Справа № 803/2348/14
Суддя: Довга Ольга Іванівна
Дата ухвалення: 2016-11-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2016 року Справа № 876/12421/15

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі колегії:

головуючого-судді Довга О.І.,

судді Ліщинський А.М.

судді Запотічний І.І.

секретар судового засідання Гнатик А.З.

за участю:

особа, яка подала апеляційну скаргу ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Волинського окружного адміністративного суду від 11.12.2014р. по справі № 803/2348/14 за позовом ОСОБА_3 до Реєстраційної служби Луцького міського управління юстиції про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

14 листопада 2014 року ОСОБА_3 звернулась в суд з позовом до Реєстраційної служби Луцького міського управління юстиції, в якому, з врахуванням уточнень просить: визнати протиправними дії Реєстраційної служби Луцького міського управління юстиції Волинської області щодо скасування 27 червня 2014 року державної реєстрації за позивачем права власності на 2/3 частини квартири АДРЕСА_1; визнати протиправним та скасувати рішення державного реєстратора Реєстраційної служби Луцького міського управління юстиції Волинської області Рабчук Ірини Володимирівни від 27 червня 2014 року № 14086659 про внесення запису про скасування державної реєстрації права власності; зобов'язати відповідача внести до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис про державну реєстрацію за ОСОБА_3 права власності на частку в розмірі 2/3 квартири АДРЕСА_1.

В обгрунтування позовних вимог ОСОБА_3 покликається на те, що вона є співвласником квартири АДРЕСА_1. 25 січня 2012 року на підставі дубліката свідоцтва про право на спадщину за законом за позивачем зареєстровано право власності на 2/3 частини даної квартири в Реєстрі прав власності на нерухоме майно за № 11025796, однак, 27 червня 2014 року відповідачем скасовано запис про державну реєстрацію права власності позивача на частку у вищезазначеному нерухомому майні. Підставою для здійснення таких дій стало рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 04 червня 2014 року у справі №161/22098/13-ц, яким задоволено позов ОСОБА_1 до Реєстраційної служби Луцького міського управління юстиції Волинської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог ОСОБА_3, та зобов'язано Реєстраційну службу Луцького міського управління юстиції Волинської області вилучити з Державного реєстру прав власності на нерухоме майно та їх обтяжень запис про державну реєстрацію права власності на 2/3 частини квартири в АДРЕСА_1 за ОСОБА_3.

Постановою Волинського окружного адміністративного суду від 11.12.2014 року позов ОСОБА_3 задоволено частково: визнано протиправним та скасовано рішення державного реєстратора Реєстраційної служби Луцького міського управління юстиції Волинської області від 27 червня 2014 року №14086659; зобов'язано Реєстраційну службу Луцького міського управління юстиції Волинської області внести до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис про скасування державної реєстрації, вчиненої на підставі рішення про скасування від 27 червня 2014 року №14086659 шляхом внесення запису від 27 червня 2014 року про скасування державної реєстрації права власності за №6156697.

Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції ОСОБА_1 оскаржила її, подавши до Львівського апеляційного адміністративного суду апеляційну скаргу, в якій зазначає, що оскаржувана постанова є незаконна і необґрунтована та прийнята з неправильним застосуванням норм матеріального і процесуального права, недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими, при невідповідності висновків суду обставинам справи і підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про відмову в задоволенні позову, оскільки суд першої інстанції неповно з'ясував обставини, що мають значення для справи, проігноровано факт того, що рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 29 квітня 2013 року визнано недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, видане 27.12.2002 року ОСОБА_3 після смерті ОСОБА_5 на 2/3 частини квартири АДРЕСА_1, а саме на підставі вищевказаного свідоцтва у позивачки було право власності на частину спірної квартири.

Позивач та представник відповідача в судове засідання не з'явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені у встановленому законом порядку.

Особа,яка подала апеляційну скаргу, доводи апеляційної скарги підтримує, просить її задовольнити.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, та оцінивши усі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що апеляційна скаргу слід задовольнити частково.

Як встановлено судом 25 січня 2012 року в Реєстрі прав власності на нерухоме майно за №11025796 на підставі дубліката свідоцтва про право на спадщину за законом № 4-8 від 20 січня 2012 року за ОСОБА_3 зареєстровано право власності на 2/3 частини квартири АДРЕСА_1.

27 червня 2014 року ОСОБА_1 подано до Реєстраційної служби Луцького міського управління юстиції Волинської області пакет документів для скасування права власності на підставі рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 04 червня 2014 року у справі №161/22098/13-ц, яке набрало законної сили 15 червня 2014 року. Даним судовим рішенням позов ОСОБА_1 до Реєстраційної служби Луцького міського управління юстиції Волинської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог ОСОБА_3, про зобов'язання вчинити дії задоволено, та зобов'язано Реєстраційну службу Луцького міського управління юстиції Волинської області вилучити з Державного реєстру прав власності на нерухоме майно та їх обтяжень запис про державну реєстрацію права власності на 2/3 частини квартири в АДРЕСА_1 за ОСОБА_3 (згідно зі свідоцтвом про право на спадщину за законом від 27 грудня 2002 року ВАС № 233283, посвідчений державним нотаріусом Першої Луцької державної нотаріальної контори).

Державним реєстратором Реєстраційної служби Луцького міського управління юстиції Волинської області, на підставі поданих документів, прийнято рішення від 27 червня 2014 року № 14086659 про внесення запису про скасування державної реєстрації права власності ОСОБА_3 на 2/3 квартири АДРЕСА_1 за № 6156697.

Пунктом 5 частини 1 статті 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" встановлено, що державна реєстрація прав проводиться па підставі рішень судів, що набрали законної сили.

Згідно із частиною 2 статті 26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.

Підпунктом 10 пункту 37 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2013 року № 868, передбачено, що документом, що підтверджує виникнення, перехід та припинення речових прав на нерухоме майно, є рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до пункту 41 Порядку ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 жовтня 2011 року № 1141, у разі скасування на підставі рішення суду державної реєстрації прав, проведеної до 1 січня 2013 року відповідно до законодавства, що діяло на момент такої реєстрації, записів про державну реєстрацію прав, що містяться в інформаційних системах, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав до 1 січня 2013 року, за відсутності державної реєстрації таких прав у Державному реєстрі прав державний реєстратор переносить до Державного реєстру прав записи про державну реєстрацію прав, що містяться в інформаційних системах, та вносить запис про скасування державної реєстрації прав.

Таким чином, судом встановлено, що на момент прийняття відповідачем рішення від 27 червня 2014 року № 14086659 було судове рішення про зобов'язання вчинити дії, яке набрало законної сили. При цьому у державного реєстратора був наявний обов'язок виконати таке. Відтак, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог в частині визнання протиправними дій відповідача щодо скасування 27 червня 2014 року державної реєстрації за позивачем права власності на 2/3 частини квартири АДРЕСА_1, а тому в задоволенні позову в цій частині слід відмовити.

Поряд з цим, позивачем заявлено вимогу про визнання протиправним та скасувати рішення державного реєстратора Реєстраційної служби Луцького міського управління юстиції Волинської області від 27 червня 2014 року № 14086659 про внесення запису про скасування державної реєстрації права власності та зобов'язання відповідача внести до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис про державну реєстрацію за ОСОБА_3 права власності на частку в розмірі 2/3 квартири АДРЕСА_1. Суд першої інстанції задовольняючи цю вимогу виходив з того, що ухвалою апеляційного суду Волинської області від 31 липня 2014 року у справі № 161/22098/13-ц за позовом ОСОБА_1 до Реєстраційної служби Луцького міського управління юстиції Волинської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог ОСОБА_3, про зобов'язання вчинити дії рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 04 червня 2014 року рішення скасовано, а провадження у справі закрито. Відповідно, оскільки судове рішення, яке стало підставою для прийняття відповідачем рішення від 27 червня 2014 року № 14086659, скасоване апеляційною інстанцією за результатами його перегляду, суд дійшов висновку про необхідність визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора Реєстраційної служби Луцького міського управління юстиції Волинської області від 27 червня 2014 року № 14086659.

Апеляційний суд вважає, висновок суду першої інстанції про скасування рішення державного реєстратора Реєстраційної служби Луцького міського управління юстиції Волинської області від 27 червня 2014 року № 14086659 помилковими виходячи з наступних мотивів.

Із змісту статті 162 КАС України випливає, що в разі задоволення позову про визнання протиправним рішення суб'єкта владних повноважень чи його окремих положень суд повинен зазначити про це в судовому рішенні та одночасно застосувати один із встановлених законом способів захисту порушеного права позивача: про скасування або визнання нечинними рішення чи окремих його положень. Скасування акта суб'єкта владних повноважень як способу захисту порушеного права позивача застосовується тоді, коли спірний акт не породжує жодних правових наслідків від моменту прийняття такого акта. Визнання ж акта суб'єкта владних повноважень нечинним означає втрату чинності таким актом з моменту набрання чинності відповідним судовим рішенням або з іншого визначеного судом моменту після прийняття такого акта. Суд визначає, що рішення суб'єкта владних повноважень є нечинним, тобто втрачає чинність з певного моменту лише на майбутнє, якщо на підставі цього рішення виникли правовідносини, які доцільно зберегти.

Аналізуючи спірні правовідносини апеляційний суд приходить до висновку, що приймаючи оскаржене рішення відповідач виходив із наявності чинного судового рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 04 червня 2014 року, яке набрало законної сили. Відтак, у відповідача були усі підстави для прийняття оскарженого рішення.

Колегія суддів зазначає, що вирішуючи спір, суд досліджує правомірність рішення чи дій суб'єкта владних повноважень на момент їх прийняття (вчинення) та не може обґрунтовувати юридичну правильність (правомірність) цих рішень (дій) із врахуванням подій, які стались у майбутньому. Прийняття рішення стосовно визнання дій суб'єкта владних повноважень не може ґрунтуватися на тих фактичних обставинах, які на момент їх вчинення хронологічно ще не відбулись.

Враховуючи викладене, не підлягає задоволенню, як похідна від попередніх, вимога позивача про зобов'язання відповідача внести до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис про державну реєстрацію за ОСОБА_3 права власності на частку в розмірі 2/3 квартири АДРЕСА_1.

Згідно ч.1 ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до частини 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Статтею 159 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З огляду на встановлені обставини та викладені висновки, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції при прийнятті оскарженої постанови допущено порушення норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, відтак оскаржену постанову слід скасувати.

Відповідно до п.2. ст.202 КАС України підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є : порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання, а так само розгляд і вирішення справи неповноважним судом.

Керуючись ст. 160, 167, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити, а постанову Волинського окружного адміністративного суду від 11.12.2014р. по справі № 803/2348/14 - скасувати.

Прийняти нову постанову, якою у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції протягом 20-ти днів з дня набрання постановою законної сили, а у разі складення постанови в повному обсязі відповідно до ст.160 КАС України - з дня складення ухвали в повному обсязі.

Головуючий суддя Довга О.І.

Судді Ліщинський А.М.

Запотічний І.І.