Справа № 806/1761/16
Суддя: Капустинський М.М.
Дата ухвалення: 2016-11-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції: Шимонович Р.М.
Суддя-доповідач:Капустинський М.М.
УХВАЛА

іменем України

"24" листопада 2016 р. Справа № 806/1761/16

Житомирський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Капустинського М.М.

суддів: Мацького Є.М.

Шидловського В.Б.,

розглянувши в письмовому провадженні в м.Житомирі апеляційну скаргу ОСОБА_3 на постанову Житомирського окружного адміністративного суду від "05" жовтня 2016 р. у справі за позовом ОСОБА_3 до Головного управління Національної поліції в Київській області про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити дії ,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом, у якому просив:

- визнати неправомірними дії (бездіяльність) Головного управління Національної поліції в Київській області в частині ненадання інформації (публічної інформації) на запит від 02.09.2016 року;

- зобов'язати Головне управління Національної поліції в Київській області надати йому інформацію (публічну інформацію) на запит від 02.09.2016 року.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що Головне управління Національної поліції в Київській області діяло неправомірно та нерозглядом звернення та ненадання відповіді проявило протиправну бездіяльність в невиконанні вимог Законів України "Про інформацію", "Про доступ до публічної інформації".

Постановою Житомирського окружного адміністративного суду від 05 жовтня 2016 року відмовлено ОСОБА_3 у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до ст.197 КАС України справа судом апеляційної інстанції переглядається в порядку письмового провадження.

Дослідивши доводи апеляційної скарги та перевіривши за матеріалами справи правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з огляду на таке.

Встановлено, що 02.09.2016 року позивач звернувся із запитом на отримання публічної інформації до Головного управління Національної поліції в Київській області у якому просив:

- чи були у відрядженні працівники поліції ГУ НП в Київській області 30.08.2016 в селі Медвин Богуславського району Київській області;

- прізвища працівників поліції ГУ НП в Київській області, які 30.08.2016 були в селі Медвин Богуславського району Київській області.

Вказаний запит на адресу відповідача було направлено 02.09.2016, що підтверджується наявною у матеріалах справи копією квитанції про відправлення рекомендованого листа.

Не отримавши відповіді, позивач, 19.09.2016 року звернувся до суду із даним позовом.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що коло питань, з яким позивач звернувся до відповідача, підпадає під визначення "заява (клопотання)", а тому запит позивача підлягав розгляду у строк визначений ч.1 ст.20 Закону України "Про звернення громадян".

При цьому, суд погодився із доводами відповідача, що позивач помилково вважав запитувану інформацію (запит від 02.09.2016 року) - публічною, та дійшов висновку що зазначене звернення по своїй суті є запитом у розумінні Закону України "Про звернення громадян".

Крім того, судом враховано те, що відповідачем ще 08.09.2016 року було надано позивачеві відповідь на його запит з дотриманням порядку, встановленого Законом України "Про звернення громадян" для надання відповіді.

Таким чином на переконання суду відповідачем не було допущено будь-якої бездіяльності під час розгляду звернення позивача, а звідси, у суду відсутні правові підстави зобов'язувати відповідача надати відповідь на звернення позивача від 02.09.2016 року.

Колегія суддів погоджується з зазначеними висновками суду першої інстанції та вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ч.1 ст.5 Закону України "Про інформацію" кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів.

Частиною 1 ст.1 Закону України "Про доступ до публічної інформації" визначено поняття публічної інформації як відображеної та задокументованої будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформації, що була отримана або створена в процесі виконання суб'єктами владних повноважень своїх обов'язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.

За змістом п.1 ч.1 ст.3 Закону України "Про доступ до публічної інформації" право на доступ до публічної інформації гарантується: обов'язком розпорядників інформації надавати та оприлюднювати інформацію, крім випадків, передбачених законом.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.5 Закону України "Про доступ до публічної інформації" доступ до інформації забезпечується шляхом надання інформації за запитами на інформацію.

Згідно з ч.1 ст.19 Закону України "Про доступ до публічної інформації" запит на інформацію - це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні.

Як встановлено ч.1 ст.20 Закону України «Про доступ до публічної інформації» розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п'яти робочих днів з дня отримання запиту.

Отже, з огляду на наведені законодавчі приписи, можна виділити такі ознаки публічної інформації:

1) готовий продукт інформації, який отриманий або створений лише в процесі виконання суб'єктами владних повноважень своїх обов'язків, передбачених чинним законодавством;

2) заздалегідь відображена або задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація;

3) така інформація знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень або інших розпорядників публічної інформації;

4) інформація не може бути публічною, якщо створена суб'єктом владних повноважень не під час виконання суб'єктами владних повноважень своїх обов'язків;

5) інформація не може бути публічною, якщо створена не суб'єктом владних повноважень.

Таким чином, визначальним для публічної інформації є те, щоб вона була заздалегідь готовим, зафіксованим продуктом, отриманим або створеним суб'єктом владних повноважень у процесі виконання своїх обов'язків.

Проте, як правильно встановив суд, запит позивача не стосувався відомостей, що вже зафіксовані в офіційному документі, створеному в процесі здійснення відповідачем своєї діяльності, а містив вимогу вчинити певні дії по відбору, обробці та наданню інформації, яка б відповідала поставленим у запиті вимогам.

Відповідно ж до ст.2 Закону України "Про звернення громадян" законодавство України про звернення громадян включає цей закон та інші акти законодавства, що видаються відповідно до Конституції України та цього Закону.

Згідно зі ст.1 зазначеного Закону громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об'єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов'язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

За змістом ст.3 Закону України "Про звернення громадян" під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), скарги і заяви (клопотання) й останніми є звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності.

Статтею 5 вищевказаного Закону встановлено, що звернення адресуються органам державної влади і місцевого самоврядування, підприємствам, установам, організаціям незалежно від форм власності, об'єднанням громадян або посадовим особам, до повноважень яких належить вирішення порушених у зверненнях питань.

Положеннями ст.15 Закону України "Про звернення громадян" встановлено, що органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об'єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов'язані об'єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань).

Відповідь за результатами розгляду заяв (клопотань) в обов'язковому порядку дається тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях) питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обов'язки.

Відповідно до ст.20 Закону України "Про звернення громадян" звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п'ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п'яти днів.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку, що звернення ОСОБА_3 від 02.09.2016 року є заявою у розумінні Закону України «Про звернення громадян»; надіслана ж на неї 08.09.2016 року відповідь є такою, що надана у встановлений ст.20 Закону України "Про звернення громадян" місячний строк, а тому підстави для задоволення позовних вимог відсутні.

Крім того, колегія суддів звертає увагу апелянта на те, що як на час його звернення з позовом до суду так і на час прийняття судом першої інстанції судового рішення - термін визначений Законом України "Про звернення громадян" для надання відповіді ще не закінчився тоді як в матеріалах справи, на час розгляду справи, відповідь від 08.09.2016 року мала місце.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, що призвело до невірного вирішення спору, а тому оскаржене судове рішення є законними та обґрунтованими, а підстави для його скасування - відсутні.

Статтею 159 КАС України визначено, що судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

В силу ст.200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасовано правильне по суті рішення з одних лише формальних міркувань.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що суд першої інстанції, вирішуючи дані позовні вимоги, правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, а відтак апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 195, 197, 198, 200, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення, постанову Житомирського окружного адміністративного суду від "05" жовтня 2016 р. без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя М.М. Капустинський

судді: Є.М. Мацький

В.Б. Шидловський

Роздруковано та надіслано:р.л.п.

1- в справу:

2 - позивачу/позивачам: ОСОБА_3 АДРЕСА_1

3- відповідачу/відповідачам: Головне управління Національної поліції в Київській області вул.Володимирська,15,м.Київ,Центральна Частина Києва, Київ,01601

- ,