Справа № 817/391/16
Суддя: Жуковська Л.А.
Дата ухвалення: 2016-11-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

17 листопада 2016 р.Р і в н е 817/391/16

Рівненський окружний адміністративний суд у складі колегії суддів - Жуковської Л.А. (головуючий), суддів Гломба Ю.О., Сала А.Б., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1
до Національної поліції України ОСОБА_2 внутрішньої безпеки Національної поліції України Центральної атестаційної комісії №2 Національної поліції України Центральної апеляційної атестаційної комісії Національної поліції України
про визнання дій та рішення протиправними, скасування наказу, поновлення на роботі та зобов'язання вчинення певних дій, -
В С Т А Н О В И В:

До Рівненського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з адміністративним позовом до Національної поліції України про визнання протиправним рішення відповідача в частині включення позивача до списку поліцейських, які підлягають атестуванню; визнання дій відповідача протиправними щодо проведення атестування позивача; визнання протиправними та скасування рішення атестаційної комісії від 29.01.2016 щодо невідповідності ОСОБА_1 займаній посаді та рішення апеляційної атестаційної комісії від 12.02.2016 щодо відхилення скарги позивача; визнання протиправним та скасування наказу від 18.02.2016 №110о/с «По особовому складу» в частині звільнення зі служби в поліції ОСОБА_1; поновлення позивача на службі в поліції на посаді начальника управління внутрішньої безпеки у Волинській області ОСОБА_2 внутрішньої безпеки Національної поліції України; зобовязати нарахувати та виплатити позивачу середній заробіток за час вимушеного прогулу з 24.02.2016 по день поновлення на посаді.

Ухвалою суду до справи залучено в якості відповідачів ОСОБА_2 внутрішньої безпеки Національної поліції України, Центральну атестаційну комісію №2, Центральну апеляційну атестаційну комісію Національної поліції.

Позивач у позовній заяві зазначив, що з 07.11.2015 року був прийнятий на службу в поліцію та призначений на посаду начальника управління внутрішньої безпеки у Волинській області, однак вже в лютому 2016 року звільнений зі служби на підставі висновку атестаційної комісії. Вважає таке звільнення зі служби в поліції незаконним, оскільки, на його думку, позивач не підлягав атестуванню, так як відпрацював на займаній посаді менше року, атестація проводилася, необєктивно, без врахування професійних якостей позивача, його характеристик та висновку безпосереднього керівника. Крім того, позивач стверджує, що за результатами атестування встановлено, що він займаній посаді не відповідає, однак не вказано підстави і критерії невідповідності займаній посаді, не зрозуміло з яких підстав атестаційна комісія дійшла до таких висновків. За таких обставин, просив позов задовольнити повністю.

Відповідач 1 Національна поліція України письмово заперечила проти позову. В обґрунтування своїх заперечень відповідач 1 зазначив, що позивач при прийнятті на службу в поліцію не проходив атестування у звязку з відсутністю на той час відповідного нормативно-правового акту, тобто порядку його проведення. Крім того, зарахування позивача відбулося до тимчасового штату ОСОБА_2 внутрішньої безпеки Національної поліції, що свідчить про необхідність подальшого атестування позивача. Атестування позивача проводилось з метою визначення відповідності посаді, а також перспектив його службової карєри саме за час служби в поліції, а не попередньої служби в міліції. Законом України «Про Національну поліцію» для керівника Національної поліції не встановлено будь-яких обмежень щодо прийняття рішення про проведення атестування поліцейських. Атестаційна комісія рішення приймала за своїм внутрішнім переконанням на підставі встановлених ними обставин щодо можливості позивача далі проходити службу в Національній поліції України. Позивач добровільно зареєструвався для проходження атестування та пройшов всі етапи такого тестування. Зазначив, що за результатами тестування на загальні здібності та навички та на знання законодавчої бази позивач набрав 23 бали з 60 та 38 - з 60 відповідно. Також вказав, що з позивачем було проведено співбесіду, результати якої були оформлені протоколом. Стверджував, що атестування позивача проведене у межах наданих атестаційним комісіям повноважень та у спосіб, який передбачений законом, а наказ про звільнення позивача обґрунтований та правомірний. За таких обставин, просив у задоволенні позову відмовити повністю.

Відповідачі у справі - ОСОБА_2 внутрішньої безпеки Національної поліції України, Центральна атестаційна комісія №2, Центральна апеляційна атестаційна комісія Національної поліції заперечень проти позову не подали.

Відповідно до ч.4 ст.122 КАС України, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Згідно з ч.6 ст.12 та ч.1 ст.41 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Повно і всебічно встановивши обставини адміністративної справи відповідно до норм матеріального права на підставі досліджених судом у судовому засіданні доказів, з дотриманням норм процесуального права, суд вважає, що позов підлягає до задоволення частково.

Судом встановлено, що наказом Національної поліції України від 07.11.2015 №13 о/с відповідно до пунктів 9 та 12 розділу ХІ Закону України «Про Національну поліцію» та згідно з наказом Національної поліції від 06.11.2015 №13 «Про затвердження тимчасового штату ОСОБА_2 внутрішньої безпеки Національної поліції» ОСОБА_1, як такого, що прибув з Міністерства внутрішніх справ, з присвоєнням спеціального звання поліції в порядку переатестування та встановленням посадового окладу згідно штатного розпису, із 07 листопада 2015 року, призначено начальником управління внутрішньої безпеки у Волинській області, присвоєно йому спеціальне звання полковника поліції. Підставою для прийняття наказу зазначено заяву ОСОБА_1 від 07.11.2015 (а. с. 132).

Наказом Національної поліції України від 20.11.2015 №210 о/с на підставі статті 57 Закону України «Про Національну поліцію» та Інструкції про порядок проведення атестування поліцейських, затвердженої наказом МВС України від 17.11.2015 №1465 (зареєстрований в Міністерстві юстиції України 18 листопада 2015 року за №1445/27890) запроваджено проведення атестування поліцейських апарату Національної поліції України, міжрегіональних територіальних органів, створено центральну атестаційну комісію, затверджено її склад та призначено розпочати засідання з 20 листопада 2015 року. Керівникам структурних підрозділів апарату Національної поліції України, міжрегіональних територіальних органів наказано скласти списки поліцейських, які підлягають атестуванню, атестаційні листи щодо них, документи щодо проходження ними служби та забезпечити прибуття поліцейських на засідання атестаційної комісії в разі необхідності (а.с.134).

Наказом Національної поліції України від 28.12.2015 №217 було продовжено проведення атестування поліцейських апарату Національної поліції України, міжрегіональних територіальних органів до 30 січня 2016 року. Наказом Національної поліції України від 02.12.2015 №134 створено Центральну атестаційну комісію №2, визначено її персональний склад. Наказами Національної поліції України від 22.12.2015 №195 та від 28.12.2015 №216 внесено зміни до персонального складу центральної атестаційної комісії Національної поліції України. Відповідно до наказу Національної поліції України від 18.12.2015 №179 створено Центральну апеляційну атестаційну комісію №1. Наказами НПУ від 14.01.2016 № 29 та від 18.01.2016 № 39 затверджено її персональний склад і внесено зміни до персонального складу (а.с.166-172).

29.01.2016 Центральною атестаційною комісією №2 Національної поліції України за результатами атестування ОСОБА_1 прийнято рішення про те, що він займаній посаді не відповідає, підлягає звільненню зі служби в поліції через службову невідповідність. Мотиви прийняття такого рішення у висновку не зазначено (а.с.139).

Відповідно до Додатку №1 до Протоколу засідання Центральної атестаційної комісії №2 у колонці «Підстави для прийняття рішення щодо невідповідності займаній посаді і звільнення особи зі служби» щодо ОСОБА_1 вказано: «Кандидат намагався справити враження відвертості, проте відповідач поверхнево, намагався використовувати лише загальні фрази, не вдавившись до конкретних ситуацій та деталей, уникав прямих відповідей. При характеристиці специфіки регіону, що входить до сфери його обслуговування, заперечує обєктивно існуючі проблеми, такі як корупція та контрабанда. Стверджує, що робота його підрозділу налагоджена добре, нічого не перешкоджає здійсненню повноважень у повному обсязі, проте не може навести приклад значного професійного успіху, великої реалізації важливого матеріалу. Протиречить своїм словам у ході співбесіди і стверджує, що прокуратура перешкоджає доведенню матеріалу до логічного фіналу притягнення винних до відповідальності. Не виражає готовності до протидії та відстоювання законності. Не розуміє необхідності змін, тому не готовий до їх впровадження.» (а.с.140-142).

12.02.2016 Центральною апеляційною атестаційною комісією розглянуто апеляційну скаргу на рішення Центральної атестаційної комісії №2 та прийнято протокольне рішення про відхилення скарги. Мотиви прийняття такого рішення вказані наступні: «не відповідає займаній посаді, в службі не керується основними принципами діяльності поліції; посередня відповідальність за доручену роботу, має слабкі організаторські здібності; не виявив розуміння реформи, її необхідності.» (а.с.161).

Відповідно до наказу Національної поліції України від 18.02.2016 № 110 о/с «По особовому складу» полковника поліції ОСОБА_1, начальника внутрішньої безпеки у Волинській області ОСОБА_2 внутрішньої безпеки, звільнено зі служби в поліції за підпунктом 5 (через службову невідповідність) частини 1 статті 77 з 24 лютого 2016 року (а.с.16).

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість дій і рішень субєкта владних повноважень та надавши правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначено Законом України «Про Національну поліцію» №580 від 02.07.2015 року (далі - Закон №580), який набув чинності 07.11.2015 року.

Постановою Кабінету Міністрів України «Про утворення Національної поліції України»№641 від 02.09.2015 року утворено Національної поліцію України.

Відповідно до статті 1 Закону №580 Національна поліція України - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки. Цим Законом визначено правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України.

Згідно з пунктом 9 розділу XI Прикінцеві та перехідні положення Закону України №580-VIII працівники міліції, які виявили бажання проходити службу в поліції, за умови відповідності вимогам до поліцейських, визначених цим Законом, упродовж трьох місяців з дня опублікування цього Закону можуть бути прийняті на службу до поліції шляхом видання наказів про призначення за їх згодою чи проходження конкурсу на посади, що заміщуються поліцейськими, у будь-якому органі (закладі, установі) поліції. Посади, що пропонуються особам, зазначеним у цьому пункті, можуть бути рівнозначними, вищими або нижчими щодо посад, які ці особи обіймали під час проходження служби в міліції.

Наведені правові норми вказують, що працівники міліції, які виявили бажання проходити службу в поліції, можуть бути прийняті на службу до поліції шляхом видання наказів про призначення за їх згодою або проходження конкурсу на посади, що заміщуються поліцейськими, у будь-якому органі (закладі, установі) поліції.

Частиною 1 статті 48 Закону №580 визначено, що призначення та звільнення з посад поліцейських здійснюється наказами посадових осіб, зазначених у статті 47 цього Закону.

Відповідно до статті 47 цього Закону призначення на посади поліцейських здійснюють посадові особи органів (закладів, установ) поліції відповідно до номенклатури посад, яку затверджує Міністерство внутрішніх справ України. У разі проведення конкурсу для визначення кандидата для призначення на відповідну посаду призначення на посади поліцейських здійснюють посадові особи органів (закладів, установ) поліції згідно з номенклатурою посад, яку затверджує Міністерство внутрішніх справ України, та відповідно до результатів конкурсу.

Статтею 58 Закону №580 визначено, що призначення на посаду поліцейського здійснюється безстроково (до виходу на пенсію або у відставку), за умови успішного виконання службових обов'язків. Строкове призначення здійснюється в разі заміщення посади поліцейського на період відсутності особи, за якою відповідно до закону зберігається посада поліцейського, та посад, призначенню на які передує укладення контракту.

Як встановлено судом, позивач, який з жовтня 2012 року по листопад 2015 року перебував на службі в органах внутрішніх справ, а саме на посаді начальника відділу внутрішньої безпеки у Волинській області, був прийнятий на службу в поліцію на постійній основі, за його згодою.

Тобто, позивач прийнятий на службу до поліції на умовах, визначених пунктом 9 Розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення»Закону №580-VІІІ шляхом видання наказу про призначення за його згодою, з чого слідує, що питання про його відповідність вимогам до поліцейських було вирішено у момент видання наказу про прийняття на службу.

Зі змісту наказу про звільнення ОСОБА_1 зі служби в поліції від 18.02.2016 року вбачається, що підставою для його прийняття слугував атестаційний лист від 29.01.2016 року.

Мету та підстави атестування поліцейських визначено у статті 57 Закону №580.

Відповідно до частини 1 статті 57 Закону №580 атестування поліцейських проводиться з метою оцінки їхніх ділових, професійних, особистих якостей, освітнього та кваліфікаційного рівнів, фізичної підготовки на підставі глибокого і всебічного вивчення, визначення відповідності посадам, а також перспектив їхньої службової карєри.

Частиною 2 цієї статті передбачено, що атестування поліцейських проводиться:

1) при призначенні на вищу посаду, якщо заміщення цієї посади здійснюється без проведення конкурсу;

2) для вирішення питання про переміщення на нижчу посаду через службову невідповідність;

3) для вирішення питання про звільнення зі служби в поліції через службову невідповідність.

З аналізу положень частини другої статті 57 Закону №580 слідує, що атестуванню підлягають лише ті поліцейські, які претендують на вищу посаду або щодо яких вирішується питання про переведення на нижчу посаду. Крім того, атестування поліцейського проводиться в разі вирішення питання щодо звільнення поліцейського через службову невідповідність.

Поряд із Законом №580, правові та організаційні засади процедури оцінки професійного рівня працівників кваліфікаційним вимогам і посадовим обов'язкам, проведення оцінки їх професійного рівня (атестації) врегульовано Законом України «Про професійний розвиток працівників» від 12.01.2012 року № 4312-VI.

Відповідно до частини 1 статті 12 даного Закону атестації не підлягають працівники, які відпрацювали на відповідній посаді менше одного року.

Положеннями частин 1 та 3 статті 13 Закону України «Про професійний розвиток працівників» передбачено, що атестаційна комісія приймає рішення про відповідність або невідповідність працівника займаній посаді або виконуваній роботі. В разі прийняття рішення про невідповідність працівника займаній посаді або виконуваній роботі комісія може рекомендувати роботодавцеві перевести працівника за його згодою на іншу посаду чи роботу, що відповідає його професійному рівню, або направити на навчання з подальшою (не пізніше ніж через рік) повторною атестацією. Рекомендації комісії з відповідним обґрунтуванням доводяться до відома працівника у письмовій формі.

Суд зазначає, що наведені у частині 2 статті 57 Закону №580 підстави для проведення атестування є вичерпними. Метою проведення атестування із будь-яких зазначених вище підстав є вирішення можливості в той чи інший спосіб залишення особи на службі і, як крайній захід, пропозиція щодо звільнення зі служби у звязку зі службовою невідповідністю виходячи з професійних, моральних і особистих якостей.

Кожна з зазначених трьох підстав для проведення атестування повинна бути звязана з певними передумовами, зокрема, атестування, яке призначається для вирішення питання про звільнення зі служби в поліції через службову невідповідність, повинне бути зумовлене існуванням реальних підстав до звільнення, як-то неналежне виконання службових обовязків, в силу фізичного стану, хвороби, неналежної професійної підготовки, порушення установленого чинним законодавством порядку і правил несення служби тощо.

Зазначене узгоджується із висновком Верховного Суду України, що викладений у постанові від 11.03.2014 року у справі №21-13а14.

Разом з тим, суд звертає увагу, що відповідно до ч.1 ст.244-2 КАС України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 237 цього Кодексу, є обовязковим для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

Таким чином, атестування працівника одразу ж після прийняття його на роботу (у тому числі на службу до поліції), безвідносно до вирішення питань кар'єри (призначення поліцейського на вищу посаду або переведення на нижчу посаду) або дисциплінарного провадження не відповідає меті та завданню атестування і суперечить вимогам Закону України «Про професійний розвиток працівників» та Закону №580.

Дослідивши Наказ Національної поліції України від 20.11.2015 №210 о/с, яким запроваджено атестування поліцейських, суд встановив, що він не містить посилань на підстави для атестування позивача, встановлені частиною 2 статті 57 Закону України «Про національну поліцію».

Наказ містить посилання лише на мету проведення атестації, яка визначена в частині 1 статті 57 Закону. На цю мету проведення атестування посилався і відповідач 1 у запереченнях проти адміністративного позову, обґрунтовуючи правомірність проведення атестації позивача на підставі зазначеного Наказу. Проте таке обґрунтування є безпідставним, оскільки мета проведення атестації та підстави для її проведення не є тотожними поняттями: мета - це те, що необхідно досягнути проведенням атестування поліцейського, а підстава - це причина, достатній привід для її проведення.

При цьому, в ході розгляду справи судом встановлено, що підставою проведення атестування ОСОБА_1 не було призначення його на вищу посаду чи переміщення на нижчу посаду. Також не було обставин, які б свідчили про невідповідність позивача займаній посаді, зокрема, в силу фізичного стану, хвороби, неналежної професійної підготовки, порушення порядку і правил несення служби тощо.

Також суд вважає безпідставним посилання відповідача 1 в обґрунтування правомірності проведення атестування позивача на те, що з'ясування під час проведення атестування рівня професійних якостей, мотивації, що спонукає до поведінки на досягнення цілей у службі мало основним завданням визначення відповідності ОСОБА_1 як колишнього працівника органів внутрішніх справ оновленим вимогам суспільства до професії поліцейського, оскільки вимоги до поліцейського визначені самим Законом України «Про Національну поліцію», а проведення атестування поліцейських (як колишніх працівників органів внутрішніх справ так і тих, які вперше прийняті на службу безпосередньо в органи поліції) можливо при наявності на це встановлених Законом підстав.

Кожна з трьох підстав для проведення атестування, встановлених частиною 2 статті 57 Закону України «Про Національну поліцію», повинна бути пов'язана з певними передумовами в залежності від самої підстави проведення цього атестування, зокрема, атестування, яке призначається для вирішення питання про звільнення зі служби в поліції через службову невідповідність, повинне бути зумовлене існуванням реальних підстав до звільнення, як то неналежне виконання службових обов'язків, порушення установленого чинним законодавством порядку і правил несення служби.

Відповідно такі підстави повинні бути визначені відносно конкретного поліцейського.

Відповідно до п.2 висновків Пленуму Вищого адміністративного суду України, викладених Постанові від 29.09.2016 №11 «Про судову практику оскарження рішень атестаційних комісій органів (закладів, установ) Національної поліції України про звільнення працівників поліції внаслідок непроходження ними атестації» положення частини другої статті 57 Закону необхідно розуміти таким чином, що закріплений у ній перелік підстав атестування поліцейських є вичерпним. Положення частини четвертої статті 57 Закону про те, що рішення про проведення атестування приймає керівник поліції, керівники органів (закладів, установ) поліції стосовно осіб, які згідно із законом та іншими нормативно-правовими актами призначаються на посади їхніми наказами, у взаємозв'язку з положенням частини другої статті 57 Закону необхідно розуміти таким чином, що у відповідному наказі керівника органу поліції щодо заходів із підготовки та проведення атестування повинно бути зазначено: ім'я поліцейського (перелік імен поліцейських), які підлягають атестуванню; необхідність та підстава атестування щодо кожного поліцейського, який включений до списку поліцейських, які підлягають атестуванню.

Таким чином, до списку поліцейських, які підлягають атестуванню, підлягають включенню лише ті поліцейські, відносно яких наявні підстави для проведення атестації, що передбачені частиною другою ст. 57 Закону № 580-VIII.

Щодо наявності підстав, встановлених частиною 2 статті 57 Закону України «Про Національну поліцію», представник відповідача не зазначив жодних обставин та не надав жодних належних і допустимих доказів щодо їх наявності для атестування позивача, тобто наявності відповідних передумов для призначення атестування з цих підстав (просування по службі, неналежне виконання службових обов'язків, порушення установленого чинним законодавством порядку і правил несення служби).

Також безпідставними є посилання відповідача 1 на наявність у голови Національної поліції України права на призначення атестування працівників поліції, йому підпорядкованих, яке передбачено частиною 4 статті 57 Закону України «Про Національну поліцію» як на достатню підставу для проведення атестування. Таке право керівника не є абсолютним і таким, яке може реалізовуватись ним на власний розсуд. Його реалізація можлива лише у системному звязку з іншими вимогами статті 57 Закону України «Про національну поліцію» щодо мети та підстав для проведення атестування і лише за їх наявності у сукупності.

За таких обставин, суд вважає, що проведення атестування позивача здійснено неправомірно, без наявності визначених законом підстав на її проведення.

Твердження відповідача 1 щодо того, що позивач вживав активні дії щодо проходження такого атестування, так як зареєструвався для його проходження, надав особисту згоду, суд не приймає до уваги, оскільки зі змісту Наказу №210о/с атестуванню підлягали всі поліцейські апарату Національної поліції та її міжрегіональних територіальних органів. Виконання позивачем як поліцейським вимог даного наказу не є свідченням правомірності проведення його атестування при відсутності на це встановлених Законом підстав.

Таким чином, всі послідуючі дії щодо позивача проведення атестування, прийняття рішення атестаційною комісією, є протиправними, оскільки вчинялись на підставі і внаслідок неправомірного застосування вимог статті 57 Закону України «Про Національну поліцію».

За таких обставин, суд приходить до висновку, що рішення про призначення атестування позивача, є незаконним, відтак позовні вимоги про визнання протиправними дій Національної поліції України щодо проведення атестації ОСОБА_1 підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог про визнання протиправним та скасування рішення Національної поліції України в частині включення позивача до списку поліцейських, які підлягають атестуванню, суд зазначає наступне.

Відповідно до наказу Національної поліції України від 20.11.2015 №210о/с обовязок скласти списки поліцейських, які підлягають атестуванню, покладено на керівника структурного підрозділу апарату НПУ, міжрегіональних територіальних органів. За таких обставин відповідач Національна поліція України не вчиняла оскаржуваної дії і не може нести відповідальності за вчинення її іншою особою. При цьому, вказаний наказ лише визначав організаційні заходи з підготовки та проведення атестування, а також період часу, протягом якого таке атестування має бути проведене. Оскільки Наказом від 20.11.2015 №210 о/с фактично не було включено позивача до списку поліцейських, які підлягають атестуванню, та список поліцейських, які підлягають атестуванню був складений лише на виконання п.3.1 цього Наказу, відтак вказані позовні вимоги, викладені у такий спосіб, не підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог про визнання протиправним та скасування рішення (висновок) Центральної атестаційної комісії №2 від 29.01.2016 щодо невідповідності ОСОБА_1 займаній посаді та звільнення його зі служби в поліції через службову невідповідність, суд зазначає наступне.

В силу вимог ч.5 ст.57 Закону №580 порядок проведення атестування поліцейських затверджується Міністром внутрішніх справ України.

Так, відповідно до вказаної статті та з метою оцінки ділових, професійних, особистих якостей поліцейських, їх освітнього та кваліфікаційного рівнів, на підставі глибокого і всебічного вивчення, визначення відповідності посадам, а також перспектив їхньої службової карєри наказом Міністерства внутрішніх справ від 17.11.2015 року №1465, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 18.11.2015 року за №1445/27890, затверджено Інструкцію про порядок проведення атестування поліцейських (далі Інструкція).

В силу вимог пунктів 4 та 5 Розділу 1 Інструкції рішення про проведення атестування та про строки, у які проводиться атестування, приймає Голова Національної поліції України, керівники органів поліції стосовно осіб, які згідно із законом та іншими актами законодавства України призначаються на посади їх наказами. Атестування проводиться атестаційними комісіями органів (закладів, установ) поліції, що створюються їх керівниками.

Згідно з пунктом 11 розділу IV Інструкції №1465 атестаційна комісія при прийнятті рішення розглядає атестаційний лист та інші матеріали, які були зібрані на поліцейського, який проходить атестування. Тому, саме атестаційний лист є основним документом, який розглядається атестаційними комісіями. Зазначене підтверджується також вимогами Інструкції щодо осіб, які складають вказані атестаційні листи та до їх змісту.

Пунктами 3 та 4 розділу IV Інструкції №1465 визначено, що атестаційні листи на поліцейських складають безпосередні керівники. Безпосередній керівник складає атестаційний лист на підлеглого за умови спільної служби в одному підрозділі з ним не менше 3 місяців. Якщо на час складання атестаційного листа керівник не має тримісячного строку спільної служби з поліцейським, який атестується, то такий лист складається заступником керівника або прямим керівником, який має строк спільної служби понад 3 місяці.

При цьому за змістом пунктів 7-9 Розділу ІV Інструкції №1465 керівники, які складають атестаційний лист, зобов'язані: 1) ознайомитися з вимогами цієї Інструкції; 2) проаналізувати проходження служби, професійну та спеціальну підготовку, а також конкретні показники служби поліцейського; 3) вивчити матеріали (характеристики) на осіб, які відряджені до державних (міждержавних) органів, установ та організацій із залишенням на службі в поліції; 4) на підставі всебічного вивчення особистих, професійних та ділових якостей поліцейського, який атестується, заповнити атестаційний лист за формою, визначеною в додатку 1 до цієї Інструкції.

В атестаційному листі зазначаються такі відомості про поліцейського, який атестується: 1) результати службової діяльності згідно з функціональними обов'язками; 2) дисциплінованість, принциповість у вирішенні службових питань, уміння будувати свої стосунки з громадянами та колегами по службі, здатність працювати над усуненням особистих недоліків, авторитет у колективі та серед населення; 3) прагнення до вдосконалення службової діяльності, почуття особистої відповідальності, стійкість моральних принципів, сміливість, рішучість, організованість, здатність контролювати власні емоції, поведінка поза службою; 4) володіння іноземними мовами; 5) культура в службі та ставлення до підвищення свого освітнього та культурного рівнів; 6) стан здоров'я та фізична підготовленість, уміння володіти табельною вогнепальною зброєю, прийомами рукопашного бою, спеціальними засобами індивідуального захисту та активної оборони, здатність переносити психофізичні навантаження та труднощі служби; 7) основні найбільш характерні та істотні недоліки в службовій діяльності та особистій поведінці; 8) інші дані, які, на думку керівника, заслуговують на увагу для більш повної характеристики підлеглого; 9) результати проходження підвищення кваліфікації.

Прямі керівники зобов'язані всебічно розглянути зміст атестаційного листа, з'ясувати відповідність викладених у ньому даних дійсному стану справ у службовій діяльності поліцейського, який атестується, та внести до відповідного розділу атестаційного листа один з таких висновків: 1) займаній посаді відповідає; 2) займаній посаді відповідає, заслуговує призначення на вищу посаду; 3) займаній посаді не відповідає, підлягає переміщенню на нижчу посаду через службову невідповідність; 4) займаній посаді не відповідає, підлягає звільненню зі служби в поліції через службову невідповідність.

Атестаційний лист після розгляду прямими керівниками передається на розгляд до атестаційної комісії.

З матеріалів справи слідує, що 29.01.2016 року позивач проходив атестування Центральною атестаційною комісією №2.

Відповідно до атестаційного листа полковника поліції ОСОБА_1 (а.с.137-138) за результатами атестування позивач на тестуванні на загальні навички отримав 23 бали із 60 можливих та по професійному тестуванні - 38 балів з 60 можливих.

За рішенням атестаційної комісії, як визначено у п.12 розділу IV Інструкції, поліцейські, які проходять атестування, проходять співбесіду з відповідною атестаційною комісією.

Пунктом 15 розділу IV Інструкції встановлено, що атестаційні комісії на підставі всебічного розгляду всіх матеріалів, які були зібрані на поліцейського, під час проведення атестування шляхом відкритого голосування приймають один з таких висновків:

1) займаній посаді відповідає;

2) займаній посаді відповідає, заслуговує призначення на вищу посаду;

3) займаній посаді не відповідає, підлягає переміщенню на нижчу посаду через службову невідповідність;

4) займаній посаді не відповідає, підлягає звільненню зі служби в поліції через службову невідповідність.

Інструкція не містить конкретного порядку проведення співбесіди, у той же час, виходячи з її змісту та мети атестування можна стверджувати, що під час співбесіди атестаційна комісія повинна розглянути атестаційний лист та інші матеріали, які були зібрані на поліцейського; оцінити ділові, професійні, особисті якості поліцейського, його освітній та кваліфікаційний рівень, а також зясувати відповідність особи поліцейського критеріям, визначеним пунктом 16 Розділу ІV Інструкції, для чого поліцейському, який проходить атестування, можуть ставитись питання.

Згідно з пунктами 20-23 цього розділу Інструкції усі рішення атестаційної комісії оформлюються протоколом. У протоколі зазначаються дата і місце прийняття рішення, склад комісії, питання, що розглядалися, та прийняте рішення. У протоколі за результатами атестування серед іншого зазначається один із висновків, зазначених у пункті 15 цього розділу. Протоколи засідань атестаційної комісії підписуються головою, секретарем, присутніми на її засіданні членами комісії.

З долученого до матеріалів справи протоколу ОП №15.00002414.0001460 від 29.01.2016 року слідує, що атестаційною комісією за результатами розгляду матеріалів, проведеної співбесіди та обговорення прийнято рішення «займаній посаді не відповідає, підлягає звільненню зі служби в поліції через службову невідповідність» (за результатами голосування: «за» - 5, «проти» -) (а.с.139).

Як свідчить зміст протоколу, в ході проведення співбесіди комісією були досліджені «атестаційний лист та інші матеріали, які було зібрано на особу, яка проходить атестування, а саме: декларацію про доходи; послужний список (форми №1), інформаційну довідку, висновок про результати перевірки достовірності відомостей, передбачених пунктом 2 частини п'ятої статті 5 Закону України «Про очищення влади» та інформацію з відкритих джерел». «Членами атестаційної комісії позивачу були поставлені питання, які стосувались професійної діяльності поліцейського та мотивації щодо подальшого проходження служби в Національній поліції та інше». При чому, при дослідженні вказаного протоколу виявлено, що вказані формулювання є стандартними (шаблонними) та надрукованими в самому бланку протоколу.

Матеріали справи свідчать, що будь-яких інших документів (заяв чи скарг на дії позивача, актів службових розслідувань, відомостей про притягнення до дисциплінарної відповідальності тощо) атестаційною комісією не досліджувалося.

Поряд з цим, суд зазначає, що мотивів, якими комісія керувалась під час прийняття такого рішення, вказаний протокол не містить. Зокрема, в ньому відсутні будь-які посилання на обставини, що свідчать про недостатній рівень теоретичних знань та професійних якостей позивача, чи інші дані, які б свідчили про його низький професійний потенціал; невідповідність позивача оновленим вимогам суспільства до професії поліцейського, інших обставин, що свідчать про невідповідність особи позивача посаді, яку він займає.

За таких обставин, атестаційна комісія в порушення вимог статті 57 Закону №580 та пункту 16 розділу IV Інструкції не проводила глибокого і всебічного вивчення документів особової справи позивача, не аналізувала в сукупності повноту виконання позивачем функціональних обов'язків (посадових інструкцій), показників його службової діяльності, рівня теоретичних знань та професійних якостей, не враховувала наявність заохочень та дисциплінарних стягнень тощо.

Наведені норми Інструкції свідчать, що висновок атестаційної комісії про відповідність чи не відповідність поліцейського займаній посаді приймається за результатами розгляду всіх матеріалів, які були зібрані на поліцейського, у тому числі: результати тестування за професійним тестом та тестом на загальні здібності та навички; атестаційного листа; матеріалів співбесіди; документів, що надійшли на запити атестаційної комісії, результатів тестування на поліграфі та матеріалів особової справи поліцейського, з яких можна встановити повноту виконання функціональних обов'язків, показники службової діяльності, наявність заохочень та дисциплінарних стягнень.

Протокол від 29.01.2016 №15.00002414.0001460 містить висновок про так звану «службову невідповідність», однак з тексту вказаних в протоколі атестування запитань взагалі не вбачається, що членами комісії проводилось вивчення його професійних якостей. Висновки, засвідчені у додатку № 1 до Протоколу про «уникнення прямих відповідей, заперечення існуючих проблем, не готовність до протидії та відстоювання законності, нерозуміння необхідності змін» атестованим поліцейським ОСОБА_1 носять загальний характер, за відсутності певних конкретних відповідей чи фактів, на підставі яких комісія прийшла до таких висновків.

До того ж, суд позбавлений можливості перевірити рішення атестаційної комісії на відповідність фактичним обставинам проведення співбесіди, оскільки стенограма співбесіди або аудіо-, відео- фіксація її перебігу не проводились. У самому протоколі відсутня будь-яка конкретизація, відсутні питання, які задавались позивачу та надані ним відповіді.

Слід також зазначити, що статтею 61 Закону України «Про Національну поліцію» визначені обмеження, пов'язані зі службою в поліції. Не може бути поліцейським: 1) особа, визнана недієздатною або обмежено дієздатною особою; 2) особа, засуджена за умисне вчинення тяжкого та особливо тяжкого злочину, у тому числі судимість якої погашена чи знята у визначеному законом порядку; 3) особа, яка має непогашену або не зняту судимість за вчинення злочину, крім реабілітованої; 4) особа, щодо якої було припинено кримінальне провадження з нереабілітуючих підстав; 5) особа, до якої були застосовані заходи адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, пов'язаного з корупцією; 6) особа, яка відмовляється від процедури спеціальної перевірки під час прийняття на службу в поліції або від процедури оформлення допуску до державної таємниці, якщо для виконання нею службових обов'язків потрібен такий допуск; 7) особа, яка має захворювання, що перешкоджає проходженню служби в поліції. Перелік захворювань, що перешкоджають проходженню служби в поліції, затверджується Міністерством внутрішніх справ України спільно з центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері охорони здоров'я; 8) особа, яка втратила громадянство України та/або має громадянство (підданство) іноземної держави, або особа без громадянства; 9) особа, яка надала завідомо неправдиву інформацію під час прийняття на службу в поліції.

Матеріали атестування не містять даних, наявність яких виключає можливість проходження позивачем служби в поліції.

Водночас, згідно з матеріалами, копії яких наявні у справі та які були досліджені атестаційною комісією, ОСОБА_1 характеризується виключно з позитивної сторони, зарекомендував себе працелюбним, професійно підготовленим, принциповим керівником, за період служби в міліції мав 4 заохочення та жодного дисциплінарного стягнення, за результатами перевірки, передбаченої Законом України «Про очищення влади», до ОСОБА_1 заборони, передбачені частинами третьою та четвертою статті 1 цього Закону, не застосовуються (а.с.137-138,144-159).

Встановлені в ході судового розгляду обставини справи в їх сукупності дають підстави для висновку, що члени атестаційної комісії поверхнево, не в повній мірі зясували всі необхідні обставини відповідно до вимог Інструкції, без належного врахування всіх критеріїв прийшли до висновку про невідповідність позивача займаній посаді, не взяли до уваги всі професійні, ділові, особисті якості позивача.

З системного аналізу вищевказаних норм вбачається, що при атестуванні поліцейського повинні повно і всебічно враховуватись усі його ділові, професійні, особисті якості, освітній та кваліфікаційний рівні, а також можливість перебування поліцейського на службі в поліції, що при атестування ОСОБА_1 зроблено в повній мірі не було. Зворотнього чи будь-яких письмових доказів, які свідчили б про протиправні дії позивача, представники відповідача суду не надали. Водночас, з досліджених в ході розгляду справи доказів слідує, що члени атестаційної комісії при атестуванні позивача надали перевагу своїм субєктивним переконанням за результатами співбесіди, аніж комплексному оцінюванню згідно зі всіма критеріями та долученими документами.

Тому позовна вимога ОСОБА_1 про визнання протиправним та скасування рішення Центральної атестаційної комісії №2 від 29.01.2016 щодо невідповідності ОСОБА_1 займаній посаді підлягає до задоволення.

Щодо позовних вимог про визнання протиправним та скасування рішення Центральної апеляційної атестаційної комісії, викладене в протоколі №12/02/16-3 від 12.02.2016, суд зазначає наступне.

Відповідно до пункту 12 розділу VI Інструкції №1465 апеляційна атестаційна комісія приймає рішення про відхилення скарги поліцейського або скасовує висновок відповідної атестаційної комісії та приймає новий висновок.

Із наведеного положення випливає, що рішення апеляційної атестаційної комісії про відхилення скарги не містить приписів та вказівок, виконання яких вимагає вчинення певних дій керівником органу поліції.

Рішенням атестаційної комісії, яке зобов'язує керівника звільнити позивача зі служби, є саме висновок атестаційної комісії.

Відповідно оскарження позивачем та скасування судом рішення апеляційної атестаційної комісії про відхилення скарги не призведе до захисту прав позивача від незаконного звільнення.

Отже, належним способом захисту, необхідним для поновлення прав позивача, є скасування рішення (висновок) Центральної атестаційної комісії №2, оформлене протоколом ОП № 15.00002414.0001460 від 29.01.2016.

Вказане узгоджується з п.6 висновків Пленуму Вищого адміністративного суду України, викладених Постанові від 29.09.2016 №11 «Про судову практику оскарження рішень атестаційних комісій органів (закладів, установ) Національної поліції України про звільнення працівників поліції внаслідок непроходження ними атестації».

Відповідно до пункту 24 розділу IV Інструкції за результатами атестування висновки, зазначені в протоколі атестаційної комісії, заносяться до атестаційного листа, який підписується головою та секретарем комісії та в місячний строк направляється до керівника, якому надано право на призначення поліцейського на посаду та звільнення з посади або зі служби в поліції.

Згідно з пунктом 28 розділу IV Інструкції керівники органів поліції, яким надано право призначення поліцейського на посаду та звільнення з посади або зі служби в поліції, зобов'язані через 15 календарних днів з дня підписання атестаційного листа з висновками, визначеними підпунктом 3 або 4 пункту 15 цього розділу, забезпечити його виконання шляхом видання відповідного наказу.

Як встановлено судом, на підставі висновку атестаційної комісії від 29.01.2016 Національною поліцією України прийнято наказ №110о/с від 18.02.2016 про звільнення ОСОБА_1 зі служби в поліції.

Відповідно до частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Зважаючи на встановлені обставини, суд дійшов висновку, що наказ Національної поліції України №110о/с від 18.02.2016 про звільнення ОСОБА_1 зі служби в поліції, не відповідає вказаним критеріям правомірності, є необґрунтованим та протиправним, а тому підлягає скасуванню, а позивач поновленню на посаді з 25 лютого 2016 року.

Згідно зі статтею 235 Кодексу законів про працю України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

За таких обставин, позовна вимога ОСОБА_1 про стягнення грошового забезпечення за весь час вимушеного прогулу також підлягає до задоволення з огляду на таке.

Відповідно до пункту 24 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів Української РСР від 29 липня 1991 року №114, яке відповідно до перехідних і прикінцевих положень Закону України «Про Національну поліцію» є чинним на даний час. Цим пунктом передбачено, що у разі незаконного звільнення або переведення на іншу посаду особи рядового, начальницького складу органів внутрішніх справ підлягають поновленню на попередній посаді з виплатою грошового забезпечення за час вимушеного прогулу або різниці в грошовому забезпеченні за час виконання службових обов'язків, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на службі розглядається більше одного року не з вини особи рядового, начальницького складу, така особа має право на отримання грошового забезпечення за весь час вимушеного прогулу.

Порядок нарахування грошового забезпечення поліцейських врегульовано спеціальними нормами права, а саме: Постановою Кабінету Міністрів України від 11.11.2015 року №988 «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції», Наказом Міністерства Внутрішніх справ України від 06.04.2016 року №260 «Про затвердження порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції...», зі змісту яких вбачається, що грошове забезпечення поліцейських обраховується та виплачується з розрахунку календарних днів відповідного місяця їх служби.

Так, пунктом 9 Порядку передбачено, що при виплаті поліцейським грошового забезпечення за неповний місяць розмір виплати за кожний календарний день визначається шляхом ділення суми грошового забезпечення за повний місяць на кількість календарних днів у місяці, за який здійснюється виплата.

Пунктом 8 розділу ІІІ Наказу №260 передбачено, що обчисленні грошової компенсації за невикористану відпустку (в разі звільнення поліцейського) одноденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення розміру грошового забезпечення на 30 календарних днів.

З довідки №215 від 10.05.2016 виданої ОСОБА_2 внутрішньої безпеки Національної поліції України (а.с.133) встановлено, що заробітна плата ОСОБА_1 за грудень 2015 року становить 9678,60 грн., за січень 2016 року 13198,00 грн. Тому, середньоденний розмір грошового забезпечення становить 369,00 грн.

Отже, вимушений прогул позивача з 25.02.2016 по день постановлення судового рішення 17.11.2016 становить 267 дні, а тому розмір грошового забезпечення, що підлягає стягненню на користь позивача за час вимушеного прогулу становить 98523 грн. 00 коп. = 369 грн. х 267 дні.

При цьому, суд зазначає, що відповідно до частини 1 статті 13 та частини 1 статті 15 Закону України «Про Національну поліцію» систему поліції складають центральний орган управління поліцією Національна поліція України та територіальні органи поліції головні управління Національної поліції в областях та міжрегіональні територіальні органи поліції (ДЗЕ, ДВБ, ДПНОН).

Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України «Про утворення територіального органу Національної поліції» від 28.10.2015 №887 було створено ОСОБА_2 внутрішньої безпеки як міжрегіональний територіальний орган Національної поліції, юридичну особу публічного права.

Відповідно до пунктів 4 та 5 розділу V Положення про ОСОБА_2 внутрішньої безпеки Національної поліції України, затвердженого Наказом Національної поліції України від 09.11.2015 №83, ОСОБА_2 внутрішньої безпеки є юридичною особою, що фінансується за рахунок коштів Державного бюджету, має самостійний баланс, рахунки в органах Державної казначейської служби та банківських установах та печатку із зображенням Державного герба України та ідентифікаційним кодом ЄДРПОУ.

Оскільки ОСОБА_1 проходив службу на посаді начальника управління внутрішньої безпеки у Волинській області ОСОБА_2 внутрішньої безпеки Національної поліції, тобто в структурному підрозділі ОСОБА_2 внутрішньої безпеки Національної поліції України, де нараховувалися та виплачувалися йому грошове забезпечення та інші види забезпечення, то саме ОСОБА_2 внутрішньої безпеки Національної поліції України є належним відповідачем в частині позовних вимог позивача про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Відповідно до пунктів 2 і 3 частини 1 статті 256 КАС України негайно виконуються постанови суду про присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць та про поновлення на посаді у відносинах публічної служби.

Таким чином, постанова в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника внутрішньої безпеки у Волинській області ОСОБА_2 внутрішньої безпеки та стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць в розмірі 11439 грн. підлягає негайному виконанню.

Статтею 71 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд згідно статті 86 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Відповідно до ч.2 ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідачі як суб'єкти владних повноважень не надали суду достатніх, беззаперечних доказів в обґрунтування обставин, на яких ґрунтуються його заперечення.

За таких обставин, суд вважає, що позов ОСОБА_1 підлягає до задоволення частково.

Правові підстави для застосування судом вимог ст.94 КАС України відсутні.

Керуючись статтями 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Позов задовольнити частково.

Визнати дії Національної поліції України щодо проведення атестування ОСОБА_1 протиправними.

Визнати протиправним та скасувати рішення Центральної атестаційної комісії № 2 Національної поліції України від 29.01.2016 про те, що ОСОБА_1 займаній посаді не відповідає, підлягає звільненню зі служби в поліції через службову невідповідність.

Визнати протиправним і скасувати наказ Національної поліції України від 18.02.2016 № 110 о/с «По особовому складу» в частині звільнення ОСОБА_1 зі служби в поліції за пунктом 5 частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» через службову невідповідність.

Поновити ОСОБА_1 на посаді начальника управління внутрішньої безпеки у Волинській області ОСОБА_2 внутрішньої безпеки Національної поліції України з 25 лютого 2016 року.

Стягнути з ОСОБА_2 внутрішньої безпеки Національної поліції України на користь ОСОБА_1 грошове забезпечення за час вимушеного прогулу з 25.02.2016 по 17.11.2016 включно в розмірі 98523 грн. 00 коп. (сума вказана без урахування сплати податків та інших обовязкових платежів, які підлягають стягненню під час виплати її працівнику).

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанову суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника управління внутрішньої безпеки у Волинській області ОСОБА_2 внутрішньої безпеки Національної поліції України з 25 лютого 2016 року та стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць в розмірі 11439 грн. 00 коп. звернути до негайного виконання.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Житомирського апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Головуючий суддя Жуковська Л.А.

Судді Гломб Ю.О.

ОСОБА_3