Справа № 825/1536/16
Суддя: Пилипенко О.Є.
Дата ухвалення: 2016-11-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 825/1536/16 Головуючий у 1-й інстанції: Поліщук Л.О. Суддя-доповідач: Пилипенко О.Є.
У Х В А Л А

Іменем України

29 листопада 2016 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Пилипенко О.Є.

суддів - Глущенко Я.Б. та Шелест С.Б.,

при секретарі - Грабовській Т.О.,

за участю представників:

позивача - Курячого О.П.,

відповідача - Приходько О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві апеляційну скаргу Чернігівської міської митниця Державної фіскальної служби України на постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 11 жовтня 2016 року у справі за адміністративний позовом Приватного підприємства «Семенівська мануфактура» до Чернігівської міської митниця Державної фіскальної служби України про скасування рішення про коригування митної вартості товарів та карток відмови,

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2016 року позивач - Приватне підприємство «Семенівська мануфактура», звернувся до Чернігівського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Чернігівської міської митниці Державної фіскальної служби України, в якому просить:

скасувати рішення про коригування митної вартості від 28.07.2016 №102000010/2016/000201/2, №102000010/2016/000202/2 від 29.07.2016 №102000010/2016/000203/2;

скасувати картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №102110001/2016/00208, №102110001/2016/00209, №102110001/2016/00211.

Постановою Чернігівського окружного адміністративного суду від 11 жовтня 2016 року адміністративний позов задоволено повністю.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану постанову та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог відмовити. Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що при винесенні оскаржуваної постанови судом невірно застосовано норми матеріального та процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу Чернігівської міської митниці Державної фіскальної служби - залишити без задоволення, а постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 11 жовтня 2016року - без змін, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин у адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У відповідності до ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що не наведення митницею в рішенні про коригування митної вартості товарів належних та допустимих доказів того, що документи, подані декларантом для митного оформлення товару, є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації, витребування митницею додаткових документів без зазначення обставин, які ці документи повинні підтвердити, свідчать про протиправність рішень щодо застосування іншого, ніж основний метод, визначення митної вартості товарів.

Отже, у митниці у спірних правовідносинах були відсутні підстави для витребування додаткових документів. Будь-які заперечення та доводи Чернігівської митниці без зазначення їх у графі 33 рішення про коригування митної вартості не заслуговують на увагу та не можуть бути належними доказами у цій справі.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що відповідачем безпідставно та необґрунтовано застосовано другорядний метод визначення митної вартості, а тому оскаржувані рішення про коригування митної вартості товарів є протиправними та такими, що підлягають скасуванню.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Як встановлено судом та вбачається з наявних матеріалів справи, 10.09.2014 між Приватним підприємством "Семенівська мануфактура" (Покупець) та CHANGXING BAITE IPORT AND EXPORT CO., LTD (Постачальник) укладено контракт № BASM10/09/14, згідно умов якого, останній взяв на себе зобов'язання поставити позивачу товар в асортименті, а позивач оплатити товар згідно з умовами даного контракту. Як вказано у статті 2 Контракту загальна кількість і асортимент товару, що підлягає поставці складається із товарних партій, кількість яких визначається у рахунку-фактурі на кожну партію товару (том №1 а.с.31-39).

Згідно з Інвойсом від 20.06.2016 № BTCN2016325 та пакувальним листом до Інвойсу, партія товару, яка підлягає поставці складається з тканини полотняного переплетення з синтетичних поліефірних штапельних волокон, тканини з ниток різних кольорів та інших товарів встановленої кількості та загальної вартості 37 478,66 доларів США.

Згідно з Інвойсом від 20.06.2016 № BTCN2016322 та пакувальним листом до Інвойсу, партія товару, яка підлягає поставці складається з трикотажних полотен, виготовлених з синтетичних волокон, ворсового поперечно в'язаного полотна з синтетичних поліефірних волокон та інших товарів встановленої кількості та загальної вартості 22 921,53 доларів США.

Відповідно до Інвойсу від 20.06.2016 № BTCN2016323 та пакувального листа до Інвойсу, партія товару, яка підлягає поставці складається з полотен трикотажних, виготовлених з синтетичних волокон, тканини з синтетичних ниток та інших товарів встановленої кількості та загальної вартості 243 253,91 доларів США.

20.10.2014 між Приватним підприємством "Національні традиції" (Виконавець) та позивачем (Замовник) укладено договір № 20/10-14/02 про надання послуг по декларуванню товарів, відповідно до якого Замовник доручає, а Виконавець зобов'язується за обумовлену плату в обумовлений термін надавати послуги по декларуванню товарів, майна, транспортних засобів та інших предметів Замовника, що переміщуються через митний кордон України (том №1 а.с.95-97).

З метою митного оформлення товару до митного органу в електронному вигляді подано митні декларації 28.07.2016 та 29.07.2016: №102110001/2016/201711, №102110001/2016/201713, №102110001/2016/201726 згідно з якими позивачем було заявлено митну вартість товару за основним методом за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (том №1 а.с.25-30,107-110,161-166).

До вказаних декларацій додані наступні документи: Контракт № BASM10/09/14 від 10.09.2014 з додатковими угодами до нього; Інвойс від 20.06.2016: № BTCN2016325. № BTCN2016322, № BTCN2016323; Пакувальний лист до інвойсу від 20.06.2016: № BTCN2016325; № BTCN2016322; № BTCN2016323; Видаткова накладна від 17.06.2016: №325, №322, №323; Відвантажувальна специфікація від 22.06.2016 № BTCN2016325/625-1; № BTCN2016322/622-1, № BTCN2016323/623-1.

Крім того, позивачем відповідачу було подано копії додаткових документів, на підтвердження заявленої митної вартості, зокрема: міжнародні товарно-транспортні накладні, коносаменти, калькуляції, звіт про оцінку майна, листи постачальника та позивача, прайс-лист та інші документи.

У зв'язку з тим, що до митного органу подані документи, які не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, Чернігівською митницею винесено рішення про коригування митної вартості товару від 28.07.2016: №102000010/2016/000201/2, №102000010/2016/000202/2; від 29.07.2016 №102000010/2016/000203/2 (том №1 а.с.17-20,101-102,156-158).

Чернігівською митницею ДФС прийнято картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №102110001/2016/00208, №102110001/2016/00209, №102110001/2016/00211, якими позивачу відмовлено у митному оформленні товару та роз'яснено вимоги, виконання яких забезпечить можливість прийняття відповідачем митної декларації (том №1 а.с.21-24,103-106,159-160).

Вважаючи зазначені рішення протиправними, позивач звернувся до адміністративного суду з цим позовом.

Обговорюючи правомірність вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Згідно із положеннями статей 49 і 50 Митного кодексу України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Відомості про митну вартість товарів використовуються, зокрема, для нарахування митних платежів.

Відповідно до частини першої статті 52 Митного кодексу України, заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою. Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов'язані: заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об'єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; нести всі додаткові витрати, пов'язані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації.

В частині другій статті 53 Митного кодексу України наведено перелік документами, які підтверджують митну вартість товарів.

Частиною 3 цієї статті обумовлено, що у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов'язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи.

Згідно з частиною четвертою статті 53 Митного кодексу України у разі якщо орган доходів і зборів має обґрунтовані підстави вважати, що існуючий взаємозв'язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів, крім документів, зазначених у частинах другій та третій цієї статті, подає (за наявності) додатково визначені документи.

Вказані норми кореспондуються з пунктом 2 частини п'ятої статті 54 Митного кодексу України, яким передбачено, що орган доходів і зборів з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості.

Відповідно до частини першої статті 54 Митного кодексу України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребовування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше.

Така правова позиція викладена, зокрема, в постановах Верховного Суду України від 31.03.2015 у справах №21-127а15 та №21-53а15 (номери рішень в Єдиному державному реєстрі - 43831987, 43801781), яка підлягає обов'язковому врахуванню на підставі положень частини другої статті 161 та статті 244-2 КАС України.

Здійснивши аналіз наданих позивачем при розмитненні товару документів убачається, що такі документи не мали викликати у митного органу обґрунтованого сумніву в правильності обчислення позивачем митної вартості імпортованого товару, оскільки документи мали оцінюватися в сукупності.

Судом встановлено, що для підтвердження митної вартості товарів позивачем разом з митною декларацією був поданий повний пакет документів необхідних для здійснення митного оформлення товарів. При цьому, на вимогу митного органу позивачем було надано додаткові документи на підтвердження митної вартості товарів.

Відповідно до статті 57 Митного кодексу України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за основним методом (тобто за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції)) та другорядними: за ціною договору щодо ідентичних товарів; за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; на основі віднімання вартості; на основі додавання вартості (обчислена вартість); за резервним. Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції). Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, позивач надав відповідачу повний пакет документів для визначення митної вартості товару за ціною договору та проведення розмитнення, а тому твердження відповідача що у наданих декларантом до митного оформлення документах для підтвердження митної вартості містяться розбіжності є неправомірним та необґрунтованим.

З аналізу частини першої та другої статті 53 Митного кодексу України вбачається, що Митним кодексом передбачено вичерпний перелік документів, що подається декларантом митному органу для підтвердження заявленої митної вартості товарів та обраного методу її визначення. Основними документами, які підтверджують митну вартість товару є: зовнішньоекономічний договір (контракт), рахунок-фактура (інвойс), якщо рахунок сплачено, та банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару.

Це також відповідає стандартним правилам, встановленим пунктами 3.16 та 6.2 Загального додатку до Міжнародної конвенції про спрощення та гармонізацію митних процедур, до якої Україна приєдналась згідно із Законом України від 15.02.2011 № 3018--IV "Про внесення змін до Закону України "Про приєднання України до Протоколу про внесення змін до Міжнародної конвенції про спрощення та гармонізацію митних процедур", якими запроваджено стандартні правила: на підтвердження декларації на товари митна служба вимагає тільки ті документи, які є необхідними для проведення контролю за даною операцією та забезпечення виконання усіх вимог щодо застосування митного законодавства; митний контроль обмежується мінімумом, необхідним для забезпечення дотримання митного законодавства.

Судом встановлено, що всі необхідні документи, які підтверджують задекларовану позивачем митну вартість товару, були надані відповідачу.

Однак, обґрунтовуючи свої сумніви у правильності зазначеної митної вартості, митниця посилалась на те, що звіти про оцінку майна від 28.07.2016 №05-04/07/151, 28.07.2016 №05-04/07/152, 28.07.2016 №05-04/07/153 подані не в повному обсязі та не дають можливість перевірити ціноутворення; калькуляція собівартості на товари від 04.07.2016 № ВТСN2016325/01 дійсна на період з 01.04.2016 по 31.05.2016, від 04.07.2016 № ВТСN2016322/01 дійсна на період з 01.04.2016 по 31.05.2016, від 04.07.2016 № ВТСN2016323/01 дійсна на період з 01.04.2016 по 31.05.2016, в той час як відвантаження товару здійснено 20.06.2016, 22.06.2016 та 20/06/2016 згідно інвойсів від 20.06.2016 № ВТСN2016325, 20.06.2016 № ВТСN2016322, та 20/06/2016 № ВТCN20І6323; прайс-листи від 13.06.2016 № 90625 та 12.06.2016 № 90623 не містять інформації щодо періоду дії цін та країн на які поширюється дана цінова пропозиція, тому вони не можуть бути прийняті як додаткова цінова інформація для підтвердження задекларованого рівня митної вартості товару.

Поряд з цим, з аналізу частини другої статті 53 Митного кодексу України убачається, що до обов'язкового переліку документів, які декларант повинен подавати для підтвердження митної вартості товару, заявленої у декларації, і методу, обраного для її обчислення, звіт про оцінку майна, калькуляція собівартості, прайс-лист не відноситься, але вони можуть бути подані декларантом або уповноваженою ним особою за власним бажанням в порядку частини шостої статті 53 Митного кодексу України.

Як вбачається з матеріалів справи, рахунок не було сплачено ползивачем, оскільки відповідно до умов статті 5 контракту № BASM10/09/14 від 10.09.2014 встановлено передоплата згідно рахунка-фактури про передоплату, залишок суми від повної вартості товару сплачується впродовж 3-х місяців з фактичної дати поставки. Статтею 3 передбачено, що поставки визначаються та погоджуються сторонами для кожної окремої партії товару та вказуються в Інвойсі.

В свою чергу з Інвойсів убачається, що попередня оплата за даною поставкою не погоджувалась та не проводилась. Водночас, позивачем для підтвердження реальності контракту № BASM10/09/14 від 10.09.2014 було надано платіжне доручення від 03.02.2016 №79.

Зважаючи на викладене, суд першої інстанції правильно встановив, що на момент подання декларацій митної вартості від 28.07.2016 та від 29.07.2016: №102110001/2016/201711, №102110001/2016/201713, №102110001/2016/201726 у ПП "Семенівська мануфактура" правомірно були відсутні документи на оплату товару.

Крім того, як правильно зауважено судом першої інстанції, відповідно до частини третьої статті 53 Митного кодексу України, відсутність платіжних документів про оплату товару, наявність даних про його часткову оплату не можуть вплинути на заявлену митну вартість товару, оскільки вони не спростовують ту вартість товару, що визначена у зовнішньоекономічному договорі (контракті) або документі, який його замінює, та додатків до нього: рахунку-фактурі (інвойс) або рахунку-проформі (якщо товар не є об'єктом купівлі-продажу). Окрім того, названі документи формують зобов'язання у покупця на оплату товару у розмірі, встановленому у договорі, що свідчить про незмінність його вартості за умови відсутності платіжних документів.

Поряд з цим, позивачем були надані контролюючому органу видаткова накладна від 17.06.2016: №325, №322, №323 та відвантажувальна специфікація від 22.06.2016 № BTCN2016325/625-1; № BTCN2016322/622-1, №BTCN2016323/623-1, які підтверджують факт отримання підприємством задекларованого товару.

З інвойсів від 20.06.2016: № BTCN2016325. № BTCN2016322, № BTCN2016323 вбачається, що товар поставляється за базисом поставки СFR - UA м. ILYICHEVSK "Інкотермс 2010".

Контролюючий орган в обґрунтування правомірності оскаржуваних рішень під час судового розгляду справи, в тому числі, в апеляційній скарзі, зазначив, що при митному оформленні товарів позивачем не надана інформація щодо числових значень складових митної вартості товарів, а саме - витрат та ризиків, пов'язаних з транспортуванням товарів в місце призначення, та витрат на страхування. Проте, рішення Чернігівської митниці ДФС про коригування митної вартості товарів 28.07.2016: №102000010/2016/000201/2, №102000010/2016/000202/2; від 29.07.2016 №102000010/2016/000203/2 не містить посилань митного органу щодо сумніву з приводу числових значень складових митної вартості товарів в частині витрат та ризиків, пов'язаних з транспортуванням товарів в місце призначення, та витрат на їх страхування і виходить за межі встановлених обставин митним органом в спірному рішенні.

Тобто, під час прийняття оскаржуваних рішень, у митного органу наведених сумнівів не виникало. Будь-які заперечення та доводи Чернігівської митниці без зазначення їх у графі 33 рішення про коригування митної вартості не заслуговують на увагу та не можуть бути належними доказами у цій справі.

Крім того, суд апеляційної інстанції вважає необхідним зазначити, що не заслуговують на увагу також доводи митного органу в частині щодо невідповідності наданих позивачем прайс-листів датам відвантаження, країн на які вони розповсюджуються, тощо.

Зокрема, в комерційній практиці при просуванні товару на ринок одними із методів встановлення контактів з потенційними покупцями є направлення продавцем комерційної пропозиції (оферти) або прейскуранту (прайс-листа).

Під комерційною пропозицією (офертою) зазвичай розуміється письмова пропозиція продавця, спрямована можливому покупцю або конкретним покупцям про продаж партії товару на певних умовах. У випадках, коли між сторонами раніше вже було укладено аналогічний договір, комерційна пропозиція (оферта) може містити лише деякі умови. Відносно решти умов робиться посилання на раніше укладений договір. Комерційна пропозиція (оферта) може мати персональні умови і персональні знижки, які зазвичай не розповсюджуються на необмежену кількість потенційних покупців.

Прейскурант (прайс-лист) - це довідник цін (тарифів) на товари та/або види послуг, який адресований невизначеному колу покупців. На практиці термін «прейскурант» частіше використовується для зазначення цін на перелік послуг.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що оскільки форма прайс-листа чинним законодавством не встановлена (із зазначенням реквізитів, обов'язкових для заповнення), будь-які недоліки такого прайс-листа, на думку відповідача, не можуть вплинути на правомірність заявленої позивачем вартості товарів відповідно до контракту.

Щодо доводів апелянта про те, що декларантом не було надано митному органу документів про страхування товару, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Відповідно до пункту 8 частини другої статті 53 Митного кодексу України документом, який підтверджує митну вартість товару, якщо здійснювалося страхування, страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Проте, в оскаржуваному рішенні жодного аргументу щодо не надання декларантом страхових документів наведено не було. При цьому, відповідачем під час судового розгляду справи жодного доказу про те, що позивачем було застраховано ввезений товар, або що такі документи запитувались у позивача, проте не були надані, також не надано.

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що не наведення митницею в рішенні про коригування митної вартості товарів належних та допустимих доказів того, що документи, подані декларантом для митного оформлення товару, є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації, витребування митницею додаткових документів без зазначення обставин, які ці документи повинні підтвердити, свідчать про протиправність рішень щодо застосування іншого, ніж основний метод, визначення митної вартості товарів.

Крім того, слід зауважити, що відповідачем у справі не доведено правомірності проведення дій щодо можливості застосування інших методів визначення митної вартості товару, окрім резервного.

Відповідно до статті 57 Митного кодексу України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції). Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між органом доходів і зборів та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій орган доходів і зборів та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності. При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.

Відповідно до Наказу Міністерства фінансів України від 24 травня 2012 року № 598 "Про затвердження форми рішення про коригування митної вартості товарів, Правил заповнення рішення про коригування митної вартості товарів та Переліку додаткових складових до ціни договору", зареєстрованого Міністерством юстиції України 01 червня 2012 року за № 883/21195, митним органом при визначенні митної вартості товарів у Графі 33 зазначаються причини, через які митна вартість імпортованих товарів не може бути визначена за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції) та зазначається послідовність застосування методів визначення митної вартості та причин, через які не був застосований кожний з методів, що передує методу, обраному митним органом.

Системний аналіз зазначених норм приводить суд до висновку, що до прийняття рішення про застосування резервного методу, відповідач повинен був провести консультації та інші дії в межах своїх повноважень (зокрема, по отриманню документів та відомостей) щодо можливості застосування кожного з наступних методів, та результатами яких така можливість була б обґрунтовано виключена.

Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується із судом першої інстанції, що Чернігівська митниця ДФС при винесенні спірного рішення діяла не у межах та не у спосіб визначений чинним законодавством України, оскільки при винесенні рішень 28.07.2016: №102000010/2016/000201/2, №102000010/2016/000202/2; від 29.07.2016 №102000010/2016/000203/2 не зазначила послідовність застосування методів визначення митної вартості та причин, через які не був застосований кожний з методів, що передує методу, обраному митним органом та необгрунтувала причин визначення митної вартості товарів за резервним методом.

Таким чином, не наведення митницею в рішеннях про коригування митної вартості товарів належних та допустимих доказів того, що документи, подані декларантом для митного оформлення товару, є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації, витребування митницею додаткових документів без зазначення обставин, які ці документи повинні підтвердити, свідчать про протиправність рішень щодо застосування іншого, ніж основний метод, визначення митної вартості товарів.

Отже, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується із судом першої інстанції, що відповідачем безпідставно та необґрунтовано застосовано другорядний метод визначення митної вартості, а тому рішення Київської міської митниці ДФС про коригування митної вартості товарів № від 28.07.2016: №102000010/2016/000201/2, №102000010/2016/000202/2; від 29.07.2016 №102000010/2016/000203/2 є протиправними та такими, що підлягають скасуванню.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції було вірно встановлено фактичні обставини справи, надано належну оцінку дослідженим доказам, правильно застосовано норми матеріального та процесуального права. В зв'язку з цим колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу Чернігівської міської митниці Державної фіскальної служби - залишити без задоволення, а постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 11 жовтня 2016 року - без змін.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Чернігівської міської митниці Державної фіскальної служби - залишити без задоволення.

Постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 11 жовтня 2016 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя: О.Є.Пилипенко

Суддя: Я.Б. Глущенко

С.Б. Шелест

Дата виготовлення та підписання повного тексту рішення - 29.11.2016 року.

Головуючий суддя Пилипенко О.Є.

Судді: Глущенко Я.Б.

Шелест С.Б.