Справа № 806/2007/16
Суддя: Попова Оксана Гнатівна
Дата ухвалення: 2016-11-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2016 року м.Житомир справа №806/2007/16

категорія 3.5

Житомирський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Попової О.Г.,

секретар судового засідання Бондаренко д.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Управління Держпраці у Житомирській області про скасування постанови №ЖИ 45/06-21-040-0454 від 26.07.2016 року, -

встановив:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Управління Держпраці у Житомирській області, в якому просить скасувати постанову про накладення штрафу №ЖИ 45/06-21-040-0454 від 26.07.2016 року. Позов обґрунтований тим, що 29 вересня 2016 року позивачем отримано по пошті від Управління Держпраці у Житомирській постанову про накладення штрафу за порушення законодавства про працю. в сумі 14500,00 грн. На думку позивача, в оскаржуваній постанові Управлінням Держпраці у Житомирській області безпідставно вказано на порушення ним ст.96 Кодексу законів про працю України, ч. 3 ст. 6 та ч. 2 ст.30 Закону України Про оплату праці вчинене відносно ОСОБА_2, так як ніяких порушень законодавства про працю, зокрема, в частині недотримання міжпосадових співвідношень в оплаті праці відносно найманого працівника ОСОБА_2, не здійснювалось. Крім того, вважає, що оскаржуване рішення про накладення штрафу посадовими особами винесене необґрунтовано, без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття такого рішення.

Позивач та представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили задовольнити позов з підстав, викладених у позовній заяві та згідно пояснень, наданих в судовому засіданні.

Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечував зазначивши, що оскаржувана постанова прийнята управлінням Держпраці у Житомирській області на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України. Просили відмовити в задоволенні позову.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні докази в їх сукупності, суд встановив наступне.

Посадовими особами управління Держпраці у Житомирській області проведено перевірку додержання суб'єктами господарювання законодавства про працю та загальнообов'язкове державне соціальне страхування щодо ФОП ОСОБА_1.

За результатами проведеної перевірки складений акт №06-21-040/0454 від 08.07.2016, в якому зафіксоване порушення позивачем вимог ч.2 ст.30 Закону України Про оплату праці в частині достовірного обліку виконуваної роботи найманого працівника ОСОБА_2, вимог ст. 96 Кодексу законів про працю України та ч.3 ст.6 Закону України Про оплату праці в частині недотримання міжпосадових співвідношень посадових окладів.

На підставі акта перевірки відповідач прийняв постанову про накладення штрафу №ЖИ 45/06-21-040/0454 від 26.07.2016, якою, згідно абзацу 4 частини 2 статті 265 Кодексу законів про працю України, на ФОП ОСОБА_1 накладено штраф у розмірі 14500,00 грн. за порушення вимог ч.2 ст.30 Закону України Про оплату праці в частині достовірного обліку виконуваної роботи найманого працівника ОСОБА_2, вимог ст. 96 Кодексу законів про працю України та ч.3 ст.6 Закону України Про оплату праці в частині недотримання міжпосадових співвідношень посадових окладів. (а.с. 6).

В адміністративному позові позивач посилається як на підставу для скасування оскаржуваної постанови на те, що зазначені в постанові про накладення штрафу порушення відсутні.

Так, відповідач стверджує, що фактично у квітні-червні 2016 року заробітна плата ОСОБА_2 виплачувалась на рівні гарантованого державного мінімуму, як за просту, некваліфіковану працю. Вказує, що згідно довідника кваліфікаційних характеристик професій працівників, затвердженого наказом Міністерства культури і мистецтв України №168 від 14.04.2000 посада завідувач атракціонів передбачає забезпечення безаварійної роботи, надійної та технічно-відповідної експлуатації, підтримки в робочому стані атракціонів та усіх видів устаткування, вжиття заходів щодо запобігання аварій та випадків виробничого травматизму, забезпечення безпеки відвідувачів атракціонів від нещасних випадків. (а.с. 6)

Позивач вважає посилання на наказ Міністерства культури і мистецтв України № 168 від 14.04.2000 є хибним, оскільки центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення та розробляє відповідні довідники є Міністерство соціальної політики України.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам та фактам суд зазначає, що спірні правовідносини регулюються Законом України Про оплату праці від 24.03.1995 №108/95-ВР та Кодексом законів про працю України від 10.12.1971№ 322-VIII.

Статтею 1 Закону України Про оплату праці встановлено, що заробітна плата це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства.

Відповідно до ст. 96 Кодексу законів про працю України від 10.12.1971№ 322-VIII основою організації оплати праці є тарифна система оплати праці, яка включає тарифні сітки, тарифні ставки, схеми посадових окладів і тарифно-кваліфікаційні характеристики (довідники).

Згідно з ч. 1 ст. 95 Кодексу законів про працю України від 10.12.1971№ 322-VIII мінімальна заробітна плата це законодавчо встановлений розмір заробітної плати за просту, некваліфіковану працю, нижче якого не може провадитися оплата за виконану працівником місячну, а також погодинну норму праці (обсяг робіт).

Частиною 4 статті ст. 95 Кодексу законів про працю України від 10.12.1971 № 322-VIII встановлено, що розмір мінімальної заробітної плати встановлюється і переглядається відповідно до статей 9 і 10 Закону України Про оплату праці та не може бути нижчим від прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Судом встановлено, що між ФОП ОСОБА_1 та працівником, ОСОБА_2, 11 квітня 2016 року укладено трудовий договір. Відповідно до умов трудового договору ФОП ОСОБА_1 зобовязується оплачувати працю працівника, ОСОБА_2, у розмірі 1378,00 грн. на місяць, але не менше мінімальної заробітної плати. (а.с. 9).

Згідно положень пп.8 п.1 ст. 40 Бюджетного кодексу України від 08.07.2010 №2456-VI розмір мінімальної заробітної плати на відповідний бюджетний період визначається в Законі про Державний бюджет України.

Статтею 8 Закону України Про Державний бюджет України на 2016 рік від 25.12.2015 № 928-VIII встановлено у 2016 році мінімальну заробітну плату: у місячному розмірі з 1 січня 1378 гривень, з 1 травня 1450 гривень, з 1 грудня 1600 гривень.

З аналізу відомості нарахування заробітної плати за квітень 2016 року (а.с. 10) встановлено, що оплата праці ОСОБА_2 здійснювалася належним чином, та у розмірі, що відповідає умовам трудового договору та вимогам, передбачених законодавством.

Стосовно тверджень відповідача про недотримання ФОП ОСОБА_1М, міжпосадових співвідношень в оплаті праці ОСОБА_2 та посилання на Довідник кваліфікаційних характеристик професій працівників, затверджений Наказом Міністерства культури і мистецтв України № 168 від 14.04.2000, суд погоджується із доводами позивача.

Відповідно до ч. 4 ст. 6 Закону України Про оплату праці тарифно-кваліфікаційні характеристики (довідники) розробляються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення.

Згідно з п. 2 ч. 1 Положення про Міністерство соціальної політики України затвердженого Наказом Президента України №389/2011 від 06.04.2016 Мінсоцполітики є головним органом у системі центральних органів виконавчої влади з формування та забезпечення реалізації державної політики у сферах зайнятості населення та трудової міграції, трудових відносин, соціального захисту, соціального обслуговування населення, волонтерської діяльності, з питань сімї та дітей, а також захисту прав депортованих за національною ознакою осіб, які повернулися в Україну.

З аналізу вищезазначених положень суд дійшов висновку, що саме Міністерство соціальної політики України є відповідним центральним органом виконавчої влади уповноваженим на розробку відповідних тарифно-кваліфікаційних характеристик (довідників). Водночас, вказані тарифно-кваліфікаційні характеристики (довідники) Міністерством соціальної політики України не були розроблені.

Таким чином, позивач діяв правомірно при здійсненні оплати праці ОСОБА_2, виходячи з умов трудового договору та чинного законодавства та у належних розмірах.

Відповідно до частини першої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частин першої, другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Водночас, відповідачем в ході судового засідання не було доведено вчинення ФОП ОСОБА_1 правопорушень, які б були підставою для застосування до нього положень абз. 4 ч. 2 ст. 265 Кодексу законів про працю України від 10.12.1971 № 322-VIII.

Таким чином, є підстави для скасування постанови № ЖИ 45/06-21-040-0454 від 26.07.2016. про накладення штрафу у розмірі 14500,00 гривень.

Враховуючи вищевикладене, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, адміністративний позов ФОП ОСОБА_1 підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 158-163, 167, 186, 254 КАС України, суд, -

постановив:

Позов задовольнити.

Скасувати постанову Управління Держпраці у Житомирській області №ЖИ 45/06-21-040-0454 від 26.07.2016.

Постанова набирає законної сили у строк та у порядку, що визначені статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України, і може бути оскаржена до Житомирського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції у порядку, визначеному статтею 186 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя О.Г. Попова

Повний текст постанови виготовлено: 30 листопада 2016 р.