову суд виходить з того, що ухилення відповідача від збільшення розміру пенсії за віком, призначеної останній на 30% прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, починаючи з 01.01.2007 року до 01.01.2008 року, а також збільшення розміру цієї пенсії лише на 10% прожиткового мінімуму для осіб, що втратили працездатність, починаючи з 01.01.2008 року, не ґрунтуються на вимогах ст.6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни.

Відповідно до ст.152 Конституції України закони, та інші нормативно-правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність. Таким чином, положення Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік» втратили чинність з моменту прийняття рішення Конституційним Судом України.

У відповідності зі статтями 1, 13 Закону України «Про Конституційний Суд України» єдиним органом конституційної юрисдикції в Україні є Конституційний Суд України, який приймає рішення та дає висновки у справах щодо конституційності законів та інших правових актів Верховної Ради України, актів Президента України, актів Кабінету Міністрів України, правових актів Верховної Ради Автономної Республіки Крим.

Отже до компетенції адміністративних судів, як. судів загальної юрисдикції, належить надання висновків щодо відповідності нормативно-правових актів законам України (законності), в той час як прийняття рішень та надання висновків щодо конституційності законів та інших нормативно-правових актів є виключною юрисдикцією Конституційного Суду України.

Зважаючи на вказані норми законів, при розгляді цієї справи суд не застосовує п.12 ст.71 Закону України „Про державний бюджет України на 2007 рік, яким була зупинено нарахування та виплата дітям війни надбавки до пенсії, та розділу II Закону України "Про державний бюджет України на 2008 рік та внесення змін до деяких законодавчих актів України", яким були внесені зміни в ст.6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни в частині, що стосується зменшення розміру надбавки до їх пенсій з 30% до 10% прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, виходячи з того, що рішеннями Конституційного буду України від 9 липня 2007 року №6-рп/2007 та 22 травня 2008 року №10-рп/2008 п.12 ст.71 Закону України „Про державний бюджет України на

2007рік та розділ II Закону України "Про державний бюджет України на 2008 рік та внесення змін до деяких законодавчих актів України ", відповідно, визнані неконституційними.

Не підлягає застосуванню судом при вирішенні даної справи також постанова Кабінету Міністрів України від 28.05.2008 року №530 „Про деякі питання соціального захисту окремих категорій громадян, оскільки її зміст не відповідає ст.6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни, як нормативно-правовому акту вищої юридичної сили.

Посилання відповідача на неможливість призначення пенсії з урахуванням підвищення на 30% мінімальної пенсії за віком у звязку з відсутністю відповідного механізму для визначення розміру цього підвищення, суд оцінює критично.

Застосування мінімального розміру пенсії, визначеного відповідно до Закону від 09.07.2003 року №1058-УІ, проти чого також заперечує відповідач, не суперечить змісту^3-бт^8 цього ж Закону, оскільки інших розмірів

з

мінімальної пенсії за віком законодавством України не передбачено. Застосування ж розміру прожиткового мінімуму для призначення грошових та соціальних допомог (пільг та гарантій) спеціально обумовлюється законодавством. В даному випадку таких обмежень судом не встановлено. Крім того, суд вважає за доцільне застосувати в даному випадку аналогію закону відповідно до ч. 7 ст.9 КАС України, оскільки суд повинен застосувати закон, що регулює подібні правовідносини.

З цих підстав, суд визнає незаконною відмову управління Пенсійного фонду України в Бориспільському районі Київської області у перерахуванні вже призначеної пенсії та вважає достатніми підстави для зобовязання відповідача здійснити перерахунок пенсії за віком, призначеної ОСОБА_1, з урахуванням підвищення її розміру на 30% прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

До такого висновку суд приходить також зважаючи на те, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом (ст.55 Конституції України). Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових чи службових осіб.

Згідно ч.І ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини", суди України, при розгляді справ, застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та Протоколи до неї, а також практику Європейського суду - як джерело права.

Згідно зі ст.1 Протоколу №1 до вказаної Конвенції, кожна фізична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Борги розглядаються у сенсі поняття "власності", яке міститься у ч.І ст.1 Протоколу №1 до Конвенції і яке не обмежене власністю на фізичні речі та залежить від формальної класифікації у національному законодавстві, борги, що становлять майно, можуть також розглядатись як "майнові права" і, таким чином, як власність.

Європейський Суд з прав людини при розгляді справи "Кечко проти України" зауважив, що в межах свободи дій держави визначати які надбавки виплачувати своїм робітникам з державного бюджету. Держава може вводити, припиняти чи закінчити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни в законодавство. Однак, якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах, доки відповідні положення є чинними. У зв'язку з чим Європейський суд не прийняв до уваги позицію Уряду України про колізію двох нормативних актів - Закону України "Про соціальний захист дітей війни", відповідно до якого встановлені надбавки з бюджету і який є діючим, та Закону України "Про державний бюджет" на відповідний рік, де положення останнього Закону, на думку уряду України, превалювали як Іех sресіаlіs. Європейський суд не прийняв аргумент уряду України щодо бюджетних асигнувань, постільки органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов'язань.

Невиконання державою (в особі Пенсійного Фонду, на який покладено проведення виплат за аналогією з положеннями Закону України "Про бюджет України на 2008 рік та внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 28.12.2007 року за №107-У1) своїх соціальних зобов'язань щодо окремих громадян ставить їх у не рівні умови, підриває принцип довіри особи до держави і закономірно призводить до порушення принципів соціальної справедливості у правовій державі. Законами України "Про Державний бюджет України на 2007 рік" та "Про Державний бюджет України на 2008 рік" безпідставно скасовано та зменшено відповідно обсяг соціальної пільги, виплата якої передбачена іншим чинним Законом-України, а саме Законом України "Про соціальний захист дітей війни" і гарантована Конституцією України.

На підставі викладеного, суд не приймає заперечення проти позову з боку відповідача, у тому числі і щодо законодавчого не врегулювання розміру мінімальної пенсії за віком, що підлягає застосуванню для обчислення розміру доплати, порядку виплат та джерел фінансування.

Позовні вимоги позивача є обґрунтованими та підлягають задоволенню, частково: за 2007 та 2008 роки з часу винесення Конституційним Судом України вищевказаних рішень.

Суд також враховує, що згідно із Законом України "Про Державний бюджет України на 2006 рік" прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, становить, станом: з 1 січня - 350 гривень, з 1 квітня - 359 гривень, з 1 жовтня - 366 гривень.

Згідно із Законом України "Про Державний бюджет України на 2007 рік" прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, становить: з 1 січня -380 гривень, з 1 квітня - 406 гривень, з 1 жовтня - 411 гривень.

Відповідно до Закону України "Про Державний бюджет на 2008 рік та внесення змін до деяких законодавчих актів України" прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, становить: з 1 січня - 470 гривень, зі квітня - 481 гривень, з 1 липня - 482 гривні, з 1 жовтня - 498 гривень.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 за 2006 рік та за період з 01.01.2007 року по 09.07.2007 року, а також з 01.01.2008 року по 22.05.2008 року слід відмовити зважаючи на те, що за вказаний період зупинення дії ст. 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" та внесені до неї зміни, не визнані неконституційними на момент здійснення нарахування та виплати такої надбавки до пенсії як дитині війни у відповідний період.

Стосовно позовних вимог про зобов'язання відповідача здійснити нарахування та виплату щомісячної державної соціальної допомоги як дитині війни за 2009 р., то суд вважає за необхідне задовольнити вказану

4

//

частину позовних вимог з таких підстав. Відповідно до статті 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" (у редакції від 18.11.2004, чинній у 2009 році) дітям війни пенсії або щомісячне грошове довічне утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищуються на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком. Статтею 71 Закону України "Про Державний бюджет України на 2009 рік" Кабінету Міністрів України надано право у 2009 році встановлювати розміри соціальних виплат, які відповідно до законодавства визначаються залежно від розміру мінімальної заробітної плати, в абсолютних сумах у межах асигнувань, передбачених за відповідними бюджетними програмами. Названа норма передбачає встановлення в абсолютних сумах розмірів лише тих виплат, вихідним критерієм розрахунку яких є розмір мінімальної заробітної плати. Відповідно її дія не поширюється на спірні відносини, оскільки розмір зазначених соціальних виплат згідно із Законом України "Про соціальний захист дітей війни" залежить від розміру мінімальної пенсії за віком. Отже, нарахування та виплата у 2009 році дітям війни підвищення до пенсії або щомісячного грошового довічного утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, повинні здійснюватися відповідно до норм Закону України "Про соціальний захист дітей війни".

Крім того, судом враховано, що згідно заперечення на адміністративний позов, -управління Пенсійного фонду України у Бориспільському районі Київської області від 18.02.2010 року, дату з якої позивач перебуває на обліку та користується відповідними пільгами і компенсаціями, вважають датою дізнання позивачем про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Позивач не міг не знати, що його права порушуються. У цьому звязку строк звернення до суду, стосовно стягнення недоплачених сум щомісячної державної соціальної допомоги позивачем пропущено відповідно до змісту ст.ст. 99, 100 КАС України.

Так, відповідно до ст. 99 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Згідно ч. 2 вказаної статті для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється річний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Згідно ч. 1 ст. 100 КАС України пропущення строку звернення до адміністративного суду є підставою для відмови у задоволенні адміністративного позову за умови, якщо на цьому наполягає одна із сторін.

У задоволенні позовних вимог за період з 01.01.2006 року по 02.01.2009 рік необхідно відмовити на підставі ст.ст.99-102 КАС, оскільки позивачем пропущено строки звернення до суду і на застосуванні процесуальних строків наполягав представник відповідача.

З огляду на встановлені факти та положення законів суд вважає, що права позивача порушені, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню та необхідно зобовязати відповідача здійснити перерахунок пенсії позивачу з підвищенням її на 30% мінімальної пенсії за віком з розміру, встановленого ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та провести відповідні виплати за 2009 рік з 03 січня

2008року по 31 грудня 2009 року з врахуванням проведених виплат. Позовні вимоги щодо стягнення з відповідача недоплаченої щомісячної державної соціальної допомоги дитині війни у визначеній позивачем фошовій сумі не підлягають задоволенню, оскільки суд не може перебирати на себе функцію органу, на якого законодавством покладено такі повноваження.

Щодо вимог позивача про зобовязання відповідача в подальшому виплачувати йому щомісячну державну соціальну допомогу як дитині війни, починаючи з грудня 2009 року, або до часу припинення виплати цієї допомоги, в розмірі не менше прожиткового мінімуму, встановленого для осіб які втратили працездатність, гарантованого Конституцією України та у відповідності з нормами діючого законодавства, яке не суперечить Конституції України, суд вважає за необхідне відмовити, оскільки в судовому порядку вирішуються питання щодо порушеного права, яке існує на день ухвалення судового рішення.

Оскільки позивач оплатив судовий збір в сумі 3 грн. 40 коп., а рішення виноситься на його користь частково, розмір такого збору, відповідно до ст. 94 КАС України, в сумі 1 гривні 70 копійок, підлягає відшкодуванню за рахунок місцевого бюджету, за місцем знаходження відповідача, пропорційно до задоволеної частини позовних вимог.

На підставі .2 ст.19, ст. 152 Конституції України, рішенням Конституційного Суду України № 6- рп від

09.07.2007року, ст.8, 9, 12, 19, ст.102, 159-163 КАС України, ст.ст.1,6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», керуючись ст.ст. 2,3 ч. 1 п. 10, 11, 71, 86, 94, 100, 102, 122, 158-163, 186 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

постановив:

У поновленні ОСОБА_2 строку для звернення до адміністративного суду відмовити.

Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправни ми дії управління Пенсійного фонду України Бориспільському районі Київської області щодо неперерахування та виплати ОСОБА_1, як дитині війни щомісячної соціальної допомоги в розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком відповідно до ст. 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" від 24.11.200 + року за період з 03.01.2009 року по 31.12. 2009 року.

5

Зобовязати управління Пенсійного фонду України у Бориспільському районі Київської

області нарахувати та виплатити ОСОБА_1, як дитині війни щомісячну соціальну допомогу в

розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком відповідно до ст. 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни"

від 24.11.2004 року за період з 03.01.2009 року по 31.12.2009 року, виходячи з розміру визначеного ч. 1 ст. 28

Закону України "Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування", з урахуванням раніше виплачених

сум допомоги.

У задоволенні іншої частини адміністративного позову ОСОБА_1 відмовити.

Судовий збір в розмірі 1 (одна) гривня 70 копійок стягнути на користь ОСОБА_1 з

рахунку місцевого бюджету за місцем знаходження відповідача.

Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду через Бориспільський

міськрайонний суд Київської області шляхом подачі заяви про апеляційне оскарження постанови суду в

десятиденний строк з дня складання постанови у повному обсязі та поданням після цього Протягом двадцяти днів

апеляційної скарги, або без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга

подається у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо

таку заяву не було подано. Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була

подана у встановлений строк, постанова набирає законної сили після закінчення цього строку. У разі подання

апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду

справи.

Суддя