Справа № 464/7190/16-а
Суддя: Борачок М. В.
Дата ухвалення: 2016-11-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 464/7190/16-а
пр.№ 2-а/464/329/16
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.11.2016 року м.Львів

Сихівський районний суд м. Львова

Сихівський районний суд м.Львова в складі головуючого судді Борачка М.В., розглянувши у скороченому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в Галицькому районі м.Львова про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати неправомірними дії управління Пенсійного фонду України в Галицькому районі м.Львова щодо відмови йому у призначенні щомісячного довічного грошового утримання як судді Львівського апеляційного господарського суду у відставці, зобов'язати Управління пенсійного фонду України в Галицькому районі м.Львова призначити йому щомісячне довічне грошове утримання як судді Львівського апеляційного господарського суду у відставці відповідно до ст. 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у розмірі 80% грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді з моменту звернення. В обґрунтування своїх вимог покликається на те, що він працював на посадах судді арбітражного, господарського суду Львівської області та судді Львівського апеляційного господарського суду. Постановою Верховної Ради України від 20.03.2008 та Наказом №76-к від 31.03.2008 його звільнено з посади судді Львівського апеляційного господарського суду на підставі ст.ст. 15, 43 Закону України «Про статус суддів» за станом здоров'я. Відповідно до ст. 43 Закону України «Про статус суддів» він отримав право вибору між щомісячним довічним грошовим утримання та пенсією на умовах, передбачених ст. 37 Закону України «Про державну службу». Із врахуванням переваги у розмірі грошової виплати, ним обрано пенсію на умовах, передбачених Законом України «Про державну службу». Відтак з 01.04.2008р. він перебуває на обліку в управлінні Пенсійного фонду України в Галицькому районі м.Львова, як одержувач пенсії за віком. З огляду на зміну складових щомісячного довічного грошового утримання судді в частині збільшення його розміру він 19.09.2016р. звернувся із заявою до відповідача у якій просив розглянути подані ним документи для переходу із пенсії, передбаченої Законом України «Про державну службу» на щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці. Однак листом №15809/03 від 19.09.2016р. йому відмовлено у призначенні щомісячного довічного грошового утримання, оскільки у нього відсутній стаж роботи на посаді судді, необхідний для призначення даного утримання, а також відсутністю у чинному законодавстві права суддів на відставку за станом здоров'я, що перешкоджає виконанню обов'язків. Вважає дії відповідача неправомірними, оскільки відповідно до ст.141 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» він має право на призначення щомісячного довічного грошового утримання.

Відповідач подав суду письмове заперечення на позов, в якому просить в позові відмовити за безпідставністю. Свою позицію обґрунтовує тим, що у позивача відсутній 20 річний стаж роботи на посаді судді, який необхідний для призначення щомісячного довічного грошового утримання відповідно до вимог ст. ст.141 Закону України «Про судоустрій та статус суддів».

Розгляд справи проведено у порядку скороченого провадження у відповідності до ст.183-2 КАС України без проведення судового засідання та виклику осіб, які беруть участь у справі.

За результатами розгляду справи в порядку скороченого провадження, оцінивши обставини справи, вважаю їх достатніми для прийняття рішення.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частинами 1, 2 статті 8 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Судом встановлено, що позивач з 30.09.1997 по 18.03.2002 та з 19.03.2002 по 31.03.2008 працював на посадах судді арбітражного суду Львівської області, судді господарського суду Львівської області та судді Львівського апеляційного господарського суду. Постановою Верховної Ради України №243-VI від 20.03.2008 «Про звільнення суддів» та Наказом голови Львівського апеляційного господарського суду від 31.03.2008р. №76-к позивач звільнений у зв'язку із відставкою за станом здоров'я, що перешкоджає продовженню виконання обов'язків.

Позивач перебуває на обліку в управлінні Пенсійного фонду України в Галицькому районі м.Львова, та йому виплачується пенсія на підставі ст. 37 Закону України «Про державну службу».

19.09.2016р. позивач звернувся із заявою до відповідача у якій просив розглянути подані ним документи для переходу із пенсії, передбаченої Законом України «Про державну службу» на щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці. Однак йому відмовлено у призначенні щомісячного довічного грошового утримання, оскільки у нього відсутній стаж роботи на посаді судді, необхідний для призначення даного утримання.

Особливість щомісячного грошового утримання судді полягає в тому, що воно не належить до суддівської винагороди і тому не є складовою заробітної плати судді.

Виходячи з системного аналізу положень Закону, це утримання є самостійною гарантією незалежності судді та складовою його правового статусу.

Щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці є належним утриманням цього судді після припинення виконання ним своїх професійних обов'язків та особливою нормою його соціального забезпечення.

Зазначене узгоджується з правовою позицією Конституційного Суду України, за якою щомісячне довічне грошове утримання є гарантованою державою щомісячною звільненою від сплати податків грошовою виплатою, що слугує забезпеченню належного утримання судді, в тому числі після звільнення від виконання обов'язків судді (абзац п'ятий пункту 7 мотивувальної частини Рішення від 11 жовтня 2005 року № 8-ш/2005; абзац третій підпункту 3.3 пункту 3 мотивувальної частини Рішення від 18 червня 2007 року № 4-рп/2007) (Рішення КСУ від 4.12.2011 р. № 18-рп/2011).

Досліджуючи правове поняття «щомісячне довічне грошове утримання судді», Конституційний суд України у мотивувальній частині рішення від 14 грудня 2011 року № 18-рп 2011р. вказав, що це утримання є самостійною гарантією незалежності судді та складовою його правового статусу, а правова природа щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці та щомісячного грошового утримання діючого судді однакова, а самі ці поняття однорідні та взаємопов'язані, ідентичні, відрізняються лише за способом фінансування: судді у відставці цю виплату сплачує Пенсійний фонд України за рахунок коштів Державного бюджету України, діючому судді виплачується виключно з Державного бюджету України.

У цьому ж рішенні Конституційний суд України вказує про неможливість звуження змісту та об'єму гарантій незалежності суддів, а відповідно, матеріального та соціального забезпечення.

Конституційний Суд України неодноразово звертав увагу на неконституційність обмеження розміру довічного грошового утримання суддів і означав, що встановлення максимального розміру такого утримання звужує обсяг існуючого права і водночас знижує досягнутий рівень гарантій суддівської незалежності, підкреслював, що такі положення приймалися Верховною Радою всупереч вимогам частини третьої статті 22 Конституції України щодо недопустимості звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод при прийнятті нових законів або внесення змін до чинних законів, а тому не відповідали їй (були неконституційними - (рішення КСУ від 18.06.2007 р., № 4-рп/2007, п. 7.5. рішення Конституційного суду України від 22.05.2008 р. № 10-ш/2008).

Відповідно до ч.1 ст. 141 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" (чинною на час виникнення спірних правовідносин) судді, який вийшов у відставку, після досягнення чоловіками віку 62 роки, жінками - пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", виплачується пенсія або за його вибором щомісячне довічне грошове утримання.

Згідно з ст.43 Закону України «Про статус суддів», який діяв на момент виходу позивача у відставку, кожен суддя за умови, що він працював на посаді судді не менше 20 років, має право на відставку, тобто на звільнення його від виконання обов'язків за власним бажанням або у зв'язку із закінченням строку повноважень. Суддя також має право на відставку за станом здоров'я, що перешкоджає продовженню виконання обов'язків. За суддею, який перебуває у відставці, зберігається звання судді і такі ж гарантії недоторканості та соціального захисту, як і до виходу у відставку. Судді у відставці, який має стаж роботи на посаді судді менше 20 років і досяг 55-річного віку (для жінок - 50 років), розмір щомісячного грошового утримання обчислюється пропорційно кількості повних років роботи на посаді судді. При досягненні таким суддею пенсійного віку за ним зберігається право на одержання щомісячного довічного грошового утримання в зазначеному розмірі, або, за його вибором, призначається пенсія на умовах, передбачених статтею 37 Закону № 3723-ХІІ.

Таким чином, суд приходить до висновку, що на суддів, які пішли у відставку за станом здоров'я та набули цього статусу згідно із Законом № 2862-ХІІ, поширюються усі гарантії соціального захисту суддів, що передбачені Законом № 2453-VІ, в тому числі і право на вибір в отриманні пенсії чи довічного грошового утримання. Стаття 141 Закону № 2453-VІ пов'язує право на отримання довічного грошового утримання насамперед з набуттям особою статусу судді у відставці, досягненням нею пенсійного віку та визначає його мінімальний розмір.

Аналогічна правова позиція висловлена і в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 03 грудня 2015 року.

Частиною 1 статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Виходячи з норм, викладених в ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, за загальним правилом, що випливає з принципу змагальності, кожна сторона повинна подати докази на підтвердження обставин, на які вона посилається, або на спростування обставин, про які стверджує інша сторона. При розгляді справи щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень встановлена презумпція його винуватості. Презумпція винуватості покладає на суб'єкта владних повноважень обов'язок аргументовано, посилаючись на докази, довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності та спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод чи інтересів.

Аналізуючи встановлені обставини у справі та положення чинних нормативно-правових актів, що регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що доводи відповідача, викладені у запереченнях, спростовуються вищевикладеним, матеріалами справи та не відповідають вимогам чинного законодавства.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації.

Ці критерії вимагають від суб'єкта владних повноважень враховувати, як обставини, на обов'язковість урахування яких прямо вказує закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації.

Беручи до уваги вищенаведене, суд приходить до висновку, що у позивача наявне право на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

Відтак, враховуючи наявність у позивача права на отримання довічного грошового утримання відповідно до статті 141 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", суд приходить до висновку, що дії управління Пенсійного фонду України в Галицькому районі м.Львова щодо відмови у призначенні ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді на підставі 141 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" є протиправними, а тому позов слід задоволити.

Згідно п. 2 ч. 2 ст. 162 КАС України у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про зобов'язання відповідача вчинити певні дії.

Відтак, суд вважає, що для повного захисту порушеного права позивача наявні підстави для задоволення його вимоги про зобов'язання відповідача призначити та виплачувати йому щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці на підставі ст. 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010р. №2453-VІ починаючи з 19.09.2016р. у розмірі 80 % грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

За таких обставин, за рахунок бюджетних асигнувань управління Пенсійного фонду України в Галицькому районі м. Львова належить стягнути на користь ОСОБА_1 витрати, пов'язані зі сплатою судового збору, у розмірі 1102 грн. 40 коп.

На підставі викладеного, керуючись ст. 141 Закону України «Про статус суддів» від 07.07.2010р. №2453-VI, ст.ст. 31, 37 Закону України «Про державну службу», ст.ст. 6-11, 71, 99, ч. 3 ст. 160 КАС України, -

п о с т а н о в и в :

позов ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в Галицькому районі м.Львова про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії - задоволити.

Визнати протиправними дії управління Пенсійного фонду України в Галицькому районі м.Львова щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні щомісячного довічного грошового утримання як судді у відставці.

Зобов'язати управління Пенсійного фонду України в Галицькому районі м.Львова призначити та виплачувати ОСОБА_1 щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці на підставі ст. 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010р. №2453-VІ починаючи з 19.09.2016р. у розмірі 80 % грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань управління Пенсійного фонду України в Галицькому районі м. Львова на користь ОСОБА_1 витрати, пов'язані зі сплатою судового збору, у розмірі 1102(одна тисяча сто дві) грн. 40 коп.

Постанова за результатами скороченого провадження може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом десяти днів з моменту отримання її копії до Львівського апеляційного адміністративного суду через Сихівський районний суд м.Львова.

Постанова, прийнята у скороченому провадженні, крім випадків її оскарження в апеляційному порядку, є остаточною.

Головуючий: