Справа № 815/5206/16
Суддя: Бжассо Н. В.
Дата ухвалення: 2016-11-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/5206/16
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 листопада 2016 року Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Бжассо Н.В.,

за участю секретаря судового засідання Ключинської Т.О.

за участю сторін:

представника позивача ОСОБА_1 (за довіреністю),

представника відповідача Терлецької І.І. (за довіреністю),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одеса справу за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Головного територіального управління юстиції в Одеській області про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення та зобов'язання поновити на займаній до звільнення посади

ВСТАНОВИВ:

До суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_3 до Головного територіального управління юстиції в Одеській області (далі - ГТУЮ в Одеській області), за результатом розгляду якого, з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог, позивач просить суд: визнати протиправним та скасувати наказ Головного територіального управління юстиції в Одеській області № 1972-к від 04 жовтня 2016 року про звільнення ОСОБА_3; зобов'язати ГТУЮ в Одеській області поновити ОСОБА_3 на займаній ним до звільнення посаді - заступника начальника управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції в Одеській області; допустити негайне виконання рішення по справі; встановити судовий контроль за виконанням судового рішення по даній справі та зобов'язати Головне територіальне управління юстиції в Одеській області подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення по справі.

Заявлені позовні вимоги представник позивача обґрунтовує наступними доводами.

12.07.2010 року позивача прийнято на публічну службу до ГТУЮ в Одеській області та призначено на посаду головного спеціаліста відділу легалізації, правової природи та правової освіти Одеського міського управління юстиції.

29.04.2016 року позивача призначено на посаду заступника начальника управління державної реєстрації ГТУЮ в Одеській області.

Згідно наказу ГТУЮ в Одеській області № 1972-к від 04.10.2016 року позивача було звільнено з займаної посади, за власним бажанням, відповідно до ч. 1 ст. 86 Закону України «Про державну службу».

На думку представника позивача, зазначене рішення відповідача про звільнення є незаконним, порушує право позивача на працю, доступ до державної служби, та підлягає скасуванню.

Так, представник позивача зазначає, що на відповідача покладено обов'язок дотримуватись у своїй діяльності загальноправового принципу законності, тобто діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Позивач ніколи не виявляв бажання щодо звільнення з займаної посади, будь-яких заяв з цього приводу, зокрема 21.09.2016 року не оформлював, зазначений наказ не відповідає його волевиявленню стосовно подальшого проходження служби.

Більш того, на думку представника позивача, дата звільнення відповідно до наказу не відповідає строкам, зазначеним у ч. 1 ст. 86 Закону України «Про державну службу».

Дата звільнення позивача (04.10.2016 року) знаходиться у часовому проміжку менш ніж 14 днів з дня, коли, згідно оскаржуваного наказу, позивач нібито подав відповідну заяву (21.09.2016 року), що також свідчить про те, що зміст наказу, окрім незаконності підстав для його прийняття, взагалі не відповідає дійсності.

Відповідно до ч.2 ст. 86 Закону України «Про державну службу», державний службовець може бути звільнений до закінчення двотижневого строку, передбаченого частиною першою цієї статті, в інший строк за взаємною домовленістю із суб'єктом призначення, якщо таке звільнення не перешкоджатиме належному виконанню обов'язків державним органом.

Проте така підстава (ч.2 ст. 86 Закону України «Про державну службу») у наказі не зазначена, і будь-яких домовленостей такого роду між сторонами по справі не існує.

Крім того, представник позивача вказує на те, що ОСОБА_3 на дату звільнення перебував на лікарняному у зв'язку із хворобою.

Представник позивача зазначає, про незаконність оскаржуваного наказу свідчить не тільки його невідповідність вимогам нормативно-правових актів за змістом, але й за формою.

Відповідач, всупереч вимогам ч. 1 ст. 47 КЗпП України, в день звільнення не видав позивачу належно оформлену трудову книжку.

Під час судового розгляду справи представник позивача позовні вимоги підтримав та просив задовольнити їх з підстав, зазначених в адміністративному позові.

Представник відповідача під час судового розгляду справи проти позову заперечував з підстав, викладених у письмових запереченнях на адміністративний позов, згідно яких позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, оскільки в матеріалах особової справи позивача наявна заява на звільнення за власним бажанням, написана власноруч позивачем,яка надійшла та зареєстрована у ГТУЮ в Одеській області 21.09.2016 року. Отже, на думку відповідача, волевиявлення позивача на звільнення за власним бажанням зафіксовано у відповідній заяві. Не заслуговують уваги, на думку представника відповідача, посилання позивача про перебування на лікарняному на дату звільнення, оскільки з копії наказу ГТУЮ в Одеській області від 04.10.2016 року № 1972-к,яку додано позивачем до адміністративного позову, вбачається, що позивач ознайомився з наказом 04.10.2016 року - у день звільнення. Крім того представник відповідача зазначає, що у заяві позивача про звільнення за власним бажанням міститься посилання на ч. 2 ст. 86 Закону України « Про державну службу», що свідчить про бажання позивача звільнитися із займаної посади за власним бажанням до закінчення двотижневого строку попередження суб'єкта призначення про звільнення.

Дослідивши матеріали справи, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Згідно п. 1 наказу ГТУЮ в Одеській області № 1157-к від 29.04.2016 року, ОСОБА_3 призначено за переведенням на посаду заступника начальника управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції в Одеській області з 29.04.2016 року, із збереженням 11 рангу державного службовця, з посадовим окладом згідно із штатним розписом,як такого, що пройшов стажування на цій посаді.

Згідно заяви б/д, що зареєстрована ГТУЮ в Одеській області за вх. № 21933/04-40 від 21.09.2016 року, позивач просить начальника ГТУЮ в Одеській області звільнити його за власним бажанням у відповідності до ч.2 ст. 86 Закону України «Про державну службу».

04.10.2016 року, згідно п. 1 наказу ГТУЮ в Одеській області № 1972-к, звільнено ОСОБА_3, заступника начальника управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції в Одеській області з займаної посади з 04.10.2016 року, за власним бажанням, відповідно до частини 1 статті 86 Закону України «Про державну службу».

Згідно листа від 04.10.2016 року № 0449/7868, відповідач повідомив позивача про звільнення та просив з'явитися до управління кадрової роботи та державної служби для отримання трудової книжки, а уразі неможливості - надати письмовий дозвіл на пересилання трудової книжки поштою та вказати адресу фактичного місця проживання.

Згідно особистого підпису позивача, його ознайомлено з наказом 04.10.2016 року.

Згідно довідки від 07.11.2016 року № 04-49/8628, до ГТУЮ в Одеській області повідомлень від ОСОБА_3 про перебування на лікарняному у жовтні 2016 року не надходили.

Проте, як встановлено судом, згідно листка непрацездатності серії АГЕ № 547889 від 13.10.2016 року, ОСОБА_3 знаходився на лікарняному з 04.10.2016 року по 07.10.2016 року, з 08.10.2016 року по 12.10.2016 року.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про державну службу» (далі - Закон), державна служба - це публічна, професійна, політично неупереджена діяльність із практичного виконання завдань і функцій держави, зокрема щодо: 1) аналізу державної політики на загальнодержавному, галузевому і регіональному рівнях та підготовки пропозицій стосовно її формування, у тому числі розроблення та проведення експертизи проектів програм, концепцій, стратегій, проектів законів та інших нормативно-правових актів, проектів міжнародних договорів; 2) забезпечення реалізації державної політики, виконання загальнодержавних, галузевих і регіональних програм, виконання законів та інших нормативно-правових актів; 3) забезпечення надання доступних і якісних адміністративних послуг; 4) здійснення державного нагляду та контролю за дотриманням законодавства; 5) управління державними фінансовими ресурсами, майном та контролю за їх використанням; 6) управління персоналом державних органів; 7) реалізації інших повноважень державного органу, визначених законодавством.

Державний службовець - це громадянин України, який займає посаду державної служби в органі державної влади, іншому державному органі, його апараті (секретаріаті) (далі - державний орган), одержує заробітну плату за рахунок коштів державного бюджету та здійснює встановлені для цієї посади повноваження, безпосередньо пов'язані з виконанням завдань і функцій такого державного органу, а також дотримується принципів державної служби.

Відповідно до ст. 5 Закону, правове регулювання державної служби здійснюється Конституцією України, цим та іншими законами України, міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, постановами Верховної Ради України, указами Президента України, актами Кабінету Міністрів України та центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері державної служби.

Відносини, що виникають у зв'язку із вступом, проходженням та припиненням державної служби, регулюються цим Законом, якщо інше не передбачено законом.

Дія норм законодавства про працю поширюється на державних службовців у частині відносин, не врегульованих цим Законом.

Відповідно до ст. 7 закону, державний службовець має право, у тому числі, на повагу до своєї особистості, честі та гідності, справедливе і шанобливе ставлення з боку керівників, колег та інших осіб;оскарження в установленому законом порядку рішень про накладення дисциплінарного стягнення, звільнення з посади державної служби, а також висновку, що містить негативну оцінку за результатами оцінювання його службової діяльності.

Відповідно до положень ст. 86 Закону, державний службовець має право звільнитися зі служби за власним бажанням, попередивши про це суб'єкта призначення у письмовій формі не пізніш як за 14 календарних днів до дня звільнення.

Державний службовець може бути звільнений до закінчення двотижневого строку, передбаченого частиною першою цієї статті, в інший строк за взаємною домовленістю із суб'єктом призначення, якщо таке звільнення не перешкоджатиме належному виконанню обов'язків державним органом.

Відповідно до п.1.2 Інструкції з діловодства в Головному управлінні юстиції в Одеській області, затвердженого наказом Головного управління юстиції в Одеській області від 16.02.2012 року № 207-о/д (далі - Інструкція), інструкція визначає організаційні та процедурні питання взаємодії Головного управління з його структурними підрозділами у процесі формування та реалізації єдиних правил документування управлінської діяльності Головного управління.

Згідно положень п.2.3.3 Інструкції, обов'язковому датуванню підлягають усі службові документи, а також службові відмітки на документах, пов'язані з їх проходженням та виконанням (резолюції, погодження, візи, відмітки про виконання документа і направлення його до справи).

Датою документа є дата його підписання; для документа, що приймається колегіальним органом, - дата його прийняття; для документа, що затверджується, - дата затвердження.

Пунктами 2.3.4, 2.3.6, Інструкції передбачено, що документи набувають чинності з моменту їх підписання або затвердження, якщо у тексті або законодавством не передбачено іншої дати.

Дата на документі проставляється особою, яка його підписує або затверджує, в момент підписання або затвердження.

Якщо документ складено не на бланку, його дата проставляється нижче підпису ліворуч.

Враховуючи наведені норми, суд приходить висновку, що заява позивача про звільнення зі служби не відповідає вимогам інструкції. Заява позивача не містить дати підписання, зазначеної позивачем власноруч, а, отже, зазначена заява, згідно положень Інструкції не є чинною.

Крім того, згідно тексту заяви позивач просить звільнити його за власним бажанням зі служби, проте в адміністративному позові зазначено, що волевиявлення позивача на звільнення зі служби не було взагалі.

Відповідачем не спростовано даний факт, оскільки, як встановлено судом заява позивача про звільнення не була чинною.

Крім того, суд погоджується з посиланням позивача щодо порушення строків звільнення за власним бажанням позивача, та не приймає до уваги посилання відповідача на пункт 2 ст. 86 Закону, оскільки згідно наказу від 04.10.2016 року № 1972-к позивача звільнено з посади відповідно до ч. 1 ст. 86 Закону, а тому посилання на ч.2 вказаної статті є недоречними та такими, що суперечать наказу про звільнення позивача.

Проте, суд не приймає до уваги доводи позивача щодо невідповідності форми та змісту наказу вимогам Інструкції, оскільки згідно зазначено наказу чітко вбачається, яку саме особу звільнено, підстави для звільнення, наявні дата, номер наказу та підпис посадової особи.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить висновку про обґрунтованість вимоги позивача щодо визнання протиправним та скасування п.1 наказу № 1972-к від 04.10.2016 року, оскільки його прийнято безпідставно, так як станом на 21.09.2016 року позивач не виявляв бажання на звільнення його зі служби, яке стало підставою для прийняття зазначеного наказу.

Згідно з ч.1 ст.69 та ч.1 ст.70 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування.

Відповідно до ст. 86 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Статтею 71 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. Відповідно до ч.2 ст.71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти позову.

Згідно зі ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною 3 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, зокрема, чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 256 КАС України, негайно виконуються постанови суду про поновлення на посаді у відносинах публічної служби.

Відповідно до ч. 1 ст. 267 КАС України, суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, має право зобов'язати суб'єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення

Враховуючи вищевикладене, суд приходить висновку, що адміністративний позов ОСОБА_3 підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 2, 7, 8, 9, 11, 14, 70, 71, 86, 159-164, 254, п.3 ч.1 ст.256, ст. 267 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Задовольнити адміністративний позов ОСОБА_3 до Головного територіального управління юстиції в Одеській області про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення та зобов'язання поновити на займаній до звільнення посади

Визнати протиправним та скасувати наказ Головного територіального управління юстиції в Одеській області № 1972-к від 04 жовтня 2016 року про звільнення ОСОБА_3.

Поновити ОСОБА_3 на посаді заступника начальника управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції в Одеській області.

Допустити негайне виконання постанови суду щодо поновлення ОСОБА_3 на посаді заступника начальника управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції в Одеській області.

Зобов'язати Головне територіальне управління юстиції в Одеській області в десятиденний строк з дня звернення ОСОБА_3 з виконавчим листом про негайне виконання постанови суду щодо поновлення на посаді заступника начальника управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції в Одеській області ОСОБА_3 подати до Одеського окружного адміністративного суду звіт про виконання постанови.

Постанова може бути оскаржена до Одеського апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги через Одеський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Н.В. Бжассо

.