Справа № 2а-1870/10/0970
Суддя: Рецебуринський Ю.Й.
Дата ухвалення: 2016-11-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"23" листопада 2016 р. м. Київ К/800/1522/14

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Суддів Рецебуринського Ю.Й.(судді-доповідача),

Олексієнка М.М.,

Штульман І.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом першого заступника прокурора Івано-Франківської області в інтересах держави в особі Івано-Франківського обласного віділення Фонду соціального захисту інвалідів (далі - Фонд) до Івано-Франківського академічного обласного українського музично-драматичного театру ім.І.Франка про стягнення адміністративно-господарських санкцій та пені,

за касаційною скаргою Івано-Франківського академічного обласного українського музично-драматичного театру ім. І.Франка на постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 5 грудня 2013 року,

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2010 року перший заступник прокурора Івано-Франківської області в інтересах держави в особі Івано-Франківського обласного віділення Фонду соціального захисту інвалідів звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив: стягнути з Івано-Франківського академічного обласного українського музично-драматичного театру ім. І.Франка адміністративно-господарські санкції у розмірі 75188 грн 38 коп, стягнути пеню за порушення термінів сплати адміністартивно-господарських санкцій у розмірі 609 грн 12 коп.

Постановою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 4 серпня 2010 року відмовлено у задоволенні позову.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 5 грудня 2013 року скасовано рішення суду першої інстанції та ухвалено нове рішення про задоволення позову. Стягнуто з Івано-Франківського академічного обласного українського музично-драматичного театру ім. І.Франка на користь Івано-Франківського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції в сумі 75188 грн та пеню в розмірі 609 грн 12 коп.

У касаційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права, просить скасувати ухвалене ним судове рішення, а рішення суду першої інстанції залишити в силі.

Справа вирішується в порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами відповідно до статті 222 Кодексу адміністративного судочинства України, оскільки відсутні клопотання всіх осіб, які беруть участь у справі, про розгляд справи за їх участю.

З'ясувавши обставини справи, перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права згідно статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення касаційної скарги.

Судами встановлено, що Івано-Франківський академічний обласний український музично-драматичного театр ім. І. Франка подав до Фонду звіт про зайнятість та працевлаштування інвалідів за 2009 рік форми №10-ПН, в якому зазначив, що середньооблікова кількість штатних працівників становила 172 особи, кількість штатних працівників, яким відповідно до чинного законодавства встановлена інвалідність, - 4 особи.

Відповідачем протягом 2009 року до Івано-Франківського міського центру зайнятості неодноразово направлялися звіти форми №3-ПН про наявність вакансій на робочі місця для інвалідів.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач подавав до центру зайнятості звіти форми З-ПН про наявність вакантних місць протягом січня - грудня 2009 року, про наявність 4 вакантних місць за спеціальністю інженера дільниці, прибиральниці, артиста-вокаліста, режисера-постановника, освітлювача, отже, здійснив передбачені чинним законодавством заходи щодо створення умов для працевлаштування інвалідів та заходи щодо інформування компетентних органів, які займаються направленням інвалідів про наявну можливість на підприємстві для їх працевлаштування.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про задоволення позову, суд апеляційної інстанції виходив з того, що відповідач не виконав обов'язку щодо створення 7 робочих місць для інвалідів, оскільки інформував органи соціального захисту про вільні робочі місця та вакантні посаді, на яких може використовуватись праця інвалідів відносно 4 місць, тому позивачем правомірно застосовано до відповідача адміністративно-господарські санкції за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів.

Згідно зі статтею 19 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" від 21 березня 1991 року №875-ХІІ (далі - Закон №875-ХІІ) для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця.

Статтею 20 цього ж Закону передбачено, що підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих інвалідів менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, фізичної особи, яка використовує найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом. Для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, на яких працює від 8 до 15 осіб, розмір адміністративно-господарських санкцій за робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом, визначається в розмірі половини середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, в установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, у фізичної особи, яка використовує найману працю.

Згідно статті 18 даного Закону забезпечення прав інвалідів на працевлаштування та оплачувану роботу, в тому числі з умовою про виконання роботи вдома, здійснюється шляхом їх безпосереднього звернення до підприємств, установ, організацій чи до державної служби зайнятості.

Підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов'язані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені чинним законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів, і звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до частини третьої статті 18-1 Закону №875-ХІ передбачено, що державна служба зайнятості здійснює пошук підходящої роботи відповідно до рекомендацій МСЕК, наявних у інваліда кваліфікації та знань, з урахуванням його побажань.

Частиною другою статті 218 Господарського кодексу України передбачено, що учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Згідно з частиною четвертою статті 20 Закону України "Про зайнятість населення" від 1 березня 1993 року №803-VII підприємства, установи і організації незалежно від форми власності реєструються у місцевих центрах зайнятості за їх місцезнаходженням як платники збору до Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття, щомісяця подають цим центрам адміністративні дані у повному обсязі про наявність вільних робочих місць (вакансій), у тому числі призначених для працевлаштування інвалідів.

При цьому, про наявність вакантних місць роботодавці повинні повідомляти центри зайнятості, направляючи звітність у формі №3-ПН, затвердженої наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 19 грудня 2005 року №420.

Суд першої інстанції вказав, що відповідачем були вжиті всі необхідні заходи для забезпечення реалізації прав інвалідів на працевлаштування, а саме - надавались звіти форми 3-ПН за січень-грудень 2009 року про наявність вакансій.

Суд апеляційної інстанції зазначив, що відповідач інформував державну службу зайнятості та місцеві органи соціального захисту про вільні робочі місця та вакантні посади, на яких може використовуватись праця інваліда відносно 4 місць.

З матеріалів справи вбачається, що Івано-Франківський академічний обласний український музично-драматичний театр ім. І. Франка подавав звіти про наявність вакансій форми №3-ПН щодо вакантних місць для працевлаштування інвалідів протягом 2009 року, а саме - березень, квітень, травень, липень, серпень, вересень, листопад, грудень 2009 року.

Проте, судами попередніх інстанцій не встановлено чи подавав відповідач до центру зайнятості дані про наявність вільних робочих місць (вакансій) для працевлаштування інвалідів у січні, лютому, жовтні 2009 року та якими письмовими доказами дані обставини підтверджуються.

Крім того, кількість інвалідів - штатних працівників, які повинні працювати на робочих місцях, створених відповідно до вимог статті 19 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" - 7 осіб, а у копії звіту 10-ПІ за 2009 рік, Івано-Франківським академічним обласним українським музично-драматичним театром ім. І. Франка зазначено 6 осіб.

Судам необхідно було встановити, чи виконано відповідачем у повному обсязі обов'язок по інформуванню про утворення (пристосування) робочих місць та наявність вакансій для працевлаштування інвалідів. Тобто, чи вжив відповідач усіх необхідних заходів, передбачених законодавством, щодо недопущення правопорушення у сфері господарювання.

Судами попередніх інстанцій дані обставини не досліджувались та не встановлювались, а тому ухвалені ними судові рішення підлягають скасуванню, а справа направленню на новий розгляд.

Частиною першою статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Згідно зі статтею 227 Кодексу адміністративного судочинства України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи. Справа направляється до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду або на новий розгляд, якщо порушення допущені тільки цим судом. В усіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.

Оскільки неповноту встановлення обставин у справі допущено обома судовими інстанціями, то справа направляється на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 222, 223, 227, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Касаційну скаргу Івано-Франківського академічного обласного українського музично-драматичного театру ім. І. Франка задовольнити частково.

Постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 4 серпня 2010 року та постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 5 грудня 2013 року скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі та оскарженню не підлягає.

Судді Ю.Й. Рецебуринський

М.М. Олексієнко

І.В.Штульман