Справа № 813/2909/16
Суддя: Сасевич Олександр Михайлович
Дата ухвалення: 2016-11-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 листопада 2016 року №813/2909/16

м.Львів

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого-судді Сасевича О.М.,

за участю секретаря судового засідання Олійника Ю.В.,

представника позивача Білинського М.О.,

представника відповідача Ковальчук І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Приватного акціонерного товариства транспортно-експедиційного комбінату «Західукртранс» до Головного управління Держпраці у Львівській області про визнання протиправною та скасування постанови про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами від 28.07.2016 року №5-02-07, -

В С Т А Н О В И В :

31 серпня 2016 року на розгляд Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Приватного акціонерного товариства транспортно-експедиційного комбінату «Західукртранс» (надалі - ПАТ ТЕК «Західукртранс») до Головного управління Держпраці у Львівській області про визнання протиправною та скасування постанови про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами від 28.07.2016 року №5-02-07.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги ПАТ ТЕК «Західукртранс» зазначає, що відповідачем за наслідками позапланової перевірки було виявлено нібито протиправну несвоєчасну виплату працівникам позивача заробітної плати за час щорічної відпустки. У зв'язку з чим, позивача було притягнуто до відповідальності та накладено відповідний штраф.

Проте, насправді виплата заробітної плати працівникам ПАТ ТЕК «Західукртранс», яким оформлялися щорічні відпустки, провадилася у відповідності до угод між роботодавцем і працівниками, які були зафіксовані в заявах на відпустки та які передбачали бажання працівників отримувати заробітну плату в звичний час (під час виплати авансу та заробітної плати), а не до виходу у відпустку. Більш того, така ситуація була зумовлена раптовістю надання відпусток, яка спричинена особливим характером діяльності позивача, що в свою чергу унеможливлювало виплату заробітної плати в інший час із об'єктивних причин і змушувало роботодавця та працівників окремими угодами регулювати це питання.

Позивач наголошує на тому, що це повністю відповідає нормам чинного законодавства та міжнародних договорів, а зокрема, пар.2 ст.7 Конвенції «Про оплачувані відпустки» №132, положення якого допускає виплату заробітної плати за час відпустки в іншій узгоджений сторонами час.

Окрім того, позивач вважає, що відповідачем було допущено порушення умов здійснення позапланової перевірки, за наслідком якої було винесено оспорювану постанову, оскільки контролюючий орган вийшов поза межі питань, які були причиною перевірки, що також підтверджує її незаконність.

Тож, з огляду на вищевказане, позивач вважає, що оспорюване рішення про накладення штрафу є протиправним, а тому підлягає скасуванню.

Ухвалами судді від 01.09.2016 року у даній адміністративній справі було відкрито провадження, закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

Відповідач проти вимог позивача заперечив, надав письмові заперечення, додаткові заперечення.

У таких запереченнях відповідач стверджує, що контрольний захід (перевірка), який ним був здійснений щодо позивача, відбувся у повній відповідності до норм чинного законодавства України.

При цьому, в ході такої перевірки було виявлено порушення норм чинного законодавства України, яке зобов'язує роботодавців провадити виплату заробітної плати за час щорічних відпусток не пізніше ніж за три дні до їх початку. Проте, незважаючи на такі приписи закону, позивач провадив виплати заробітної плати за час відпустки вже після її початку.

Також відповідач вважає некоректним посилання позивача на нібито угоди з працівниками, якими було обумовлено інші строки виплати заробітної плати, оскільки, такі працівники працюють за трудовим договором, а тому норми трудового законодавства є в такому випадку імперативними.

Ураховуючи наведене, відповідач стверджує, що його дії та рішення були законними, а відтак, спірна постанова є правомірною і не підлягає скасуванню.

У судових засіданнях представник позивача позовні вимоги підтримав повністю, надав пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві, просив позов задовольнити повністю.

У судових засіданнях представник відповідача проти позову заперечила, наголосила на відсутності підстав для скасування постанови про накладення штрафу на роботодавця та просила суд у позові відмовити повністю.

Заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши і дослідивши подані документи та матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, з наступних підстав.

Так, судом встановлено, що в липні 2016 року Головним управлінням Держпраці у Львівській області було проведено позапланову перевірку ПАТ ТЕК «Західукртранс».

Така перевірка була ініційована за зверненням ОСОБА_3 від 09.06.2016 року та здійснювалася за згодою Державної служби України з питань праці на підставі наказу начальника Головного управління Держпраці у Львівській області від 05.07.2016 року №807-П, направлення на проведення перевірки від 05.07.2016 року №804.

Як випливає зі змісту направлення на перевірку, під час її здійснення підлягали перевірці пп.1.1.1 розділу 1, п.3.2 розділу 3, розділ 5, п.6.3 розділу 6, розділ 11, п.12.1.1 розділу 12 акту перевірки додержання суб'єктами господарювання законодавства про працю та загальнообов'язкове державне соціальне страхування.

За результатами такої позапланової перевірки ПАТ ТЕК «Західукртранс», яка була розпочата 07.07.2016 року та закінчена 07.07.2016 року, відповідачем було складено акт перевірки додержання суб'єктами господарювання законодавства про працю та загальнообов'язкове державне соціальне страхування №13/03/101/1085.

У такому акті, який підписаний керівником позивача та скріплений його печаткою, зафіксовано порушення ПАТ ТЕК «Західукртранс» ч.4 ст.115 Кодексу законів про працю України та ст.21 Закону України «Про відпустки», що полягало в виплаті заробітної плати за час щорічної відпустки працівникам позивача пізніше ніж за три дні до початку відпустки (ОСОБА_4 відпустку надано з 10.05.2016 року, заробітну плату за час відпустки виплачено 20.05.2016 року, 07.06.2016 року; ОСОБА_5 відпустку надано з 19.05.2016 року, заробітну плату за час відпустки виплачено 20.05.2016 року, 07.06.2016 року; ОСОБА_6 відпустку надано з 15.06.2016 року, заробітну плату за час відпустки виплачено 22.06.2016 року, 07.07.2016 року; ОСОБА_7 відпустку надано з 21.06.2016 року, заробітну плату за час відпустки виплачено 22.06.2016 року, 07.07.2016 року).

Згодом, Головним управлінням Держпраці у Львівській області було прийнято постанову про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами від 28.07.2016 року №5-0207, якою на ПАТ ТЕК «Західукртранс» було накладено штраф відповідно до абз.6 ч.2 ст.265 Кодексу законів про працю України за порушення інших вимог трудового законодавства в розмірі мінімальної заробітної плати. Така постанова була вручена представникові ПАТ ТЕК «Західукртранс» 28.07.2016 року.

Не погоджуючись із указаним рішенням Головного управління Держпраці у Львівській області, позивачем було заявлено даний позов.

У зв'язку з чим, вирішуючи цей спір, суд у першу чергу надає критичної оцінки посиланням позивача на те, що відповідач діяв усупереч нормі абз.8 ч.1 ст.6 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності», вийшов за межі предмету позапланової перевірки та вдався до дослідження питань, які не входили до кола тих питань, які були викладені в зверненні ОСОБА_3, необхідність перевірки яких і була підставою для здійснення цього заходу.

Суд зауважує, що дійсно абз.8 ч.1 ст.6 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» передбачено, що під час проведення позапланового заходу з'ясовуються лише ті питання, необхідність перевірки яких стала підставою для здійснення цього заходу, з обов'язковим зазначенням цих питань у посвідченні (направленні) на проведення державного нагляду (контролю).

Однак, відповідно до ч.2 ст.2 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності», його дія не поширюється на відносини, що виникають під час здійснення заходів державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю та зайнятість населення.

У зв'язку з чим, посилання позивача на норми Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» в даному випадку є необґрунтованим.

При цьому, суд бере до уваги доводи Головного управління Держпраці у Львівській області про те, що позапланова перевірка позивача провадилася в тому числі у відповідності з обов'язковими для відповідача рішеннями Держпраці України, а саме - згідно з рішенням колегії Держпраці України, затвердженим наказом Держпраці від 04.12.2015 року №157, та дорученням Держпраці України від 16.02.2016 року, - про що вказано в наказі від 05.07.2016 року №807-П та направленні на проведення перевірки від 05.07.2016 року №804.

Так, відповідно до таких рішення колегії та доручення Держпраці України територіальні органи Держпраці були зобов'язані проводити перевірки дотримання суб'єктами господарювання законодавства про працю неповнолітніх, легалізації трудових відносин та заборгованості з виплати заробітної плати у ході кожної перевірки незалежно від її характеру (планова чи позапланова), тобто вони окреслюють коло обов'язкових питань, які підлягають дослідженню під час будь-яких перевірок органами Держпраці.

У той же час, суд звертає увагу та акцентує на тому, що відповідно до згаданих вище рішення колегії Держпраці України та доручення Держпраці України, в частині перевірки виплати суб'єктами господарювання заробітної плати дослідженню підлягають лише питання заборгованості зі заробітної плати.

У даному ж випадку, як підтверджується матеріалами спірної перевірки, контролюючим органом не було виявлено в позивача заборгованості з виплати заробітної плати працівникам, а було лише встановлено виплату окремим працівникам позивача заробітної плати за час щорічної відпустки в інші строки, аніж це передбачено ч.4 ст.115 Кодексу законів про працю України та ст.21 Закону України «Про відпустки».

У зв'язку з чим, суд приходить до переконання, що відповідач при позаплановій перевірці ПАТ ТЕК «Західукртранс», здійсненій за наказом від 05.07.2016 року №807-П, направленням від 05.07.2016 року №804 та оформленій актом №13/03/101/1085, вдався до дослідження питань, які не входили до її предмету, що є протиправним.

Окрім того, суд відзначає, що згідно з ч.4 ст.72 Кодексу адміністративного судочинства України, постанова суду у справі про адміністративний проступок, яка набрала законної сили, є обов'язковою для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, щодо якої ухвалена постанова суду, в питаннях, чи мало місце діяння та чи вчинене воно цією особою.

Відтак, при вирішенні даної справи суд бере до уваги постанову Апеляційного суду Львівської області від 02.11.2016 року в справі №442/5371/16-п (набрала чинності та є остаточною), якою було скасовано постанову Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 17.08.2016 року про накладення на керівника ПАТ ТЕК «Західукртранс» штрафу за правопорушення передбачене ч.1 ст.41 Кодексу України про адміністративні правопорушення, яке було виявлене Головним управлінням Держпраці у Львівській області в ході згаданої вище позапланової перевірки.

Так, вирішуючи справу №442/5371/16-п, Апеляційний суд Львівської області дійшов висновку про правомірність виплати заробітної плати працівникам позивача, ствердив про відсутність у діях керівника позивача складу адміністративного правопорушення, в зв'язку з чим, закрив провадження у справі.

Суд відзначає, що в постанові від 02.11.2016 року в справі №442/5371/16-п Апеляційний суд Львівської області вказав на те, що при здійсненні виплати працівникам ПАТ ТЕК «Західукртранс» заробітної плати за час щорічної відпустки не було допущено порушень чинного законодавства України, позаяк, інші строки виплати заробітної плати (які фактично були дотримані) були обумовлені окремими угодами між працівниками та роботодавцем, що відповідає нормі пар.2 ст.7 Конвенції «Про оплачувані відпустки» №132.

Суд погоджується з такими висновками та зазначає, що згідно з пар.1 ст.7 Конвенції «Про оплачувані відпустки» №132, кожна особа, яка користується відпусткою, передбаченою в цій Конвенції, отримує за повний період цієї відпустки принаймні свою нормальну чи середню заробітну плату (включаючи еквівалент готівкою будь-якої частини цієї винагороди, яка звичайно видається натурою і яка не є постійною виплатою, що здійснюється незалежно від того, перебуває ця особа у відпустці чи ні), нараховану відповідно до методу, що визначається компетентним органом влади або іншим відповідним органом у кожній країні.

Згідно з пар.2 ст.7 Конвенції «Про оплачувані відпустки» №132, суми, що належать до виплати згідно з параграфом 1 цієї статті, виплачуються зацікавленій особі до відпустки, якщо інше не передбачено в угоді, що стосується цієї особи і роботодавця.

Відповідно до ч.4 ст.115 Кодексу законів про працю України, ч.1 ст.21 Закону України «Про відпустки», заробітна плата працівникам за весь час щорічної відпустки виплачується не пізніше ніж за три дні до початку відпустки.

Як вбачається з матеріалів справи та підтверджується рішенням Апеляційного суду Львівської області, працівники ПАТ ТЕК «Західукртранс» (ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 подавали роботодавцеві власноручні заяви на щорічні відпустки, в яких клопотали про погодження виплати заробітної плати за час відпустки не до її початку, а разом із виплатою авансу та заробітної плати. При цьому, такі заяви були узгоджені керівництвом ПАТ ТЕК «Західукртранс», тобто, таким чином працівники та роботодавець дійшли до угоди щодо виплати заробітної плата за час відпустки в інші строки, аніж це визначено згаданими вище нормами Кодексу законів про працю України та Закону України «Про відпустки». А також, як засвідчується матеріалами спірної перевірки, така заробітна плата була фактично виплачена в узгоджений сторонами спосіб та час.

У зв'язку з чим, суд відзначає, що відповідно до ст.9 Конституції України, чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України, згідно зі ст.8-1 Кодексу законів про працю України, якщо міжнародним договором або міжнародною угодою, в яких бере участь Україна, встановлено інші правила, ніж ті, що їх містить законодавство України про працю, то застосовуються правила міжнародного договору або міжнародної угоди.

Відтак, зважаючи на те, що чинна Конвенція Міжнародної організації праці «Про оплачувані відпустки» №132 була ратифікована Законом України від 29.05.2001 року №2481-III і її норми мають перевагу перед нормами національного законодавства, суд приходить до обґрунтованого висновку, що в даному випадку ПАТ ТЕК «Західукртранс» не було допущено порушень норм чинного законодавства про працю, позаяк виплата працівникам позивача заробітної плати за час відпустки відбувалася в строки, відповідно до угоди працівників із роботодавцем, що є допустимим.

Більш того, суд не вбачає якої-небудь свавільності в зміні строків виплати заробітної плати за час щорічної відпустки, оскільки, зважаючи на те, що ПАТ ТЕК «Західукртранс» здійснює діяльність із транспортного перевезення, характер такої діяльності є об'єктивною причиною неможливості завчасного планування працівниками конкретного часу своїх відпусток. Зокрема, це підтверджується й матеріалами справи, які засвідчують звернення працівників до роботодавця зі заявами про надання відпустки за день або за кілька днів до бажаного періоду відпустки. Що суд розцінює як достатню об'єктивну причину для узгодження сторонами (працівниками та роботодавцем) інших строків виплати заробітної плати за час відпустки, оскільки її виплата в строки, визначені Кодексом законів про працю України та Законом України «Про відпустки», була в таких випадках неможливою.

З огляду на вказне, суд приходить до обґрунтованого висновку про відсутність порушень зі сторони ПАТ ТЕК «Західукртранс» при виплаті в 2016 році заробітної плати за час щорічних відпусток своїм працівникам - ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7

Окремо суд, дослідивши оскаржувану постанову про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами від 28.07.2016 року №5-0207, також зауважує, що вона була винесена на підставі акта перевірки від 08.07.2016 року (що зазначено в тексті постанови).

У той же час, згаданий вище акт перевірки додержання суб'єктами господарювання законодавства про працю та загальнообов'язкове державне соціальне страхування №13/03/101/1085 був складений при перевірці, яка мала місце 07.07.2016 року, і він підписаний керівником позивача, який не міг би його підписати 08.07.2016 року, в зв'язку з перебуванням в той час у відрядженні (що зафіксовано в постанові Апеляційного суду Львівської області від 02.11.2016 року в справі №442/5371/16-п). Що, на переконання суду, підтверджує складення цього акту саме 07.07.2016 року.

Проте, в ході розгляду цієї справи відповідачем так і не було представлено до суду акт перевірки, який би складався контролюючим органом 08.07.2016 року, й саме на підставі якого ним було прийнято оспорювану постанову, що вказує на фактичну відсутність такого акта перевірки.

Таким чином, суд приходить до висновку, що постанова про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами від 28.07.2016 року №5-0207 була винесена на підставі неіснуючого акта перевірки, що є необґрунтованим.

Вирішуючи даний спір, суд акцентує на тому, що у відповідності до припису ч.2 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

У цьому контексті суд також підкреслює необхідність дотримання позиції Європейського Суду з прав людини, яку він висловив у п.53 рішення у справі «Федорченко та Лозенко проти України», п.43 рішення у справі «Кобець проти України», відповідно до якої суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Тобто, встановлюючи істину в справі суд повинен базуватися передусім на доказах, які належно, достовірно й достатньо підтверджують ті чи інші обставини таким чином, щоби в суду не залишалося щодо них жодного обґрунтованого сумніву.

Проте, наведені Головним управлінням Держпраці у Львівській області аргументи не є достатньо вагомими, чіткими та узгодженими доказами, що спростовують доводи ПАТ ТЕК «Західукртранс» щодо правомірності своїх дій, а також відповідач як суб'єкт владних повноважень не надав до суду достатніх і беззаперечних доказів в обґрунтування правомірності прийняття ним рішення, яке оскаржене в цій справі.

Згідно з ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Аналізуючи чинне законодавство та обставини справи, суд приходить до висновку, що суб'єкт владних повноважень, прийнявши оскаржувану постанову про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами від 28.07.2016 року №5-0207, не дотримався принципу верховенства права з урахуванням вимог чинного національного законодавства, міжнародних договорів та передбачених ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України принципів.

Відтак, зважаючи на всі наведені обставини в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до ч.1 ст.94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст.ст.7-11, 14, 69-71, 86, 94, 143, 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

П О С Т А Н О В И В :

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправною та скасувати постанову Головного управління Держпраці у Львівській області про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами від 28.07.2016 року №5-02-07.

Присудити на користь Приватного акціонерного товариства транспортно-експедиційного комбінату «Західукртранс» () витрати по сплаті судового збору у сумі 1 378 (одна тисяча триста сімдесят вісім) грн. 00 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держпраці у Львівській області.

Постанова може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду. Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі у відповідності до ч.3 ст.160 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішення за наслідками апеляційного провадження.

Суддя Сасевич О.М.

Повний текст постанови виготовлений та підписаний 28 листопада 2016 року.