Справа № 752/9906/16-а
Суддя: Ладиченко С. В.
Дата ухвалення: 2016-11-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 752/9906/16-а
Провадження №: 2-а/752/260/16
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
15.11.2016 року Голосіївський районний суд м. Києва

у складі: головуючого - судді Ладиченко С.В.

за участю секретаря Тіткової І.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії.

Позивач просить суд: 1) визнати дії відповідача щодо зменшення йому з 01.12.2015 р. основного розміру пенсії з 90% до 70% грошового забезпечення при перерахунку пенсії, пов`язаного із збільшенням на 25% його посадового окладу, протиправними та антиконституційними; 2) зобов`язати Головне Управління Пенсійного фонду України у м. Києві здійснити йому з 01.12.2015 р. перерахунок пенсії із застосуванням показника основного розміру пенсії у 90% від грошового забезпечення загальною сумою 13101,75 грн., що має складати 11791,57 грн.; 3) Зобов`язати Головне Управління Пенсійного фонду України у м. Києві здійснити йому з 01.12.2015 р доплату до пенсії, як різницю між тою, яка мала бути обчисленою (11791,57 грн.) і тою, що була нарахованою відповідачем з розміру 9503,73 грн., з урахуванням зменшення її розміру за рахунок податку на доходи фізичних осіб і військового збору; 4) стягнути з відповідача на його користь витрати по сплаті судового збору.
Свої позовні вимоги мотивує тим, що він як полковник запасу наказом Міністра оборони України від 17.12.2001 р. №029 був звільнений з військової служби у запас з посади старшого інспектора оперативно-аналітичного відділу штабу Генеральної військової інспекції при Президентові України. У відповідності до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 р. №2262-ХІІ (далі - Закон), починаючи з йому 20.12.2001 р. була нарахована та виплачувалася пенсія за вислугу років. Як військовий пенсіонер, перебуваю на обліку у Головному управлінні ПФУ. Пенсія, до моменту порушення мною питання щодо її перерахунку, була призначена та виплачувалася у розмірі 90% від грошового забезпечення.
Відповідно до ст. 63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» у зв`язку зі зміною розміру хоча б одного з видів грошового забезпечення гарантовано право на перерахунок пенсії.
У зв`язку з введенням в дію Постанови Кабінету Міністрів України від 09.12.2015 р. № 1013 «Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів», якою з 01.12 .2015 р. підвищуються на 25% посадові оклади керівних працівників, спеціалістів і службовців, включаючи посаду завідувача самостійного відділу Адміністрації Президента України, до якої прирівняна його на момент звільнення посада він звернувся до відповідача з відповідною заявою про перерахунок пенсії.
За його зверненням та у встановленому КМ України порядком Київський міський військовий комісаріат 16.03.2016 р. направив на адресу відповідача довідку про розмір його грошового забезпечення станом на 01.12.2015 року з урахуванням нового посадового окладу у розмірі 4035 грн., що стало основою для перерахунку його пенсії.
Про результат перерахунку йому стало відомо 12.04.2016 р., коли він отримав розрахунок пенсії з автоматизованої системи розрахунку пенсій Пенсійного фонду України та з якого слідувало, що основний розмір пенсій мені було зменшено з 90%, як це було до перерахунку, до 70% грошового забезпечення.
Вважаючи дії відповідача неправомірними 14.04.2014 р. він звернувся до нього з заявою залишити основний розмір пенсії на рівні 90%, враховуючи при цьому новий посадовий оклад у розмірі 403 грн., але відповідач йому в цьому відмовив з посиланням на Закон України «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні» від 27.03.2014 р № 1166-VII, яким внесено зміни до ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» за якою «Максимальний розмір пенсії, обчислений відповідно до цієї статті, не повинен перевищувати
70 процентів відповідних сум грошового забезпечення (стаття 43), а особам, які під час
проходження служби брали участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і віднесені в установленому законом порядку до категорії 1,-100 процентів, до категорії 2, - 95 процентів.»
Позивач вважає що ця правова норма не може бути застосовано особисто для нього бо вона стосується лише призначення пенсій тим військовослужбовцям, які виходять на пенсію при чинній на день виходу на пенсію редакції Закону та тим самим набувають первинне право на пенсійне забезпечення, а не тих, яким пенсію давно призначено та які мають право на її перерахунок, а процедура призначення та перерахунку пенсії різні за змістом і механізмом їх проведення.
Позивач посилається на те що відповідачем проігноровано положення Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» від 8 липня 2010 року № 3668-УІ, за яким Обмеження пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) максимальним розміром встановленим, цим Законом, не поширюється на пенсіонерів, яким пенсія (щомісячне довічне грошове утримання) призначена до набрання чинності цим Законом.
Позивач вважає, що розмір пенсії, що мав бути обчислений із суми грошового забезпечення в 13101,75 грн. повинен з 01.12.2015 р. для нього складати:11791,57 грн.(13101,75 X 0,9).
В судовому засіданні позивач позов підтримує, та просить його задовольнити.
Представник відповідача позовні вимоги не визнав, та просить відмовити у задоволенні позову посилаючись на те, що діяв у спосіб визначений законом Закон України «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні». Розмір отримуваної позивачем пенсії не зменшився.
Вислухавши позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню.
В судовому засіданні встановлено, що за наказом Міністра оборони України 17.12.2001 р. № 029 позивач був звільнений з військової служби у запас з посади старшого інспектора оперативно-аналітичного відділу штабу Генеральної військової інспекції при Президентові України.
У відповідності до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 р. №2262-ХІІ, починаючи з йому 20.12.2001 р. позивачу була нарахована та виплачувалася пенсія за вислугу років у розмірі 90% від грошового забезпечення.
На підставі постанови КМ України від 09.12.2015 р. № 1013 «Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів», якою з 01.12 .2015 р. підвищуються на 25% посадові оклади керівних працівників, спеціалістів і службовців, включаючи посаду завідувача самостійного відділу Адміністрації Президента України, до якої прирівняна на момент звільнення посада позивача, останній звернувся до відповідача з відповідною заявою про перерахунок пенсії.
За зверненням позивача Київський міський військовий комісаріат 16.03.2016 р. направив на адресу відповідача довідку про розмір його грошового забезпечення станом на 01.12.2015 року з урахуванням нового посадового окладу у розмірі 4035 грн., що стало основою для перерахунку його пенсії.
Після здійснення перерахунку розмір пенсії позивача відповідачем збільшено не було.
Такі дії відповідача відповідають діючому законодавству оскільки скільки Закон України «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні» від 27.03.2014 р № 1166-VII, внесено зміни до ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» за якою максимальний розмір пенсії, обчислений відповідно до цієї статті, не повинен перевищувати
70 процентів відповідних сум грошового забезпечення.
Отже, на час звернення позивача до відповідача із заявою про перерахунок пенсії (14.04.2016 року) законодавчо визначені підстави для такого перерахунку з виплатою розміру пенсії що перевищує70 процентів відповідних сум грошового забезпечення є відсутніми.
Але при цьому розмір пенсії яку отримував позивач відповідач не зменшував, таким чином відповідачем була дотримана ч.1 ст.58 Конституції України.
Статтею 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» на момент виникнення правовідносин змінена, та у старій редакції втратили чинність, у зв`язку з чим, суд вважає, що законодавчо визначені підстави для обмеження нарахованих сум70 процентами відповідних сум грошового забезпечення.
Ця норма законодавства, якою обмежено граничний розмір отримання призначених пенсій на час розгляду даної адміністративної справи є чинною і не визнана неконституційною.
Відмова відповідача у перерахунку позивачу розміру пенсії не призвела до зменшення розміру пенсії яку він отримував до цього, і не є звуженням обсягу вже набутих ним прав або позбавленням його права на соціальний захист.
Європейський суд з прав людини у рішенні від 09.10.1979 року у справі «Ейрі проти Ірландії» констатував, що здійснення соціально-економічних прав людини значною мірою залежить від становища в державах, особливо фінансового.
Такі положення поширюються й на питання допустимості зменшення соціальних виплат, про що зазначено в рішенні цього суду у справі «Кйартан Асмундсон проти Ісландії» від 12 жовтня 2004 року.
Отже, одним з визначальних елементів у регулюванні суспільних відносин у соціальній сфері є додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадян та фінансовими можливостями держави, а також гарантування права кожного на достатній життєвий рівень.
Суд також враховує й правову позицію Європейського суду з прав людини, викладену в рішенні «Великода проти України» від 03.06.2014 р., в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що законодавчі норми можуть змінюватися, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист. Крім того, у зазначеному рішенні Європейський суд став на бік України та, між іншим, наголосив на складній економічній ситуації в країні, а також на необхідності пошуку саме державою Україна додаткових інструментів її подолання шляхом раціонального використання бюджетних коштів та необхідності збереження «справедливого балансу» між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами щодо захисту прав і свобод окремої особи.
Конституційний Суд України у п. 2.1 рішення № 20-рп/2011 від 26.12.2011 року зазначив, що зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист.
У 2.2. вказаного рішення зазначено, що Кабінет Міністрів України повноважний вживати заходів щодо забезпечення прав і свобод людини і громадянина та проводити політику у сфері соціального захисту (пункти 2, 3 статті 116) ( 254к/96-ВР ).
У Рішенні від 2 березня 1999 року N 2-рп/99 у справі про комунальні послуги Конституційний Суд України вказав, що здійснення в цілому політики соціального захисту не належить до виключних повноважень Верховної Ради України; політика соціального захисту є складовою частиною внутрішньої соціальної політики держави, забезпечення її проведення, відповідно до пункту 3 статті 116 Конституції України ( 254к/96-ВР , здійснюється Кабінетом Міністрів України. Кабінет Міністрів України як вищий орган у системі органів виконавчої влади наділений конституційними повноваженнями спрямовувати і координувати діяльність міністерств, інших органів виконавчої влади, до яких належить і Пенсійний фонд України. Відповідно до Положення про Пенсійний фонд України ( 384/2011 ) бюджет Пенсійного фонду України затверджує Уряд. Таким чином, Кабінет Міністрів України є органом, який забезпечує проведення державної політики у соціальній сфері, а Пенсійний фонд України - органом, який реалізує таку політику, в тому числі за рахунок коштів Державного бюджету України.
Згідно із ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.
У спірних правовідносинах Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві здійснювало свої повноваження в межах повноважень та у спосіб, що передбачений законодавством.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.160-163 КАС України,-

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії відмовити.

Постанова суду може бути оскаржена до Київського адміністративного апеляційного суду через Голосіївський районний суд м. Києва протягом десяти днів з дня її проголошення.

Суддя: С.В. Ладиченко