Справа № 826/6921/16
Суддя: Федорчук А.Б.
Дата ухвалення: 2016-10-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

27 жовтня 2016 року № 826/6921/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Федорчука А.Б., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовомПриватного підприємства «Альмапром»
до Державної податкової інспекції у Печерському районі ГУ ДФС у м. Києві
про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити певні дії, -
В С Т А Н О В И В:

Приватне підприємство «Альмапром» (надалі - позивач) звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Державної податкової інспекції у Печерському районі ГУ ДФС у м. Києві, якому просить суд:

- визнати протиправними дії Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління ДФС у м. Києві щодо розірвання в односторонньому порядку Договору про визнання електронних документів № 13112015 від 13.11.2015року.

- вважати прийнятими та зареєстрованими звітну податкову декларацію з податку на додану вартість за лютий 2016 року від 16.03.2016 року, звітні розрахунки коригування сум податку на додану вартість до податкової декларації з податку на додану вартість (Д1) за лютий 2016 року від 16.03.2016 року, звітні розшифровки податкових зобов'язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів (Д5) за лютий 2016 року від 16.03.2016 року днем їх фактичного отримання Державною податковою інспекцією у Печерському районі ГУ ДФС у м. Києві.

Під час розгляду справи представник позивача заявлені позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд їх задовольнити, посилаючись при цьому на порушення відповідачем положень Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) та умов договору під час розірвання в односторонньому порядку договору про визнання електронних документів та визнання протиправною бездіяльність щодо невиконання зобов'язань за даним договором.

Представник відповідача заперечував проти задоволення адміністративного позову, з підстав викладених у письмових запереченнях, а саме: про відсутність товариства за податковою адресою.

Справа розглянута в порядку письмового провадження у відповідності до положень ч.4 ст.122 Кодексу адміністративного судочинства України.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, встановив наступне.

13.11.2015 року між позивачем та Державною податковою інспекцією у Печерському районі ГУ ДФС м. Києва укладено Договір про визнання електронних документів № 13112015, предметом якого є визнання податкових документів (податкової звітності, реєстрів отриманих та виданих податкових накладних з ПДВ та інших звітних податкових документів), поданих платником в електронному вигляді із застосуванням електронного цифрового підпису (далі - ЕЦП) до органу ДПС засобами телекомунікаційного зв'язку або на електронних носіях як оригіналу.

Дію вказаного Договору було підтверджено Державною фіскальною службою відповідно до квитанції № 2, копія якої наявна в матеріалах справи (а.с. 27).

Як свідчать матеріали справи, ПП «АЛЬМАПРОМ» засобами електронного зв'язку до Державної податкової інспекції у Печерському районі ГУ ДФС у м. Києві було подано податкову звітність з податку на додану вартість за лютий 2016 року, розрахунок коригування сум податку на додану вартість до податкової декларації з податку на додану вартість (Д1) за лютий 2016 року, розшифровки податкових зобов'язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів (д5) за лютий 2016 року, що було доставлено до ДПС України 16.03.2016 року (Квитанція №1, що підтверджує факт доставки документа).

Разом з тим, позивачем отримано квитанція №1 згідно якої, документи прийнято не було. Мотивацією відмови в їх прийнятті було те, що: «можливо, розірвано Договір про визнання електронної звітності».

Листом Відповідача № 10036/10 від 16.03.2016 «Про розірвання договору» ПП «Альмапром» повідомлено про розірвання Договору в односторонньому порядку з посиланням на норми ЦК України. В листі зазначено, що за результатами здійснення захоів, передбачених п.12.5 розділу 12 Наказу Міністерства фінансів України від 09.12.2011 №1588 щодо встановлення місцезнаходження юридичної особи, місцезнаходження ПП «Альмапром» за податковою адресою не встановлено.

Позивач, вважаючи такі дії щодо розірвання в односторонньому порядку договору відповідачем протиправними, звернувся до суду з даним позовом.

Оцінивши за правилами ст. 86 Кодексу адміністративного судочинства України надані сторонами докази та пояснення, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, Окружний адміністративний суд міста Києва вважає, що позов не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 17 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на спори, що виникають з приводу укладання та виконання адміністративних договорів.

Адміністративним договором у розумінні п. 14 ст. 3 Кодексу адміністративного судочинства України є дво- або багатостороння угода, зміст якої складають права та обов'язки сторін, що випливають із владних управлінських функцій суб'єкта владних повноважень, який є однією із сторін угоди.

Виходячи зі змісту ч. 2 статті 4 названого Кодексу, спори, що підпадають під юрисдикцію адміністративних судів, мають публічно-правовий характер.

Таким чином, публічно-правовий спір, який виник з приводу укладання та виконання договору, зміст якого складають права та обов'язки сторін щодо реалізації владних управлінських функцій суб'єкта владних повноважень, який є однією із сторін, підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

З огляду на вищенаведене, вивчивши договір про визнання електронних документів, з розірвання якого виник даний спір, суд приходить до висновку, що названий договір є адміністративним, виходячи з такого.

Відповідно до пп. 16.1.3 п. 16.1 ст. 16 Податкового кодексу України (далі по тексту - ПК України) платник податків зобов'язаний подавати до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим та митним законодавством, декларації, звітність та інші документи, пов'язані з обчисленням і сплатою податків та зборів.

У той же час, на контролюючі органи покладено функції з надання послуг електронного цифрового підпису (пп. 191.1.44 п. 191.1 ст. 19 ПК України), а також пп. 20.1.7 п. 20.1 ст. 20 ПК України контролюючим органам надано право на отримання від платників податків, платників єдиного внеску та надання у межах, передбачених законом, документів в електронному вигляді.

Принципи організації інформаційного обміну під час подання платниками податків податкової звітності до органів державної податкової служби України в електронній формі із використанням електронного цифрового підпису, визначені в Інструкції з підготовки і подання податкових документів в електронному вигляді засобами телекомунікаційного зв'язку, яка затверджена наказом Державної податкової адміністрації України від 10.04.2008р. № 233, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 16.04.2008р. за № 320/15011 (далі по тексту - Інструкція № 233).

Пунктом 1 розділу 2 названої Інструкції закріплено, що платник податків здійснює формування та подання податкових документів в електронному вигляді відповідно до законодавства із застосуванням спеціалізованого програмного забезпечення формування податкових документів, засобу КЗІ, керуючись цією Інструкцією та договором.

Для подання податкових документів в електронному вигляді платник податків, серед іншого, має заповнити та подати до органу ДПС за місцем реєстрації підписані та скріплені печаткою два примірники договору про визнання електронних документів, а орган ДПС де зареєстрований платник податків, на його запит, приймає від платника податків підписані та скріплені печаткою (для фізичної особи суб'єкта підприємницької діяльності за наявності печатки) два примірники договору та електронний носій з посиленими сертифікатами відкритих ключів; звіряє реквізити, вказані у договорі, з реєстраційними даними платника податків в органах ДПС; після підписання договору вносить відповідний запис до журналу обліку договорів про визнання електронних документів з платниками податків та видає платнику податків один примірник договору.

Таким чином, вступаючи в договірні правовідносини, контролюючий орган діяв з метою реалізації владних управлінських функцій щодо виконання покладених на нього Податковим кодексом України функцій.

Однією із ознак, що дозволяють відрізнити адміністративний договір від цивільно-правового, є мета його укладання. Оскільки сфера функціонування адміністративного договору - це відповідна система державного управління на будь-якому ієрархічному рівні, то метою адміністративних договорів є реалізація функцій держави, а більш конкретно - реалізація повноважень того чи іншого органу. У свою чергу мета цивільно-правових договорів - це задоволення потреб суб'єктів цивільно-правових відносин, отримання прибутку та відповідних (майнових чи немайнових) матеріальних благ - об'єктів цивільного обороту.

Мета укладення договору про визнання електронних документів позбавлена ознак, що притаманні меті цивільно-правових угод. Натомість, зазначений договір було укладено податковим органом для виконання покладених на нього повноважень у сфері адміністрування податків, зборів та інших обов'язкових платежів. Вступаючи у договірні правовідносини, що є предметом розгляду даної адміністративної справи, відповідач не мав за мету набуття майнового блага, а сторони не були вільні у визначенні умов договору.

За цим договором на контролюючий орган покладено обов'язок забезпечити приймання податкових документів в електронному вигляді платника податків у терміни, визначені законодавством для податкових документів в паперовому вигляді, та їх комп'ютерну обробку, що у свою чергу, звільняє платника податків від обов'язку подання таких документів у паперовому вигляді.

Отже, суб'єкт владних повноважень, шляхом укладання договору про визнання електронних документів, реалізував у формі адміністративного договору повноваження на здійснення адміністрування податків,зборів, платежів.

Перевіряючи правомірність дій відповідача щодо розірвання договору про визнання електронних документів, суд приходить до наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, посилаючись на вжиття заходів щодо встановлення фактичного місцезнаходження юридичної особи, передбачених п. 12.5 Порядку обліку платників податків і зборів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 09.12.2011р. №1588, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 29.12.2011р. за № 1562/20300, контролюючим органом було розірвано договір в односторонньому порядку.

Позивача про розірвання договору було повідомлено листом №10036/10 від 16.03.2016.

Фактично, матеріали справи свідчать на користь того, що з платником податків розірвано договір в односторонньому порядку у зв'язку з встановленням відповідно до рішення від 02.03.2016 №26-55-11-03-28 того, що позивач за зареєстрованою адресою не знаходиться.

Наведене стало підставою для висновку податкового органу щодо порушення платником податків умов договору та наявності підстав для його розірвання згідно пункту 4 розділу 6 Договору.

Відповідно до названого пункту договору, орган ДФС має право розірвати Договір в односторонньому порядку у випадку ненадання платником податків нового посиленого сертифіката (сертифікатів) відкритого ключа замість скасованих або в разі зміни Платником місця реєстрації.

Суд погоджується з наявністю обставин, визначених пунктом 4 розділу 6 вказаного договору, для одностороннього розірвання договору, а саме фактом зміни позивачем місця реєстрації та, як наслідок, неможливістю встановленням ДПІ фактичного місця перебування підприємства, адже поштова кореспонденція, що направлялась судом на адресу ПП «Альмапром» повернулась до суду як не вручена з відміткою органу поштового зв'язку «немає такого будинку». Позивачем в підтвердження факту знаходження за адресою реєстрації до матеріалів справи не надано жодного правовстановлюючого документу (договору), доказів оплати комунальних послуг, тощо, які б могли підтвердити факт знаходження позивача за адресою 01011, м. Київ, вул. Панаса Мирного, 6.

Разом з тим, під час розгляду справи в судовому засіданні 13.07.2016 на запитання суду з приводу того, яким чином позивач дізнався про судове засідання, за умови що поштова кореспонденція не вручена, представник позивача зазначив, що отримав інформацію про судове засідання з відповідного реєстру.

Частиною 3 ст. ст. 651 ЦК України встановлено, що одностороння відмова від договору у повному обсязі або частково, дозволяється у разі, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом та зазначено, що лише у відповідності до даних умов договір відповідно є розірваним або зміненим.

Враховуючи зазначені вище положення законодавства, фактичні обставини та письмові докази, що наявні в матеріалах справи, суд приходить до висновку, що Відповідачем доведено наявність законних підстав для одностороннього розірвання вказаного договору, доводи позивача про неправомірність одностороннього розірвання відповідачем договору про визнання електронних документів є необґрунтованими і не підтверджуються достатніми доказами.

Отже, враховуючи правомірність одностороннього розірвання відповідачем договору про визнання електронних документів, позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Частиною 2 ст. 9 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Оцінивши докази, наявні в матеріалах справи, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд вважає, що адміністративний позов не підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 2-7, 69-71, 94, 160-163, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні адміністративного позову - відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя А.Б. Федорчук