Справа № 13352/09/1570
Суддя: Корой С. М.
Дата ухвалення: 2016-11-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

29 листопада 2016 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі колегії: головуючого судді Корой С.М., суддів: Марина П.П., Свиди Л.І., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до командувача Військово-Морських Сил Збройних Сил України, Міністерства оборони України, Генеральної прокуратури України, Військової прокуратури Південного регіону, Військової прокуратури Одеського гарнізону, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів - Державної казначейської служби України, про визнання протиправним та скасування наказу, визнання протиправними дій і бездіяльності, стягнення моральної та матеріальної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

У провадженні суду перебуває справа за адміністративним позовом ОСОБА_1 до командувача Військово-Морських Сил Збройних Сил України, Міністерства оборони України, Генеральної прокуратури України, Військової прокуратури Південного регіону України, Військової прокуратури Одеського гарнізону, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів - Державної казначейської служби України, в якому позивач з урахуванням уточнених позовних вимог від 12.07.2016 року (т. 2 а.с. 191-198), а також роз'єднанням у самостійне провадження позовних вимог згідно з ухвалою суду від 06.10.2016 року просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення командувача ВМС ЗС України віце-адмірала Князя І.В., оформлене наказом командувача ВМС ЗС України № 428 (по стройовій частині) від 31.08.2005 року;

- визнати протиправними дії командувача ВМС ЗС України з написання та видання листа бесіди з капітаном 1 рангу ОСОБА_1 від 10.03.2005 року, листа бесіди з капітаном 1 рангу ОСОБА_1 від 10.03.2005 року, подання до звільнення з військової служби у запас капітана 1 рангу ОСОБА_1 від 19.03.2005 року;

- визнати протиправною бездіяльність командувача ВМС ЗС України, посадових осіб Міністерства оборони України, Генеральної прокуратури України, Військової прокуратури Південного регіону, Військової прокуратури Одеського гарнізону з відновлення з 30.10.2002 року по 25.07.2014 року включно всіх прав позивача як кадрового офіцера Збройних Сил України, в тому числі права на проходження військової служби відповідно до чинного законодавства України, всіх прав позивача та прав членів його сім'ї на соціальний та правовий захист, визначений чинним законодавством України для військовослужбовців та членів їх сімей;

- стягнути солідарно з Міністерства оборони України на користь позивача на відшкодування завданої позивачеві протиправними рішеннями, діями та бездіяльністю у період з 2002 року по 25.07.2014 року включно командувача ВМС ЗС України та посадовими особами Командування ВМС ЗС України під час здійснення ними своїх повноважень моральної шкоди у розмірі 500 тис. гривень;

- стягнути з Генеральної прокуратури України на користь позивача у відшкодування завданої йому протиправними рішеннями, діями та бездіяльністю у період з 2005 року по 25.07.2014 року включно Генерального прокурора України та посадовими особами Генеральної прокуратури України під час здійснення ними своїх повноважень моральної шкоди у розмірі 500 тис. гривень;

- стягнути з військової прокуратури Південного регіону України на користь позивача у відшкодування завданої йому протиправними рішеннями, діями та бездіяльністю у період з 2005 року по 25.07.2014 року включно військового прокурора Південного регіону України та посадовими особами військової прокуратури південного регіону України під час здійснення ними своїх повноважень моральної шкоди у розмірі 500 тис. гривень;

- стягнути з військової прокуратури Одеського гарнізону на користь позивача у відшкодування завданої йому протиправними рішеннями, діями та бездіяльністю у період з 2005 року по 25.07.2014 року включно військового прокурора Одеського гарнізону та посадовими особами військової прокуратури Одеського гарнізону під час здійснення ними своїх повноважень моральної шкоди у розмірі 500 тис. гривень;

- стягнути з Міністерства оборони України, Генеральної прокуратури України, військової прокуратури Південного регіону України, військової прокуратури Одеського гарнізону на користь позивача грошові кошти на відшкодування завданої йому матеріальної шкоди у загальному розмірі 49318,10 грн. у вигляді витрат, понесених ним та членами його родини у період з 2004 року по 2014 роки включно при захисті в адміністративному порядку прав та законних інтересів його як кадрового офіцера Збройних Сил України та членів його родини внаслідок протиправних рішень, дій та бездіяльності суб'єктів владних повноважень як про це зазначено у пунктах 4-8.

У первинному позові, заявленому 12.07.2006 року, позивач не заявляв позовних вимог до Генеральної прокуратури України, військової прокуратури Південного регіону, військової прокуратури Одеського гарнізону з відновлення з 30.10.2002 року по 25.07.2014 року включно всіх прав позивача як кадрового офіцера Збройних Сил України, в тому числі права на проходження військової служби відповідно до чинного законодавства України, всіх прав позивача та прав членів його сім'ї на соціальний та правовий захист, визначений чинним законодавством України для військовослужбовців та членів їх сімей. Відповідні вимоги заявлені позивачем лише шляхом звернення із заявою про зміну позовних вимог від 12.07.2016 року.

Вищезгадана заява, що містила загальні неконкретизовані щодо змісту відповідної бездіяльності з боку вказаних відповідачів вимоги та не визначала відповідного правового обґрунтування вимог у відповідній частині, була прийнята судом до розгляду.

Однак, 25.11.2016 року до канцелярії суду надійшли пояснення позивача, які зареєстровані за вхідним номером 31557/16 (т. 6 а.с. 35-44), в яких позивач зазначив, що бездіяльність відповідачів Генеральної прокуратури України, військової прокуратури Південного регіону України, військової прокуратури Одеського гарнізону та їх посадових осіб полягає в тому, що вони в межах повноважень, визначених Конституцією та законами України, не вжили жодних заходів з відновлення всіх його прав як кадрового офіцера ЗС України, в тому числі право на проходження військової служби відповідно до діючого законодавства, всіх прав позивача та членів його сім'ї на соціальний та правовий захист, визначений законодавством для військовослужбовців та членів їх сімей, що, на думку позивача, підтверджується положеннями ст. ст. 19, 40, 121, 123 Конституції України,

ст.ст. 1, 3, 4, 5, 6, 19, 20 Закону України «Про прокуратуру», ст.ст. 3, 15, 19, 29 Закону України «Про звернення громадян».

При цьому у наведених поясненнях позивачем наведені конкретні обставини, які, на його думку, підтверджують факти протиправної бездіяльності згаданих відповідачів, які по суті полягають у відсутності належного реагування з боку відповідачів за результатами розгляду поданих позивачем заяв. Зокрема, обґрунтовуючи свої вимоги у цій частині та, відповідно, уточнюючи, в чому саме полягає протиправна бездіяльність Генеральної прокуратури України, військової прокуратури Південного регіону України, військової прокуратури Одеського гарнізону, позивач вказує на обставини звернення та розгляду відповідачами його заяв, що датуються періодом з 2006 по 2008 роки. Наведеним обґрунтуванням позивачем фактично визначено, що бездіяльність, яка, виходячи зі змінених позовних вимог, має бути визнана судом протиправною, мала місце у період з 2006 по 2008 роки, позивачеві було відомо про відповідні обставини, однак, з відповідними позовними вимогами до Генеральної прокуратури України, військової прокуратури Південного регіону України, військової прокуратури Одеського гарнізону позивач звернувся лише 12.07.2016 року.

Таким чином, достовірно знаючи про обставини, які, на думку позивача, містять ознаки протиправної бездіяльності з боку Генеральної прокуратури України, військової прокуратури Південного регіону України, військової прокуратури Одеського гарнізону ще у період 2006-2008 років (за датами надання відповідей згаданими органами владних повноважень або закінченням встановленого законодавством України строку на розгляд таких звернень), позивач звернувся з відповідними вимогами лише у липні 2016 року. При цьому суд звертає увагу, що окремі обставини бездіяльності, на які позивач посилається у позові, виникли вже після звернення позивачем із цим позовом, а зупинення цієї судової справи, яке відбувалось у період з 10.10.2011 року по 13.07.2016 року, не позбавляло позивача права звернутися з окремими адміністративними позовами за іншими фактами бездіяльності відповідачів.

Враховуючи, що заявлені у заяві від 12.07.2016 року вимоги та обґрунтування до них з цього приводу містили загальний та неконкретний характер, які не дозволяли встановити конкретні дати, коли відбувались події, на які посилається позивач, а з наданням пояснень від 25.11.2016 року фактично конкретизовані позовні вимоги у відповідній частині, суд вважає за необхідне повторно повернутися до питання дотримання позивачем строку звернення до суду із згаданими позовними вимогами до Генеральної прокуратури України, військової прокуратури Південного регіону України, військової прокуратури Одеського гарнізону.

Згідно зі ст.99 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Частиною 2 ст. 99 КАС України передбачено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 137 КАС України заява про зміну позовних вимог повинна відповідати вимогам, які встановлені цим Кодексом для позовних заяв, відтак, на вимоги, викладені у заяві про зміну позовних вимог також розповсюджуються положення КАС України, які регулюють строки звернення до суду з адміністративним позовом.

При цьому, виходячи з положень ст. 5 КАС України, провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Дотримання строків звернення до суду з адміністративним позовом є однією з обов'язкових передумов ефективності адміністративних проваджень щодо строку розгляду адміністративних справ, оскільки захист прав, свобод та інтересів осіб безпосередньо залежить від меж їх реалізації у часі. Провадження в адміністративних судах як спосіб захисту цих прав базується на процесуальних принципах та забезпечується чітко регламентованими строками. Дотримання цих строків впливає на права та обов'язки учасників адміністративних правовідносин, спонукаючи їх до своєчасного здійснення наданих їм прав чи виконання покладених на них обов'язків.

Строк звернення до адміністративного суду - це строк, в межах якого особа, яка має право на позов, повинна звернутися до адміністративного суду для захисту своїх прав у публічно-правових відносинах або для реалізації владних повноважень.

Днем, коли особа дізналась про порушення свого права, є день, коли позивач дізнався про рішення, дію чи бездіяльність, внаслідок якої відбулося порушення її прав, свобод чи інтересів.

У відповідності до частини 1 статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов'язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У своїх рішеннях Європейський суд з прав людини від 28 травня 1985 року по справі «Ешингдейн проти Сполученого Королівства» та від 12 липня 2001 року по справі «Принц Ліхтенштейну Ганс-Адам ІІ проти Німеччини» дійшов висновку, що право на доступ до суду не є абсолютним і може підлягати обмеженням. Вони дозволяються опосередковано, оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою, яке може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб і ресурсів суспільства та окремих осіб.

У рішенні від 22 жовтня 1996 року по справі «Стаббінгз та інші проти Сполученого Королівства» Європейський суд з прав людини також зазначив, що строки давності є загальною рисою національних правових систем договірних держав. Строки давності слугують кільком важливим цілям, а саме, забезпеченню юридичної визначеності та остаточності, захисту потенційних відповідачів від незаявлених вчасно вимог, яким може бути важко протистояти, та запобігти будь-якій несправедливості, яка могла б виникнути, якби від судів вимагалося виносити рішення щодо подій, що мали місце у віддаленому минулому, на підставі доказів, які через сплив часу стали ненадійними та неповними.

Як встановлено вище, позивач звернувся до суду із позовними вимогами до Генеральної прокуратури України, Військової прокуратури Південного регіону, Військової прокуратури Одеського гарнізону з відновлення з 30.10.2002 року по 25.07.2014 року включно всіх прав позивача як кадрового офіцера Збройних Сил України, в тому числі права на проходження військової служби відповідно до чинного законодавства України, всіх прав позивача та прав членів його сім'ї на соціальний та правовий захист, визначений чинним законодавством України для військовослужбовців та членів їх сімей із суттєвим порушенням встановленого КАС України строку для звернення до суду із таким адміністративним позовом.

При цьому, слід зазначити, що судом вбачаються підстави для поновлення строку звернення до суду виключно з ініціативи та в межах наведених доводів особи, яка подала заяву. Разом з цим, поважними причинами пропуску строку звернення до суду визнаються лише такі обставини, які є об'єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звертається до суду, та пов'язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належними доказами.

Однак, позивачем не заявлено клопотання про поновлення йому строку звернення до суду, не вказано обставин, які є об'єктивно непереборними, не залежали від волевиявлення позивача та пов'язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного звернення до суду із відповідними позовними вимогами.

За загальним правилом перебіг строку на звернення до адміністративного суду починається від дня виникнення права на адміністративний позов, тобто коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Необхідно зазначити, що процесуальним строком є проміжок часу, встановлений законом або судом, у який суд та особи, що беруть участь у справі, та інші учасники процесу вчиняють певні процесуальні дії, передбачені Кодексом адміністративного судочинства України, в результаті вчинення яких настають певні правові наслідки.

Слід зауважити, що встановлення процесуальних строків законом та судом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними певних процесуальних дій, передбачених КАС України.

Статтею 100 КАС України передбачено, що адміністративний позов, поданий після закінчення строків, встановлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала.

Позовна заява може бути залишена без розгляду як на стадії вирішення питання про відкриття провадження в адміністративній справі без проведення судового засідання, так і в ході підготовчого провадження чи судового розгляду справи.

Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 155 КАС України, суд своєю ухвалою залишає позовну заяву без розгляду, якщо позовну заяву подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до адміністративного суду і суд не знайшов підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними.

З урахуванням наведеного суд вважає, що позовна заява ОСОБА_1 в частині позовних вимог до Генеральної прокуратури України, військової прокуратури Південного регіону, військової прокуратури Одеського гарнізону з відновлення з 30.10.2002 року по 25.07.2014 року включно всіх прав позивача як кадрового офіцера Збройних Сил України, в тому числі права на проходження військової служби відповідно до чинного законодавства України, всіх прав позивача та прав членів його сім'ї на соціальний та правовий захист, визначений чинним законодавством України для військовослужбовців та членів їх сімей, підлягає залишенню без розгляду.

Поряд з цим, позивачем також заявлені вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок протиправної бездіяльності Генеральної прокуратури України, військової прокуратури Південного регіону, військової прокуратури Одеського гарнізону, а саме, позивач просить суд:

- стягнути з Генеральної прокуратури України на користь позивача у відшкодування завданої йому протиправними рішеннями, діями та бездіяльністю у період з 2005 року по 25.07.2014 року включно Генерального прокурора України та посадовими особами Генеральної прокуратури України під час здійснення ними своїх повноважень моральної шкоди у розмірі 500 тис. гривень;

- стягнути з військової прокуратури Південного регіону України на користь позивача у відшкодування завданої йому протиправними рішеннями, діями та бездіяльністю у період з 2005 року по 25.07.2014 року включно військового прокурора Південного регіону України та посадовими особами військової прокуратури південного регіону України під час здійснення ними своїх повноважень моральної шкоди у розмірі 500 тис. гривень;

- стягнути з військової прокуратури Одеського гарнізону на користь позивача у відшкодування завданої йому протиправними рішеннями, діями та бездіяльністю у період з 2005 року по 25.07.2014 року включно військового прокурора Одеського гарнізону та посадовими особами військової прокуратури Одеського гарнізону під час здійснення ними своїх повноважень моральної шкоди у розмірі 500 тис. гривень;

- стягнути солідарно з Генеральної прокуратури України, військової прокуратури Південного регіону України, військової прокуратури Одеського гарнізону на користь позивача грошові кошти на відшкодування завданої йому матеріальної шкоди у загальному розмірі 49318,10 грн. у вигляді витрат, понесених ним та членами його родини у період з 2004 року по 2014 роки включно при захисті в адміністративному порядку прав та законних інтересів його як кадрового офіцера Збройних Сил України та членів його родини внаслідок протиправних рішень, дій та бездіяльності суб'єктів владних повноважень як про це зазначено у пунктах

4-8.

Водночас, відповідно до ст. 21 КАС України вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб'єктів публічно-правових відносин, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше вимоги про відшкодування шкоди вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства.

Враховуючи те, що вимоги щодо вирішення публічно-правового спору до відповідачів Генеральної прокуратури України, військової прокуратури Південного регіону України, військової прокуратури Одеського гарнізону судом залишені без розгляду та, відповідно, не заявлені у цьому провадженні, суд вважає, що вимоги про стягнення на користь позивача моральної та матеріальної шкоди, яку позивач пов'язує із протиправною бездіяльністю вказаних відповідачів, не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 157 КАС України суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Суд роз'яснює позивачеві, що відповідні вимоги можуть бути заявлені ним в рамках строку позовної давності в порядку цивільного судочинства.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. ст.ст. 21, 99,100, 155, 157 КАС України, суд,-

УХВАЛИВ:

Залишити без розгляду адміністративний позов ОСОБА_1 до командувача Військово-Морських Сил Збройних Сил України, Міністерства оборони України, Генеральної прокуратури України, Військової прокуратури Південного регіону, Військової прокуратури Одеського гарнізону, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів - Державної казначейської служби України, про визнання протиправним та скасування наказу, визнання протиправними дій і бездіяльності, стягнення моральної та матеріальної шкоди в частині позовних вимог до Генеральної прокуратури України, військової прокуратури Південного регіону, військової прокуратури Одеського гарнізону про визнання протиправною бездіяльності з відновлення з 30.10.2002 року по 25.07.2014 року включно всіх прав ОСОБА_1 як кадрового офіцера Збройних Сил України, в тому числі права на проходження військової служби відповідно до чинного законодавства України, всіх прав позивача та прав членів його сім'ї на соціальний та правовий захист, визначений чинним законодавством України для військовослужбовців та членів їх сімей.

Закрити провадження у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до командувача Військово-Морських Сил Збройних Сил України, Міністерства оборони України, Генеральної прокуратури України, військової прокуратури Південного регіону, військової прокуратури Одеського гарнізону, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів - Державної казначейської служби України, в частині позовних вимог про стягнення з Генеральної прокуратури України на користь ОСОБА_1 у відшкодування завданої йому протиправними рішеннями, діями та бездіяльністю у період з 2005 року по 25.07.2014 року включно Генерального прокурора України та посадовими особами Генеральної прокуратури України під час здійснення ними своїх повноважень моральної шкоди у розмірі 500 тис. гривень; стягнення з військової прокуратури Південного регіону України на користь ОСОБА_1 у відшкодування завданої йому протиправними рішеннями, діями та бездіяльністю у період з 2005 року по 25.07.2014 року включно військового прокурора Південного регіону України та посадовими особами військової прокуратури південного регіону України під час здійснення ними своїх повноважень моральної шкоди у розмірі 500 тис. гривень; стягнення з військової прокуратури Одеського гарнізону на користь ОСОБА_1 у відшкодування завданої йому протиправними рішеннями, діями та бездіяльністю у період з 2005 року по 25.07.2014 року включно військового прокурора Одеського гарнізону та посадовими особами військової прокуратури Одеського гарнізону під час здійснення ними своїх повноважень моральної шкоди у розмірі 500 тис. гривень; стягнення солідарно з Генеральної прокуратури України, військової прокуратури Південного регіону України, військової прокуратури Одеського гарнізону на користь ОСОБА_1 грошових коштів на відшкодування завданої йому матеріальної шкоди у загальному розмірі 49318,10 грн. у вигляді витрат, понесених ним та членами його родини у період з 2004 року по 2014 роки включно при захисті в адміністративному порядку прав та законних інтересів його як кадрового офіцера Збройних Сил України та членів його родини внаслідок протиправних рішень, дій та бездіяльності суб'єктів владних повноважень як про це зазначено у пунктах 4-8.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Одеського апеляційного адміністративного суду через Одеський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги в п'ятиденний строк з дня отримання копії ухвали.

Ухвала набирає законної сили в порядку та у строки, встановлені ст. 254 КАС України.

Головуючий суддя С.М. Корой

Суддя П.П. Марин

Суддя Л.І. Свида