Справа № 804/3044/16
Суддя: Сидоренко Дмитро Володимирович
Дата ухвалення: 2016-07-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 липня 2016 р. Справа № 804/3044/16
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі судді Сидоренка Д.В., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу Дніпропетровського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 про стягнення адміністративно-господарських санкцій, -
13 червня 2016 року Дніпропетровське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів звернулось до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовною заявою до фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 з позовними вимогами про стягнення з відповідача на користь держави в особі Дніпропетровського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарських санкцій у розмірі 7650,00 грн.
В обґрунтування позову зазначено, що відповідач відповідно до ст.20 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» за 1 робоче місце, призначене для працевлаштування інвалідів і не зайнятого інвалідом, повинно було до 15.04.2016р. самостійно сплатити адміністративно-господарські санкції у розмірі 7650,00 грн.
Ухвалами від 30.05.2016 року відкрито провадження в адміністративній справі, закінчено підготовче провадження по справі та справу призначено до судового розгляду.

Представник відповідача проти позову заперечував, до суду надав письмові заперечення, в яких свою позицію обґрунтовував тим, що ФОП ОСОБА_1 на протязі 2015 року цілком та повністю дотримувалась вимог ст.ст. 18, 19 Закону № 875-ХІІ, та створила відповідну кількість робочих місць для інвалідів, з метою сприяння працевлаштування інвалідів, остання щомісячно подавала до Центру зайнятості Звітність, інформацію про попит на робочу силу (вакансії).

Кім того, представник відповідача зауважив, що законодавство України не містить норми, які б зобовязували інвалідів працювати при їх небажанні, а тому, ані Дніпродзержинський центр зайнятості, ані ФОП ОСОБА_1 не мали права змушувати працювати особу, яка відмовились від працевлаштування, при цьому, саме Державна служба зайнятості повинна перевірити відповідність рекомендацій МСЕК, наявний у інваліда кваліфікацій та знань - відповідно до існуючої вакансії.

На думку представника відповідача, з боку ФОП ОСОБА_1 було виконано усі обовязки стосовно забезпечення прав інвалідів, визначених ч. 3 ст. 18 Закону, та вжито усі, залежні від відповідача, заходи щодо створення робочих місць для працевлаштування інвалідів, а тому, представник відповідача вважає, що на відповідача не може бути покладена відповідальність за не направлення уповноваженим органам необхідної кількості інвалідів для працевлаштування, відсутність у населеному пункті за місцем знаходженням підприємця інвалідів, які бажають працевлаштовуватись, що, в свою чергу, виключає можливість застосування адміністративно-господарські санкцій до ФОП ОСОБА_1

Від представників сторін до суду подані клопотання про розгляд справи без їх участі.

Відповідно до ч. 4 ст. 122, ч. 6 ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі особи, які беруть участь у справі, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами. Якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи в порядку письмового провадження.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору, суд зазначає наступне.

З матеріалів справи вбачається, що 12 лютого 2016 року ФОП ОСОБА_1 поданий звіт про зайнятість і працевлаштування інвалідів за 2015 рік у формі №10-ПІ, згідно якого середньооблікова кількість штатних працівників облікового складу - 10 осіб за рік, з них середньооблікова кількість штатних працівників інвалідів - "-" осіб, кількість інвалідів-штатних працівників які мали працювати - 1 особа, фонд оплати праці штатних працівників 153,00 тис. грн., середньорічна заробітна плата штатного працівника - 15300 грн., сума адміністративно-господарських санкцій за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів - "-" грн.

Згідно розрахунку суми адміністративно-господарських санкцій за незайняті робочі місця для працевлаштування інвалідів сума санкцій дорівнює 7650 грн. = (15300 грн. : 2) х 1 - 0.

Позивач зазначає про несплату підприємством самостійно до 15 квітня 2016 року суми адміністративно-господарських санкцій, у зв'язку із чим звернувся із цим позовом до суду.

Вирішуючи спір по суті, суд виходить із того, що спеціальним законом, який визначає основи соціальної захищеності інвалідів в Україні і гарантує їм рівні з усіма іншими громадянами можливості для участі в економічній, політичній і соціальній сферах життя суспільства, створення необхідних умов, які дають можливість інвалідам вести повноцінний спосіб життя згідно з індивідуальними здібностями і інтересами, є Закон України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» від 21.03.1991 року №875-XII (далі - Закон №875).

Відповідно до статі 19 Закону №875 для підприємств, установ, організацій установлюється норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця. Підприємства, установи, організації самостійно розраховують кількість робочих місць для працевлаштування інвалідів відповідно до нормативу і забезпечують працевлаштування інвалідів. Виконанням нормативу робочих місць у кількості, визначеній згідно з законом, вважається працевлаштування підприємством інвалідів, для яких це місце роботи є основним.

Порядок реєстрації у Фонді соціального захисту інвалідів, його відділеннях, строки подання йому звітів про зайнятість та працевлаштування інвалідів, зарахування кількості робочих місць для працевлаштування інвалідів, контролю за виконанням нормативів робочих місць та перевірки підприємств, установ, організацій, щодо їх реєстрації у Фонді соціального захисту інвалідів, його відділеннях, подачі щорічного звіту та сплати ними адміністративно-господарських санкцій, а також надання державній службі зайнятості інформації, необхідної для організації працевлаштування інвалідів, визначаються Кабінетом Міністрів України.

«Порядком подання підприємствами, установами, організаціями та фізичними особами, що використовують найману працю, звітів про зайнятість і працевлаштування інвалідів та інформації, необхідної для організації їх працевлаштування», затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 31 січня 2007 року №70, визначена процедура подання підприємствами, що використовують найману працю, в яких за основним місцем роботи працює вісім і більше осіб, звітів про зайнятість і працевлаштування інвалідів відділенням Фонду соціального захисту інвалідів та інформації про наявність вільних робочих місць вакантних посад для працевлаштування інвалідів - центру зайнятості. Згідно пункту 2 вказаного Порядку інформацію про наявність вільних робочих місць (вакантних посад) для працевлаштування інвалідів роботодавці подають центру зайнятості за місцем їх реєстрації як платників страхових внесків на загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття за формою, затвердженою Мінпраці за погодженням з Держкомстатом.

Відповідно до частини восьмої статті 69 Господарського кодексу України підприємство з правом найму робочої сили забезпечує визначену відповідно до закону кількість робочих місць для працевлаштування, зокрема інвалідів. Відповідальність підприємства за невиконання даної вимоги встановлюється законом.

Одним із аспектів соціальної захищеності інвалідів, відповідно до частини першої статті 17 Закону №875, є право працювати на підприємствах, в установах, організаціях, а також займатися підприємницькою та іншою трудовою діяльністю, яка не заборонена законом.

Обов'язки роботодавців стосовно забезпечення прав інвалідів на працевлаштування визначені частиною третьою статті 18 Закону №875, а саме: виділення та створення робочих місць для працевлаштування інвалідів, у тому числі спеціальних робочих місць; створення для інвалідів умов праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації; забезпечення інших соціально-економічних гарантій, передбачених чинним законодавством; надання державній службі зайнятості інформації, необхідної для організації працевлаштування інвалідів; звітування Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27.12.2006 року №1836 "Про реалізацію статті 18-1 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" потреба у створенні інваліду, зареєстрованому в державній службі зайнятості як безробітний, спеціального робочого місця або ділянки виробничої площі та вимоги до них встановлюються індивідуальною програмою реабілітації.

Про наявність вакансій для працевлаштування інвалідів роботодавці повідомляють територіальні відділення Фонду соціального захисту інвалідів шляхом подання статистичної звітності у формі №10-ПІ (річна) "Звіт про зайнятість та працевлаштування інвалідів", затвердженої наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 10.02.2007 року №42, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 13.02.2007 року за №117/13384.

Водночас, про наявність вакантних місць роботодавці повідомляють територіальний орган Державної служби зайнятості України, направляючи звітність у формі №3-ПН "Інформація про попит на робочу силу (вакансії)", затверджений наказом Міністерства соціальної політики України від 31.05.2013 року №316, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 17.06.2013 року за №988/23520.

Згідно із пунктом 2.1 Порядку заповнення звіту форма подається за наявності у роботодавця попиту на робочу силу (вакансії) не пізніше 10-ти робочих днів з дати відкриття вакансії (й). Датою відкриття вакансії є наступний день після створення робочого місця чи припинення трудових відносин з працівником, робоче місце якого стає вакантним, або дата, починаючи з якої може бути укладений трудовий договір з найманим працівником.

Статтею 20 Закону №875 встановлено, що підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих інвалідів менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, фізичної особи, яка використовує найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом.

Спори, що виникають із правовідносин за статтями 19, 20 Закону №875, вирішуються Фондом соціального захисту інвалідів або в судовому порядку.

Як встановлено судом, відповідачем було створені робочі місця для працевлаштування інвалідів згідно законодавчого визначеного нормативу. Протягом 2015 року ФОП ОСОБА_1 щомісячно подавались Звіти про наявність вакансій (підсобний робітник) за формою №3-ПН до центру зайнятості, копії яких долучені до матеріалів справи та досліджені судом.

Крім того, з матеріалів справи, а саме листа Дніпродзержинського міського центру зайнятості від 29.06.2016 року №1484 вбачається, що протягом 2015 року відповідачем надавалась інформація про попит на робочу силу (вакансії) за формою №3 ПН з вакансіями для працевлаштування осіб з інвалідністю, а саме: 05.01.2015 р. 1 вакансія, 06.02.2015 року - 1 вакансія, 02.03.2015 року - 1 вакансія, 06.04.2015 року - 1 вакансія, 06.05.2015 року - 1 вакансія, 03.06.2015 року - 1 вакансія, 03.07.2015 року - 1 вакансія, 03.07.2015 року - 1 вакансія, 03.07.2015 року - 1 вакансія, 03.07.2015 року - 1 вакансія, 05.08.2015 року - 1 вакансія, 03.09.2015 року - 1 вакансія, 06.10.2015 року - 1 вакансія, 02.11.2015 року - 1 вакансія, 01.12.2015 року - 1 вакансія.

З листа від 29.06.2016 року також вбачається, що протягом 2015р. на обліку в міському центрі зайнятості перебувало 184 особи з обмеженими фізичними можливостями. За цей період було запропоновано працевлаштування до приватного підприємця ОСОБА_1 двом особам, які відмовились від працевлаштування.

Також, під час розгляду справи судом необґрунтованих відмов з боку відповідача відносно працевлаштування інвалідів не встановлено.

Зважаючи на те, що відповідачем було доведено факт вжиття ним необхідних заходів, передбачених законодавством та спрямованих на створення робочих місць для працевлаштування інвалідів та недопущення правопорушення у сфері господарювання, а також враховуючи те, що Дніпропетровське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів не надало суду доказів безпідставної відмови ФОП ОСОБА_1 у працевлаштуванні інвалідів як за їх особистими зверненнями, так і за направленнями районного центру зайнятості, суд вважає, що адміністративно-господарські санкції були застосовані до відповідача неправомірно, а відтак, позовні вимоги про їх стягнення з ФОП ОСОБА_1 задоволенню не підлягають.

Керуючись статтями 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Постанова суду набирає законної сили відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в порядку та у строки, встановлені статтею 186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова набирає законної сили через 10 днів з дня її проголошення. Якщо проголошено вступну та резолютивну частину постанови або справу розглянуто у порядку письмового провадження, постанова набирає законної сили через 10 днів з дня її отримання у разі неподання апеляційної скарги.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд протягом 10 днів з дня проголошення. У разі проголошення вступної та резолютивної частини постанови або розгляду справи у порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом 10 днів з дня отримання.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду.

Суддя ОСОБА_2