Справа № 826/5307/16
Суддя: Федорчук А.Б.
Дата ухвалення: 2016-11-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

21 листопада 2016 року № 826/5307/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Федорчука А.Б., розглянувши в письмовому провадженні адміністративну справу

за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «Ойшо Україна»
доГоловного управління ДФС у м. Києві
провизнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень
ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Ойшо Україна» звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Головного управління ДФС у м. Києві, в якому просить суд:

- визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 13.01.2016 № , , .

Як вбачається з матеріалів справи, позивач підтримує заявлені позовні вимоги в повному обсязі та зазначає, що не погоджується з висновками Акта перевірки щодо порушення позивачем відповідних положень Податкового кодексу України, оскільки висновки відповідача за наслідками проведеної перевірки щодо порушень позивачем положень Податкового кодексу України при визначенні суми від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток, завищенні суми витрат та податкового кредиту є хибними, базуються виключно на суб'єктивних припущеннях перевіряючих, які не мають підтвердження належними доказами.

Представник відповідача проти позову заперечував, про що надав відповідні письмові заперечення, які наявні в матеріалах справи.. Посилається на те, що під час проведення перевірки встановлено господарські взаємовідносини позивача з підприємством, яке на думку податкового органу, має ознаки фіктивності. А тому, правочини, що укладені між позивачем та контрагентами є такими, що не мали на меті настання реальних наслідків, а у позивача відсутнє законне право на формування по спірним правовідносинам до податкового кредиту та витрат.

Справа розглянута в порядку письмового провадження у відповідності до положень ч.4 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України за поданою сторонами письмовою заявою про розгляд справи за їх відсутності в порядку письмового провадження.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд м. Києва встановив наступне.

13 січня 2016 відповідачем, на підставі акта перевірки № 12/26-15-13-04-02-15/35534912 від 23.12.2015, прийнято наступні оскаржувані податкові повідомлення-рішення, а саме:

- , яким позивачу за порушення п.п.138.2, 139.1.9 Податкового кодексу України збільшено суму грошового зобов'язання за платежем «податок на прибуток» всього сумі 110 440 грн, в т.ч. за основним платежем в сумі 88 352 грн, штрафними (фінансовими) санкціями в сумі 22 088грн;

- , яким позивачу за порушення п.п. 187.1, 198.6, 201.1 Податкового кодексу України збільшено суму грошового зобов'язання за платежем «податок на додану вартість» всього в сумі 1 502 787,50 грн, в т.ч. за основним платежем в сумі 1 202 230 грн, штрафними (фінансовими) санкціями в сумі 300 557,50 грн;

- - , яким позивачу за порушення п.п.138.2, 139.1.9 Податкового кодексу України зменшено розмір від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток у розмірі 263 249 грн.

Як вбачається з акта перевірки та письмових заперечень відповідача, зменшення позивачу розміру від'ємного значення, збільшення суми грошового зобов'язання та застосування до позивача штрафних (фінансових) санкцій ґрунтується на обставинах, в тому числі, безтоварності господарських операцій між позивачем і ТОВ «Істконс».

Позивач, обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, посилається на те, що ним до перевірки були надані всі належним чином оформлені первинні бухгалтерські, податкові документи, внаслідок чого доводи контролюючого органу про безтоварність спірних господарських операцій є необґрунтованими.

Оцінивши за правилами ст. 86 Кодексу адміністративного судочинства України надані сторонами докази та пояснення, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному і об'єктивному дослідженні, Окружний адміністративний суд міста Києва вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно усталеної позиції Верховного Суду України при розгляді справ даної категорії судам належить з'ясовувати, зокрема, такі обставини: рух активів у процесі здійснення господарської операції (фактичне здійснення господарських операцій); підтвердження господарських операцій належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами; установлення спеціальної податкової правосуб'єктності учасників господарської операції зв'язку між фактом придбання товарів (послуг), спорудженням основних фондів, імпортом товарів (послуг), понесенням інших витрат і господарською діяльністю платника податку.

Таким чином, в межах даного спору слід встановити факт здійснення (реальність) господарських операцій між позивачем та його контрагентом - ТОВ «Істконс».

Як вбачається з матеріалів справи, в перевіряємому періоді між позивачем і зазначеним контрагентом укладено п'ять однотипних договорів на виконання монтажних робіт, відповідно до умов яких Замовник (ТОВ «Ойшо Україна») замовляє, а Виконавець (ТОВ «Істконс») погоджується і зобов'язується виконати монтажні роботи зі створення інтер'єру та виконання всіх необхідних установок/монтажів згідно з деталізацією та цінами в Додатках.

Відповідно до наданих договорів, об'єктами, де виконувалися будівельно-ремонтні роботи є: 1) Магазин «Ойшо» у ТЦ «Гулівер», площа Спортивна, 1-А, м. Київ (Договір №IDX/KV/GU/OSH/08/2013 від 28.08.2013); 2) Магазин «Ойшо» у ТЦ «Мост Сіті Центр», вул. Глінки, 2, м. Дніпропетровськ (Договір №ІDX/DP/MO/OSH/l0/2013 від 10.10.2013); 3) Магазин «Ойшо» у ТЦ «Меганом», Євпаторійське шосе, 8, м. Сімферополь (Договір №ІDXSMО1213 від 16.12.13); 4) Магазин «Ойшо» у ТЦ «Дафі», вул. Героїв праці, 9, м. Харків (Договір №IDXKDО0214 від 24.02.14); 5) Магазин «Ойшо» у ТЦ «Скай Мол», пр-т Генерала Ватутіна. 2-Т, м. Київ (Договір №IDXKSО0814 від 08.08.2014).

З метою підтвердження товарності спірних господарських операцій, позивачем до матеріалів справи надано копії договорів (а.с. 72-125 Том 2); Актів приймання виконаних підрядних робіт від 22.11.2013 року №16 за договором від 28.08.2013 року № №IDX/KV/GU/OSH/08/2013, від 28.11.2013 року №17 за договором від 10.10.2013 року № IDX/DP/MO/OSH/10/2013, від 21.03.2014 року №28 за договором від 16.12.2013 року № №IDXSMО1213, від 01.07.2014 року №29 за договором від 24.02.2014 року № IDXKDО0214, від 16.10.2014 року №31 за договором від 08.08.2014 року № IDXKSО0814 (а.с.126-141 Том 2); рахунків на оплату (а.с. 142-153 Том 2); податкових накладних (а.с.154-165 Том 2).

Окружний адміністративний суд міста Києва відхиляє надані Позивачем копії документів, як докази, що підтверджують наявність об'єктів оподаткування по спірним правовідносинам, враховуючи наступне.

Так, проаналізувавши зміст актів виконаних робіт, судом встановлено, що в актах приймання робіт зазначений наступний перелік робіт: 1) будівельні та оздоблювальні роботи (монтаж стін: монтаж гіпсокартонних перегородок, роботи по облицюванню стін гіпсокартоном, шпаклювання, ґрунтування, покраска стін, поклейка шпалер; роботи на стелі: роботи з підвісною стелею, шпаклювання, ґрунтування, покраска; роботи з підлогою: укладка керамічної плитки, покриття підлоги; монтаж дверей: монтаж протипожежних металевих дверей; встановлення вітрин; монтаж меблів, встановлення дзеркал, монтаж банерів, вивіз сміття, розвантаження меблів та матеріалів, вивіз сміття); 2) електричні роботи (трубопровід, кабель для освітлення, кабельні лотки: установка ПВХ трую, кабелю (різних видів); освітлювальна техніка, вимикачі та розетки; розподільчі щити: установка розподільчих щитів ГРЩ, встановлення системи ІБП; прокладення системи зв'язку, встановлення кабель, встановлення телефонних розеток, встановлення серверної шафи; системи відеоспостереження, система економії світла, системи охоронної сигналізації, звукова система: тестування та введення в експлуатацію); 3) кондиціювання повітря та вентиляція; 4) протипожежна система (монтаж системи оповіщення про початок пожежі та пожежної сигналізації, монтаж системи спостерігання за пожежею, монтаж систем внутрішнього порошкового пожежогасіння, монтаж пожежних кранів, запуск та введення в експлуатацію).

Також в актах приймання робіт зазначено, що роботи виконано з урахуванням вимог діючих ДБН та діючого законодавства України. Зауваження щодо якості та об'єму виконаних робіт відсутні.

В актах приймання робіт зазначено наступні позиції: найменування робіт та послуг, одиниця виміру, кількість, ціна, виконано послуг.

Однак, суд відзначає, що в актах приймання робіт відсутній розрахунок людино/годин, відсутній зв'язок між кількістю людино/годин та вартістю послуг, не зазначено вартість матеріалів, які використовувалися при ремонтних роботах, відсутній взаємозв'язок між вартістю послуги та вартістю, яка регламентована ДСТУ.

До того ж, в підтвердження товарності досліджуваних правовідносин позивачем не надано доказів передачі приміщень підряднику, кошторисної документації по кожному об'єкту окремо, довідок про вартість послуги (КБ-3), журналу будівництва, акту або іншого документу, що засвідчує факт перевірки об'єкта вимогам та нормам, які регулюють будівельно-монтажні і оздоблювальні роботи.

Разом з тим, суд приймає до уваги наступне.

Під час проведення контрольного заходу контролюючим органом в рамках повноважень встановлено, що відповідно до Фінансового звіту суб'єкта малого підприємництва, поданого до ДПІ у Деснянському районі ГУ ДФС у м. Києві (від 04.02.15 №), балансова вартість основних засобів ТОВ «Істконс» станом на 31.12.14 складає 0 грн. Відповідно до податкових розрахунків сум доходу, нарахованого на користь платника податків (форма 1ДФ) штатна чисельність працюючих складає 6 осіб.

Відповідно до Єдиного реєстру податкових накладних, ТОВ «Істконс» у той же самий період (у період з 01.11.2013 по 31.12.2014), що і для ТОВ «Ойшо Україна», надавало будівельно-монтажні послуги на об'єктах ТЦ «Мегоном», м. Сімферополь, і ТЦ «Гулівер», м. Київ, для ТОВ «Бершка Україна», ТОВ Пул енд Беа Україна», ТОВ «Страдіваріус Україна» при чисельній кількості робітників - 6 чоловік.

Матеріали справи не містять в собі доказів укладення ТОВ «Істконс» договорів субпідряду на виконання робіт в інтересах позивача третіми особами.

Під час розгляду справ позивачем до матеріалів справи не надано доказів фактичного перебування на вказаних об'єктах штатних або залучених за цивільно-правовими договорами працівників ТОВ «Істконс», безпосередньо задіяних у виконанні підрядних робіт, що, на переконання суду, свідчить на користь відсутності об'єктивної можливості реального виконання ТОВ «Істконс» розглядуваних операцій з урахуванням часу, місць розташування об'єктів та обсягу матеріальних і трудових ресурсів, економічно необхідних для виконання спірних робіт .

За таких обставин суд погоджується з доводами суб'єкта владних повноважень з приводу відсутності у спірного постачальника об'єктивної можливості виконати підрядні роботи у задекларованих обсягах з огляду на відсутність трудових ресурсів, основних засобів, виробничих активів, необхідних для досягнення результатів відповідної господарської діяльності та виконання розглядуваних поставок.

Оскільки чинне податкове законодавство не передбачає заборони використання податковим органом інформації, що одержана від іншого контролюючого органу та відповідає профілю покладених на нього завдань, при прийнятті рішення за наслідками перевірки, то зазначений вище Фінансовий звіт та податковий розрахунок 1 ДФ по ТОВ «Істконс», що отримані відповідачем від ДПІ у Деснянському районі м. Києва, розцінюються судом як належні докази повідомлених в них обставин щодо неможливості фактичного виконання контрагентом позивача спірних господарських операцій з урахування часу їх виконання, за відсутності в матеріалах справи письмових доказів, що прямо або опосередковано підтверджують фізичну можливість контрагента виконати взяті на себе господарські зобов'язання.

Суд відхиляє доводи про те, що наявність факту оплати є достатнім доказом правомірності віднесення сум до податкового кредиту та витрат, адже первинні бухгалтерські та податкові документи є підставою для змін в податковому обліку суб'єкта господарювання, виключно за умови фактичного вчинення господарської операції, чого в даному випадку судом не встановлено.

Аналогічні позиції викладені в постанові Верховного Суду України від 21.10.2008 за результатами розгляду скарги Державної податкової інспекції в Амур-Нижньодніпровському районі м. Дніпропетровська у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Євротрейд» до ДПІ про визнання недійсним податкового повідомлення-рішення та постанові Верховного Суду України від 15.12.2015 за позовом приватного підприємства «Толеран» до державної податкової інспекції у Дніпровському районі Головного управління Державної фіскальної служби України у м. Києві, треті особи - товариство з обмеженою відповідальністю (далі - ТОВ) «Грандбізнес», ТОВ «Хербал Голд», ТОВ «Єврокард», ТОВ «СКМ-Альфа-Груп», про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень.

Тобто, наявність самих лише обставин укладання цивільно-правового договору, формальних доказів про його виконання, не є безумовним свідченням правомірності здійснення змін у податковому обліку такого платника податку.

За таких обставин суд погоджується з доводами податкового органу, що позивачем безпідставно сформований податковий кредит та витрати вказаний період, що призвело до втрат дохідної частини Державного бюджету України.

Аналогічна позиція також викладена в постанові Вищого адміністративного суду України від 20.02.2013 по справі №2а-4458/12/2670.

Суд приймає до уваги те, що під час розгляду справи позивач не був позбавлений можливості надання додаткових доказів по справі, як того вимагає ч.1 ст.71 КАС України, однак окрім вище згадуваних актів виконаних робіт, довідок про погодження вартості робіт та податкових накладних, інших документів позивачем надано не було.

Суд звертає увагу на приписи Інформаційного листа Вищого адміністративного суду України від 01.11.2011 № 1936/11/13-11, зі змісту якого вбачається, що задля вжиття належних заходів із метою встановлення обставин реальності здійснення спірної господарської операції суди повинні витребувати у платника податків ті докази, які не надані учасниками справи, але які, на думку суду, можуть підтвердити або спростувати доводи податкового органу щодо наявності порушень з боку платника податків. Відповідні дії можуть бути вчинені судом на підставі пункту 1 частини другої статті 110, статті 114 Кодексу адміністративного судочинства України.

У разі ненадходження витребуваних додаткових доказів у строк, установлений судом, спір може бути розв'язано на підставі наявних у справі доказів. Якщо позивач без поважних причин ухиляється від надання доказів на вимогу суду, а наявних у справі матеріалів недостатньо для спростування підтверджених належними доказами висновків контролюючого органу, покладених в основу ухваленого ним спірного рішення, у позові платника податків може бути відмовлено.

При цьому, сама собою наявність або відсутність окремих документів, а так само помилки у їх оформленні не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов'язаннях платника податків у зв'язку з його господарською діяльністю мали місце. Водночас наявність формально складених, але недостовірних первинних документів, відповідність яких фактичним обставинам спростована належними доказами, не є безумовним підтвердженням реальності господарської операції.

У відповідності до вищезазначених приписів Інформаційного листа Вищого адміністративного суду України від 01.11.2011 № 1936/11/13-11: «судам апеляційної інстанції при вирішенні питання про прийняття доказів, які не досліджувалися судом першої інстанції, варто враховувати приписи частини другої статті 195 Кодексу адміністративного судочинства України. Згідно з наведеною нормою, суд апеляційної інстанції може дослідити докази, які не досліджувалися у суді першої інстанції, з власної ініціативи або за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо визнає обґрунтованим ненадання їх до суду першої інстанції або необґрунтованим відхилення їх судом першої інстанції.

Отже, у разі дослідження судом апеляційної інстанції доказів, які не досліджувалися в суді першої інстанції, апеляційний суд повинен зазначити у своєму рішенні поважні причини, з яких такі докази не могли бути надані до суду першої інстанції. Наведене стосується також і доказів, які були витребувані судом першої інстанції, але не були надані позивачем або відповідачем.».

Відповідно до частини 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України.

У відповідності до положень частини 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та відповідно такими, що не підлягають задоволенню.

Керуючись положеннями статей 2, 7, 69-71, 160-163, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили в порядку, встановленим статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України. Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Суддя А.Б. Федорчук