Справа № 184/1576/16-а
Суддя: Томаш В. І.
Дата ухвалення: 2016-11-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 184/1576/16-а
Номер провадження 2-а/184/32/16
П О С Т А Н О В А

24.11.2016м. Покров

Орджонікідзевський міський суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого - судді Томаш В.І.,

при секретарі - Михайловій Т.В.,

розглянувши в м. Покров справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в м. Орджонікідзе Дніпропетровської області «про зобов'язання вчинити певні дії», -

ВСТАНОВИВ:

Позивачка звернулася до суду з даним позовом, який уточнила та просить суд зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в м. Орджонікідзе Дніпропетровської області призначити їй дострокову пенсію за віком, як матері інваліда з дитинства відповідно до абзацу 4 пункту 3 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» згідно її звернення за пенсією, з дотриманням ст.. 45 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування»; стягнути з відповідача на її користь за рахунок бюджетних асигнувань витрати на сплату судового збору в розмірі 551,20 грн..

Позивачка в судове засідання не з'явилася, але надала суду письмову заяву, в якій просить розглянути справу за її відсутності, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити.

Представник відповідача - ОСОБА_2 в судове засідання не з'явилась, але надала суду письмове заперечення, в якому просить у задоволенні позовних вимог позивача відмовити в повному обсязі та зазначила про те, що відповідно до пункту 3 розділу XV Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" право на пенсію мають матері інвалідів з дитинства, які виховали їх до шестирічного віку за умови досягнення 50-річного віку та за наявності не менше 15 років страхового стажу. Одночасно, відповідно до пункту 2.18 Постанови правління Пенсійного фронду України від 25.11.2005 № 22-1 "Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", визнання особи інвалідом з дитинства або дитиною-інвалідом засвідчується випискою з акта огляду в МСЕК, медичним висновком закладів охорони здоров'я, посвідченням одержувача допомоги, довідкою органу, що призначає допомогу, про призначення допомоги. У разі, якщо дитина визнана дитиною-інвалідом після досягнення 6-тирічного віку надається відповідно висновок лікарсько-консультаційної комісії про те, що вона мала медичні показання для визнання її дитиною-інвалідом до досягнення 6-тирічного віку. Існують вроджені захворювання та набуті. В даному випадку захворювання набуто в результаті травми. Таким чином, ОСОБА_3 можливо було вважати інвалідом з дитинства, але дане захворювання він набув тільки в 13 років. Таким чином, ОСОБА_1 не надано доказів, що дане захворювання настигло до досягнення ОСОБА_3 6-річного віку, тому для призначення ОСОБА_1 дострокової пенсії за нормами, що визначені Законом України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" відсутні правові підстави.

У зв'язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч.1 ст.41 КАС України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд, дослідивши матеріали справи та оцінивши їх в сукупності, прийшов до висновку, що заявлені позовні вимоги обґрунтовані, знайшли своє підтвердження в ході розгляду справи та підлягають задоволенню в повному обсязі за наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 28.03.2016 року звернулася до управління Пенсійного фонду України в м. Орджонікідзе Дніпропетровської області із заявою про призначення їй дострокової пенсії за віком із зниженням необхідного пенсійного віку, як матері інваліда з дитинства, яка виховала до шестирічного віку. До заяви додала всі необхідні документи, згідно переліку, що зазначений у заяві. За результатами розгляду заяви управлінням прийнято рішення про відмову ОСОБА_1 в призначені пенсії відповідно до ст.. 17 та абзацу 4 пункту 3 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Таку відмову управління обґрунтовує тим, що відповідно Порядку, який регулює питання подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1, зареєстрованою в Мін'юсті України 27.12.2005 за № 1566/11846 (зі змінами), відповідно до пункту 2.18, визнання особи інвалідом з дитинства або дитиною інвалідом засвідчується випискою з акта огляду в МСЕК, медичним висновком закладів охорони здоров'я, посвідченням одержувача допомоги, довідкою органу, що призначав допомогу, про період призначення допомоги. У разі, якщо дитина визнана дитиною-інвалідом після досягнення шестирічного віку, надається відповідно висновок лікарсько-консультаційної комісії про те, що вона мала медичні показання для визначення її дитиною інвалідом до досягнення шестирічного віку.

Суд вважає, що відповідач при винесенні рішення надав перевагу підзаконному нормативно-правовому акту (Порядку №22-1), а відтак порушив порядок застосування норм права з огляду на їх юридичну ієрархію.

Нормами законодавства, що регулює правовідносини в сфері пенсійного забезпечення, а саме: Законом України «Про пенсійне забезпечення» та Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» не передбачено наявності такої умови, як «наявність медичного показання для визначення дитини, дитиною інвалідом до досягнення шестирічного віку».

Беручи за основну підставу для відмови вищевказані положення Порядку № 22-1, Управління Пенсійного фонду України в м. Орджонікідзе Дніпропетровської області проігнорувало норми чинного на момент виникнення відповідних обставин законодавства України, що регулює зазначені правовідносини. Віддаючи перевагу підзаконному нормативному акту, управлінням безпідставно прийнято рішення про відмову в призначені ОСОБА_1 дострокової пенсії за віком, як матері, що виховала дитину-інваліда до шестирічного віку. Призвели до прийняття незаконного рішення, яким порушується і на даний час Конституційне право позивачки на соціальний захист.

Суд вважає рішення Управління Пенсійного фонду України в м. Орджонікідзе Дніпропетровської області про відсутність підстав для призначення ОСОБА_1 дострокової пенсії в зв'язку із викладеними в листі управління за № 2098/06/34 від 05.04.2016 року обставинами, незаконним.

Судом встановлено, що відповідач надав відмову позивачу, посилаючись на те, що Порядком, затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1 зазначено, що до заяви про призначення дострокової пенсії за віком, матері інвалідів з дитинства, які виховали їх до шестирічного віку, але не раніше ніж за 5 років до досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та за наявності не менше 15 років страхового стажу, надаються, зокрема: документи про народження дитини, виховання її до шестирічного віку, про визнання дитини заявника інвалідом з дитинства або дитиною-інвалідом (таким документом є виписка з акта огляду МСЕК; або медичний висновок установи охорони здоров'я; або посвідчення одержувача допомоги; або довідка органу, що призначає допомогу, про період призначення допомоги).

ОСОБА_1 були надані документи, з суті яких вбачається можливим дійти до таких необхідних висновків для управління Пенсійного фонду України в м. Орджонікідзе.

Доводи управління Пенсійного фонду, які стали підставою відмови ОСОБА_1 в призначені дострокової пенсії за віком, не відповідають нормам чинного законодавства України. Управління Пенсійного фонду при відмові у наданні пільгової пенсії посилається на те, що оскільки немає лікарської довідки про те, що захворювання, котре призвело до інвалідності дитини, мало місце до досягнення нею шестирічного віку, то пенсію призначати підстав немає. Такий підхід суб'єкта владних повноважень до зазначеного питання змусив ОСОБА_1 звернутися до суду за захистом і відновленням своїх порушених прав.

Суд звертає увагу, що хибність позиції Пенсійного фонду вбачається, крім зазначеного в наступних приписах законодавства України в сфері пенсійного забезпечення.

Відповідно до пункту 16 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом, закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

Положення Закону України «Про пенсійне забезпечення» застосовуються в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах і за вислугу років.

Таким чином, аналізуючи викладені обставини та докази, надані позивачкою в додатках до адміністративного позову, беручи до уваги той факт, що медичними довідками підтверджується факт визнання її дитини інвалідом дитинства, суд вважає, що ОСОБА_1 доведено неправомірність прийнятого управлінням Пенсійного фонду України в м. Орджонікідзе Дніпропетровської області рішення щодо відмови у призначені позивачу дострокової пенсії, право на яке передбачено статтею 17 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та абзацом 3 пункту 3 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

З огляду на відсутність інших нормативно-правових актів, що регулюють дані правовідносини щодо спірного питання права на дострокову пенсію, суд вважає, що відповідачем неправомірно застосовано при визначені права на призначення пільгової пенсії, норм підзаконного акту, що має нижчу юридичну силу ніж Закон України «Про пенсійне забезпечення» та Закон України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», згідно яких встановлено, що пенсії в Україні призначаються за нормами цих Законів. А отже, рішення відповідача про відмову в призначені ОСОБА_1 дострокової пенсії за віком із зниженням необхідного пенсійного віку, як матері інваліда з дитинства, яка виховала його до шестирічного віку - є незаконним, дії щодо винесення цього рішення - неправомірними.

Відповідними медичними довідками підтверджено, що ОСОБА_1 має дитину інваліда з дитинства, досягла віку, який відповідає вимогам надання права на дострокову пенсію, та має стаж, необхідний для значення пенсії, згідно абзацу 3 пункту 3 розділу XV «Прикінцеві положення».

Слід зазначити, що жодним спеціальним законом, що регулює порядок призначення та виплати пенсій в Україні, надання такої довідки не передбачено, безпосередньо й закони, що регулюють відносини в пенсійній сфері, не ставлять вищезазначений факт, як умову призначення пільгової пенсії.

Відповідно до розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» жінки, які народили п'ятеро або більше дітей і виховали їх до шестирічного віку, і матері інвалідів з дитинства, які виховали їх до цього віку, мають право на призначення дострокової пенсії за віком, але не раніше ніж за 5 років до досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, за наявності не менше 15 років страхового стажу. При цьому до числа інвалідів з дитинства належать також діти-інваліди віком до 16 років.

Зазначені положення Закону № 1058 кореспондуються із закріпленим аналогічним правом в статті 17 Закону України «Про пенсійне забезпечення», якою визначено, що жінки, які народили п'ятеро або більше дітей і виховали їх до восьмирічного віку, і матері інвалідів з дитинства, які виховали їх до цього віку, мають право на пенсії за віком після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 15 років із зарахуванням до стажу часу догляду за дітьми (пункти «є» і «ж» статті 56). При цьому до числа інвалідів з дитинства належать також діти-інваліди віком до 16 років, які мають право на одержання соціальної пенсії.

Згідно з положеннями статті 98 Закону України «Про пенсійне забезпечення» перерахунок пенсії провадиться на підставі документів про вік, стаж, заробіток та інших, наявних на час перерахунку в пенсійній справі, а також додаткових документів, поданих пенсіонером на час перерахунку.

Відповідно до статті 87 Закону України «Про пенсійне забезпечення» суми пенсії, не одержані своєчасно з вини органу, що призначає або виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком.

Основним актом, що регулює ступені обмеження життєдіяльності в залежності від тяжкості захворювання є Інструкція про встановлення груп інвалідності, затверджена наказом Міністерства охорони здоров'я України від 07.04.2004 № 183 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22.04.2004 за №516/9115, яка передбачає, що залежно від ступеня обмеження життєдіяльності встановлюють І, II, III групу інвалідності, а також причини інвалідності: загальне захворювання; інвалідність з дитинства; трудове каліцтво; професійне захворювання; поранення, контузія, травма, каліцтво і таке інше. При цьому зазначений нормативно-правовий акт не встановлює зв'язок причин інвалідності з терміном, коли такі причини були встановлені відповідним закладом.

Відповідно до вимог ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Відповідно до п. 2.18. Постанови правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1 «Про затвердження Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» визнання особи інвалідом з дитинства або дитиною-інвалідом засвідчується випискою з акта огляду в МСЕК, медичним висновком закладів охорони здоров'я, посвідченням одержувача допомоги, довідкою органу, що призначає допомогу, про період призначення допомоги. У разі якщо дитина визнана дитиною-інвалідом після досягнення шестирічного віку або інвалідом з дитинства після досягнення вісімнадцятирічного віку, надається відповідно висновок лікарсько-консультаційної комісії про те, що вона мала медичні показання для визнання її дитиною-інвалідом до досягнення шестирічного віку, та/або висновок МСЕК про можливість настання інвалідності до досягнення особою 18-ти років (висновок про час настання інвалідності).

Таким чином, в наведених нормах закону не передбачена вимога про те, що сама інвалідність дитини інваліда з дитинства повинна настати саме до 6 років та не передбачена така вимога для призначення пенсії, як обов'язковість визнання дитини інвалідом до 6-ти річного віку, В законі визначена лише вимога про виховання дитини до шести років.

Отже, вказана управлінням Пенсійного фонду України в м. Орджонікідзе Дніпропетровської області підстава для відмови у призначенні пенсії відповідно до абзацу 4 пункту 3 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» не ґрунтується на приписах чинного законодавства та така вимога відповідача щодо необхідності підтвердження факту визнання мого сина інвалідом з дитинства до шестирічного віку є протиправною.

Пунктом 2.18. Постанови № 22-1, якою обґрунтовує свою позицію відповідач, визначено про необхідність надати висновок МСЕК про можливість настання інвалідності до досягнення особою 18-ти років (висновок про час настання інвалідності) у разі якщо дитина визнана інвалідом з дитинства після досягнення вісімнадцятирічного віку. В даному випадку син позивачки - ОСОБА_3 отримав травму, що встановлює інвалідність з дитинства в жовтні 1993 року у віці 11 років, що визнається відповідачем, про що є відповідний висновок.

Вимога щодо підтвердження наявності медичних показань для визнання його інвалідом з дитинства до досягнення шестирічного віку не ставиться. Мова про підтвердження наявності медичних показань для визнання дитиною-інвалідом до досягнення шестирічного віку, у разі якщо дитина визнана дитиною-інвалідом після досягнення шестирічного віку, стосується саме категорії дітей-інвалідів, а не інвалідів з дитинства, яким є син позивачки - ОСОБА_3. Тобто твердження відповідача спростовуються самим же Порядком, на який посилається відповідач.

У зв'язку із викладеним відмова відповідача в призначенні ОСОБА_1 пенсії з причини відсутності підтвердження факту визнання дитини інвалідом з дитинства до 6-ти річного віку є безпідставною, такою що не ґрунтується на приписах чинного законодавства.

Враховуючи викладене, суд вважає, що доведено безпідставність відмови позивачу у призначенні дострокової пенсії за віком на пільгових умовах як матері інваліда з дитинства відповідно до абзацу 4 пункту 3 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Відповідно до ч. 2 ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Частиною 3 ст.72 КАС України визначено, що обставини, які визнаються сторонами, можуть не доказуватися перед судом, якщо проти цього не заперечують сторони і в суду не виникає сумніву щодо достовірності цих обставин та добровільності їх визнання.

Статтею 51 КАС України передбачено, що позивач має право в будь-який час до закінчення судового розгляду збільшити або зменшити розмір позовних вимог. Кодексом адміністративного судочинства не встановлено форми та змісту уточнення позовних вимог.

Суд дає критичну оцінку доводам представника відповідача, викладених ним в письмових запереченнях щодо невизнання позовних вимог позивача, оскільки вони є безпідставними та недоведеними і спростовуються стабільними поясненнями позивача, наданими нею належними та допустимими доказами, вищевказаними нормами закону, матеріалами справи в їх сукупності.

Таким чином суд, на підставі вищевикладеного вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню в повному обсязі.

Керуючись законом України «Про державну службу», законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», законом України «Про пенсійне забезпечення», ст. ст. 6, 17, 18, 99, 158 - 167 кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в м. Орджонікідзе Дніпропетровської області призначити ОСОБА_1 дострокову пенсію за віком, як матері інваліда з дитинства відповідно до абзацу 4 пункту 3 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» згідно її звернення за пенсією, з дотриманням ст.. 45 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Стягнути з Державного бюджету України за рахунок бюджетних асигнувань Управління Пенсійного фонду України в м. Орджонікідзе Дніпропетровської області на користь ОСОБА_1 витрати по оплаті судового збору у розмірі 551,20 грн..

Апеляційна скарга на постанову суду подається протягом 10 - днів з дня її проголошення до Апеляційного адміністративного суду Дніпропетровської області через Орджонікідзевський міський суд. У разі застосування судом ч. 3 ст.160 КАС України, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Орджонікідзевського міського суду В. І. Томаш