Справа № 804/5431/16
Суддя: Олійник Віктор Миколайович
Дата ухвалення: 2016-10-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

копія
ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 жовтня 2016 р. Справа № 804/5431/16
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіОСОБА_1
при секретаріОСОБА_2
позивача представника відповідача-1 представника відповідача-2 ОСОБА_3 ОСОБА_4 ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпро адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_3 до відповідача-1: Головного управління МВС України в Донецькій області, відповідача-2: Першотравневого районного відділу Головного управління МВС України в Донецькій області про визнання дій протиправними, -
25.08.2016 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_3 з позовом до Головного управління МВС України в Донецькій області, в якому просить суд:
- скасувати наказ Головного управління МВС України в Донецькій області від 06.11.2015 року №390 о/с «По особовому складу» в частині звільнення ОСОБА_3 та поновити капітана міліції ОСОБА_3 на посаді дільничного інспектора міліції сектору дільничних інспекторів міліції Першотравневого районного відділу Головного управління МВС України в Донецькій області з дати звільнення, з 06.11.2015 року.
В обґрунтування свого позову ОСОБА_3 зазначила, що проходила службу в органах внутрішніх справ. У вересні 2011 року пішла у відпустку по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, яку на підставі відповідних довідок було продовжено до 01.09.2016 року. У звязку із проведенням антитерористичної операції у м. Горлівка Донецької області, їй разом з родиною довелось переїжджати до м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області, де її було взято на облік до відповідного органу соціального захисту населення як особу, що перемістилась з тимчасово окупованої території України. З 09.10.2015 року вона була переведена на посаду дільничного інспектора міліції сектору дільничних інспекторів міліції Першотравневого РВ ГУМВС України в Донецькій області, а 06.11.2015 року наказом ГУ МВС України в Донецькій області № 390 о/с її вже було звільнено зі служби. ОСОБА_3 вважає, що відповідач грубо порушив законодавство України, внаслідок чого незаконно звільнив її із займаної посади, та наказ про звільнення є протиправним і підлягає скасуванню. З урахуванням цього, позивач вважає, що її слід поновити на посаді дільничного інспектора міліції сектору дільничних інспекторів міліції Першотравневого районного відділу ГУ МВС України в Донецькій області з 06.11.2015 року. Додатково розяснила, що рапорт від 06.11.2015 року, на який відповідач посилається як на підставу звільнення, вона не писала. Документи про звільнення отримала лише у 2016 році після неодноразових усних звернень, вихідну допомогу, компенсацію за невикористану частину відпустки досі не отримала.
Ухвалою суду від 23.09.2016 року було задоволено клопотання представника відповідача та залучено до участі у справі №804/5431/16 у якості другого відповідача Першотравневий відділ ГУ МВС України в Донецькій області.
У судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги повністю, адміністративний позов просила задовольнити.
В ході судового засідання представник відповідача-1 заявляла клопотання про залишення позовної заяви без розгляду, посилаючись на те, що відповідно до ч.3 ст.99 КАС України, у позивача був місячний строк для оскарження наказу про її звільнення. Адже на її думку, ОСОБА_3 дізналась про порушення своїх прав, свобод чи інтересів на початку грудня 2015 року при отриманні дублікату трудової книжки, витягу з наказу про звільнення та постановці 07.12.2015 року на облік у центрі зайнятості. Таким чином, перебіг строку на звернення позивача до суду з вимогою про скасування наказу від 06.11.2015 року №390 о/с про звільнення з органів внутрішніх справ розпочався з початку грудня 2015 року і сплинув на початку січня 2016 року. А ОСОБА_3 звернулась до суду із цим позовом лише наприкінці серпня 2016 року. Однак, ухвалою суду від 25.10.2016 року у задоволенні цього клопотання було відмовлено повністю, адже суд вважає, що твердження відповідача-2 з цього приводу є хибними. Суд прийняв до уваги те, що позивач зверталась із листами-скаргами від 24.05.2016 року до Головного управління МВС України в Донецькій області та Національної поліції України відповідно, а відповідь на скаргу вона отримала лише від Головного управління МВС України в Донецькій області листом за вих. № К-377/12/03-2016 від 27.06.2016 року. Тобто, на момент звернення до суду із цим позовом відповіді від Національної поліції України взагалі не надходило. Тим більше, що питання про строки звернення до суду вже було вирішено судом під час відкриття провадження у справі, у звязку із чим винесено ухвалу від 29.08.2016 року про відкриття провадження у справі.
Також відповідач-1 заперечувала проти цього адміністративного позову, пояснивши, що при винесені оспорюваного наказу про звільнення ОСОБА_3 з органів внутрішніх справ через скорочення штатів, посадові особи субєкта владних повноважень діяли на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що визначені чинним законодавством. Також вона додатково пояснила, що з 07.11.2015 року органи міліції України в силу Закону припинили здійснювати повноваження та виконувати функції з формування та реалізації державної політики у відповідній законодавчо визначеній сфері. А такі обставини виключають можливість поновлення позивача на неіснуючій посаді.
Представник відповідача-2 заперечувала проти задоволення цього адміністративного позову. При цьому вона підтвердила той факт, що оригінал рапорту від 06.11.2015 року, який вказаний у спірному наказі як підстава звільнення позивача, вона не отримувала і зараз у них його оригінал є відсутнім.
Заслухавши пояснення сторін, що брали участь у справі, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши чинне законодавство України, суд встановив наступні обставини.
Матеріалами підтверджено, що ОСОБА_3 проходила службу в органах внутрішніх справ на посаді дільничного інспектора міліції сектору дільничних інспекторів міліції Першотравневого РВ ГУМВС України в Донецькій області та з вересня 2011 року перебувала у відпустці у зв'язку з вагітністю, пологами та догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, що регламентується положеннями ст. 179 КЗпП. За поясненнями позивача, у звязку із тим, що її дитина за станом здоровя має потребу у домашньому догляді, на підставі наданих нею медичних довідок відпустка по догляду за дитиною продовжувалась. Зокрема з 02.10.2015 року на підставі довідки №336 про потребу дитини (дитини-інваліда) у домашньому догляді відпустку по догляду за дитиною позивачу було продовжено до 01.09.2016 року, що підтверджується матеріалами справи.
Проте, наказом Головного управління МВС України в Донецькій області від 06.11.2015 року №390 о/с «По особовому складу» капітана міліції ОСОБА_3 (М-195211), дільничного інспектора міліції сектору дільничних інспекторів міліції Першотравневого районного відділу Головного управління МВС України в Донецькій області було звільнено з органів внутрішніх справ. Цей наказ було винесено згідно з пунктами 10 та 11 розділу ХІ Закону України «Про Національну поліцію» та відповідно до п. 64 «г» (через скорочення штатів) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою ОСОБА_6 Міністрів УРСР від 29.07.1991 року № 114 (далі - Положення №114).
Так, з 06.11.2015 року позивача було звільнено у запас Збройних Сил на підставі її рапорту від 06.11.2015 року. Втім, вона зазначила, що не писала його, натомість в матеріалах справи міститься копія такого рапорту. Тому, з урахуванням вимог ст.ст.69, 70, суд приймає до уваги твердження представника відповідача-2 про те, що оригінал рапорту від 06.11.2015 року, який вказаний у спірному наказі як підстава звільнення позивача, вона не отримувала і зараз такий у них відсутній.
Не погодившись із наказом про звільнення, позивач оскаржує в судовому порядку правомірність його винесення та просить суд поновити її на посаді дільничного інспектора міліції сектору дільничних інспекторів міліції Першотравневого районного відділу Головного управління МВС України в Донецькій області з дати звільнення, з приводу чого суд зазначає таке.
З 07.11.2015 року набрав чинності Закон України «Про Національну поліцію» № 580-VІІІ від 02.07.2015 року (далі - Закон України №580-VІІІ) та відповідно Закон України «Про міліцію» втратив свою чинність.
Відповідно до п.8 розділу 11 Закону України «Про Національну поліцію» з дня опублікування закону всі працівники міліції (особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ), а також інші працівники Міністерства внутрішніх справ України, його територіальні органи, заклади та установи вважаються такими, що попереджені у визначеному законом порядку про можливе майбутнє звільнення через скорочення штатів.
Статтею 1 Закону України від 17.03.2011 року №3166-VI «Про центральні органи виконавчої влади» (надалі - Закон № 3166-VI) закріплено, що систему центральних органів виконавчої влади складають міністерства України (далі - міністерства) та інші центральні органи виконавчої влади. Система центральних органів виконавчої влади є складовою системи органів виконавчої влади, вищим органом якої є ОСОБА_6 Міністрів України.
Утворення, реорганізація та ліквідація міністерств та інших центральних органів виконавчої влади визначаються в ст. 5 Закону №3166-VI.
Міністерство, інший центральний орган виконавчої влади припиняється шляхом реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації (ч.5 ст.5 Закону №3166-VI).
Міністерства, інші центральні органи виконавчої влади, щодо яких набрав чинності акт ОСОБА_6 Міністрів України про їх припинення, продовжують здійснювати повноваження та функції у визначених сферах компетенції до завершення здійснення заходів з утворення міністерства, іншого центрального органу виконавчої влади, до якого переходять повноваження та функції міністерства, іншого центрального органу виконавчої влади, що припиняється, та можливості забезпечення здійснення ним цих функцій і повноважень, про що видається відповідний акт ОСОБА_6 Міністрів України (ч. 7 ст. 5 Закону №3166-VI).
ОСОБА_6 Міністрів України про ліквідацію міністерства, іншого центрального органу виконавчої влади визначається орган виконавчої влади, якому передаються повноваження та функції міністерства, іншого центрального органу виконавчої влади, що ліквідується (ч. 8 ст. 5 Закону №3166-VI).
Порядок здійснення заходів, пов'язаних з утворенням, реорганізацією чи ліквідацією міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, визначається ОСОБА_6 Міністрів України (ч. 9 ст. 5 Закону №3166-VI).
Відповідно до ч.1 ст. 13 Закону №3166-VI, територіальні органи міністерства утворюються як юридичні особи публічного права в межах граничної чисельності державних службовців та працівників міністерства і коштів, передбачених на утримання міністерства, ліквідовуються, реорганізовуються за поданням міністра ОСОБА_6 Міністрів України.
Постановою ОСОБА_6 Міністрів України від 16.09.2015 року №730 «Про утворення територіальних органів Національної поліції та ліквідацію територіальних органів Міністерства внутрішніх справ України» утворено як юридичні особи публічного права територіальні органи Національної поліції та ліквідовано територіальні органи МВС України.
Підпунктом «є» п.49 Положення №114, визначено, що особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ надаються додаткові та соціальні (по вагітності, родах і догляду за дитиною), творчі, у зв'язку з навчанням, відпустки.
Крім того, п.61 Положення №114 встановлено, що додаткові і соціальні відпустки особам рядового начальницького складу надаються відповідно до законодавства.
Відповідно до п.17 Положення №114, вагітні жінки і матері з числа осіб рядового і начальницького складу користуються всіма правами і пільгами, встановленими законодавством.
Відповідно до ст.1 Кодексу законів про працю України №322-VIII від 10.12.1971 р. (далі - КЗпП України), останній регулює трудові відносини всіх працівників.
Відповідно до ст.179 КЗпП України, на підставі медичного висновку жінкам надається оплачувана відпустка у зв'язку з вагітністю та пологами тривалістю 70 календарних днів до пологів і 56 (у разі народження двох і більше дітей та у разі ускладнення пологів - 70) календарних днів після пологів, починаючи з дня пологів.
Тривалість відпустки у зв'язку з вагітністю та пологами обчислюється сумарно і становить 126 календарних днів (140 календарних днів - у разі народження двох і більше дітей та у разі ускладнення пологів). Вона надається жінкам повністю незалежно від кількості днів, фактично використаних до пологів.
Відповідно до ч. 3 ст.184 КЗпП України, звільнення вагітних жінок і жінок, які мають дітей віком до трьох років (до шести років - частина шоста статті 179), одиноких матерів при наявності дитини віком до чотирнадцяти років або дитини-інваліда з ініціативи власника або уповноваженого ним органу не допускається, крім випадків повної ліквідації підприємства, установи, організації, коли допускається звільнення з обов'язковим працевлаштуванням. Обов'язкове працевлаштування зазначених жінок здійснюється також у випадках їх звільнення після закінчення строкового трудового договору.
На момент винесення оскаржуваного наказу 06.11.2015 року позивач перебувала у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, яка неодноразово продовжувалась на підставі відповідних довідок.
Підпунктом «г» п.64 Положення №114 передбачено, що особи середнього, старшого і вищого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік) через скорочення штатів - при відсутності можливості подальшого використання на службі.
Процедура звільнення зі служби через скорочення штатів Положенням детально не визначена.
Оскільки спеціальним нормативним актом не можуть бути звужені права працівника, порівняно із правами, передбаченими КЗпП України, в частині процедури звільнення працівника з підстав скорочення штату підлягають застосуванню норми КЗпП України.
Так, згідно ст.49-2 КЗпП України, про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці.
При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством.
Одночасно з попередженням про звільнення, у звязку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. У разі якщо вивільнення є масовим, відповідно до статті 48 Закону України «Про зайнятість населення», власник або уповноважений ним орган доводить до відома державної служби зайнятості про заплановане вивільнення працівників.
З викладеного вбачається, що роботодавець зобов'язаний запропонувати працівнику, який вивільняється, всі наявні вакансії, які відповідають його кваліфікації, досвіду роботи та стану здоров'я і які може виконувати працівник, і не лише за місцем його роботи в певному структурному підрозділі, а всі вакансії, які є в юридичної особи. При цьому, у випадку повної ліквідації установи, обовязкове працевлаштування в тому числі і жінок, які мають дітей віком до трьох років.
Звільнення зі служби через скорочення штатів відповідно до Розділу VII Положення №114 допускається при відсутності можливості подальшого використання на службі.
Відтак, за загальним правилом вважається позивача було попереджено за два місяця про наступне звільнення нормами Закону України «Про Національну поліцію». Однак, під час судового засідання було встановлено, що жодної пропозиції з приводу подальшого працевлаштування від керівництва ГУ МВС України в Донецькій області, Міністерства внутрішніх справ України не надходило. Крім того, підставою звільнення визначено рапорт, який позивач не складала.
Відповідно до ч.3 ст.40 КЗпП України, не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за пунктом 5 цієї статті), а також у період перебування працівника у відпустці. Це правило не поширюється на випадок повної ліквідації підприємства, установи, організації.
Однак, позивачу, незважаючи на те, що на той час остання знаходилась у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, не було запропоновано іншу роботу, яка відповідає її кваліфікації.
Враховуючи вищевказане, суд приходить до висновку, що наказ Головного управління МВС України в Донецькій області від 06.11.2015 року №390 о/с «По особовому складу» в частині звільнення ОСОБА_3 з 06.11.2015 року у Запас Збройних Сил за п. 64 «г» (через скорочення штатів) є протиправним та підлягає скасуванню.
З приводу позовної вимоги про поновлення ОСОБА_3 на посаді дільничного інспектора міліції сектора дільничних інспекторів міліції Першотравневого районного відділу Головного управління МВС України в Донецькій області з дати звільнення, а саме з 06.11.2015 року, суд висловлює наступну правову позицію.
Відтак, як вже зазначалось, з набранням чинності Закону України №580-VІІІ, втратив чинність Закон України «Про міліцію», та згідно наказу Міністерства внутрішніх справ України від 30.10.2015 року №1312, всі посади ГУ МВС України по Донецькій області були скорочені.
За приписами Закону України №580-VІІІ працівники міліції можуть бути прийняті на службу до поліції за власним бажанням та у спосіб, визначений п. 9 розділу ХІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України №580-VІІІ шляхом проходження конкурсу на посади, що заміщуються поліцейськими, при дотриманні умов, які предявляються до осіб, які призначаються на посаду поліцейського. Тобто, без перевірки відповідності позивача умовам, передбаченим Законом України №580-VІІІ, які предявляються до осіб, які призначаються на посаду поліцейського, неможливо провести працевлаштування на посади в органах поліції.
В силу викладеного, у задоволенні позову в частині позовних вимог про поновлення ОСОБА_3 на посаді дільничного інспектора міліції сектора дільничних інспекторів міліції Першотравневого районного відділу Головного управління МВС України в Донецькій області з дати звільнення слід відмовити.
Таким чином, цей адміністративний позов підлягає задоволенню частково: оспорюваний наказ Головного управління МВС України в Донецькій області від 06.11.2015 року № 390 о/с «По особовому складу» в частині звільнення з 06 листопада 2015 року у запас Збройних Сил за пунктом 64 «г» (через скорочення штатів) капітана міліції ОСОБА_3 є протиправним та підлягає скасуванню, а позовна вимога про поновлення ОСОБА_3 на попередній посаді - задоволенню не підлягає.
Керуючись ст. ст.158-163 КАС України, суд, -

Адміністративний позов задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління МВС України в Донецькій області від 06.11.2015 року № 390 о/с «По особовому складу» в частині звільнення з 06 листопада 2015 року у запас Збройних Сил за пунктом 64 «г» (через скорочення штатів) капітана міліції ОСОБА_3.
У задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Постанова суду першої інстанції набирає законної сили відповідно до вимог ст. 254 КАС України та може бути оскаржена в порядку та строки, передбачені ст. 186 КАС України, до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд.

Повний текст постанови складений 31 жовтня 2016 року.

Суддя (підпис) Постанова не набрала законної сили 31 жовтня 2016 року. Суддя З оригіналом згідно. Суддя ОСОБА_1 ОСОБА_1 ОСОБА_1