Справа № 813/3017/16
Суддя: Сасевич Олександр Михайлович
Дата ухвалення: 2016-11-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 листопада 2016 року №813/3017/16

м.Львів

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого-судді Сасевича О.М.,

за участю секретаря судового засідання Олійника Ю.В.,

представника відповідача Легуцького І.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 до Самбірської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Львівській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення №301-17 від 11.07.2016 року, -

В С Т А Н О В И В :

12 вересня 2016 року на розгляд Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_2 до Самбірської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Львівській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення №301-17 від 11.07.2016 року.

Позовні вимоги мотивовані тим, що автомобіль марки Land Rover моделі Range Rover, 2012 року випуску, який належить на праві власності ОСОБА_2, не є об'єктом оподаткування транспортним податком в розумінні п.п.267.2.1 п.267.2 ст.267 Податкового кодексу України, оскільки середньоринкова вартість автомобіля позивача, за підрахунками позивача, не перевищує 750 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року. Тож, у зв'язку із наведеним, позивач вказує на протиправність та необґрунтованість спірного податкового повідомлення-рішення і вважає, що відповідач при прийнятті такого рішення не діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Ухвалами судді від 13 вересня 2016 року було відкрито провадження в адміністративній справі, закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

На заперечення позовних вимог представником відповідача було подано до суду письмове заперечення на адміністративний позов, в якому обгрунтовується законність оспорюваного податкового повідомлення-рішення. Так, представник у запереченні зазначив, що як встановлено контролюючим органом, позивач є власником транспортного засобу, який є об'єктом оподаткування транспортним податком, у зв'язку з чим відповідачем, відповідно до приписів статті 267 ПК України, і було визначено податкові зобов'язання з транспортного податку та направлено на адресу платника відповідне податкове повідомлення-рішення. З посиланням на норми законодавства представник вказав, що відповідачем правомірно та своєчасно прийнято й направлено позивачу оскаржуване податкове повідомлення-рішення, а тому відсутні підстави для його скасування.

У судове засідання позивач не з'явився, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності.

Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечив, надав пояснення, аналогічні викладеним у письмових запереченнях та просив суд у задоволенні позову відмовити за безпідставністю.

Судом, із врахуванням положень ст.128 Кодексу адміністративного судочинства України, було ухвалено здійснювати розгляд справи у відсутності позивача.

Заслухавши пояснення представника відповідача, розглянувши і дослідивши подані документи та матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, з наступних підстав.

З матеріалів справи судом встановлено, що з 13.06.2012 року є власником транспортного засобу марки Land Rover, моделі Range Rover, 2012 року випуску, р.н. НОМЕР_1, об'ємом двигуна 4367 куб.см., що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу.

11 липня 2016 року Самбірською об'єднаною державною податковою інспекцією Головного управління ДФС у Львівській області на підставі підпункту 54.3.3 пункту 54.3 статті 54 та підпункту 267.6.2 пункту 267.6 статті 267 Податкового кодексу України було прийнято податкове повідомлення-рішення №301-17, яким позивачу визначено суму податкового зобов'язання із транспортного податку з фізичних осіб за 2016 рік у розмірі 25 000,00 грн.

Тож, позивач, не погодившись з прийнятим податковим повідомленням-рішенням та висновками контролюючого органу щодо необхідності сплати ним транспортного податку, звернувся з означеним позовом до суду.

Оцінюючи обґрунтованість позовних вимог, суд дійшов до наступних висновків.

Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» від 28.12.2014 року №71-VIII внесено зміни до ПК України, які набрали чинності з 01.01.2015 року, зокрема, введено новий транспортний податок.

Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2016 році» від 24.12.2015 року №909-VIII внесені зміни до Податкового кодексу України, зокрема, у частині справляння транспортного податку, які набрали чинності з 01.01.2016 року.

Підпунктом 267.1.1 пункту 267.1 статті 267 Податкового кодексу України визначено, що платниками транспортного податку є фізичні та юридичні особи, у тому числі нерезиденти, які мають зареєстровані в Україні згідно з чинним законодавством власні легкові автомобілі, що відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 статті 267 Податкового кодексу України є об'єктами оподаткування.

Відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 статті 267 Податкового кодексу України, об'єктом оподаткування транспортним податком, відповідно до Податкового кодексу України (в редакції із змінами, внесеними згідно із Законом №909-VIII), стали легкові автомобілі, з року випуску яких минуло не більше п'яти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 750 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року.

Така вартість визначається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику економічного розвитку, за методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України, виходячи з марки, моделі, року випуску, типу двигуна, об'єму циліндрів двигуна, типу коробки переключення передач, пробігу легкового автомобіля, та розміщується на його офіційному веб-сайті.

Отже, об'єктом оподаткування у 2016 році стали легкові автомобілі середньоринкова вартість яких становить понад 1 033 500 грн. та з року випуску яких минуло не більше п'яти років (включно).

З 19.02.2016 року набула чинності затверджена постановою Кабінету Міністрів України від 18.02.2016 року №66 Методика визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів, яка встановлює механізм визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів для цілей їх віднесення до об'єктів оподаткування транспортним податком. Методикою передбачено, що Мінекономрозвитку забезпечує роботу офіційного веб-сайту в режимі, який дає змогу отримати інформацію про середньоринкову вартість автомобіля шляхом введення даних про їх марку, модель, рік випуску, тип двигуна, обєм циліндрів двигуна, тип коробки переключення передач та пробіг.

Пунктом 2 Методики визначено, що середньоринкова вартість автомобіля розраховується за методом аналогії цін ідентичних автомобілів за формулою, визначеною у пункті 3 Порядку визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів, мотоциклів, мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10.04.2013 №403 (Офіційний вісник України, 2013 р., №44, ст.1576), де за ціну нового транспортного засобу (Ц н) береться ціна нового автомобіля з урахуванням марки, моделі, типу двигуна, об'єму циліндрів двигуна, типу коробки переключення передач.

Згідно із пунктом 4 Методики, інформація про ціни нового автомобіля з урахуванням марки, моделі, типу двигуна, об'єму циліндрів двигуна, типу коробки переключення передач подається до 10 січня базового податкового (звітного) періоду (року) державним підприємством «Держзовнішінформ» до Мінекономрозвитку.

Мінекономрозвитку відповідно до цієї Методики розраховує середньоринкову вартість автомобіля та щороку до 1 лютого базового податкового (звітного) періоду подає ДФС інформацію про автомобілі, з року випуску яких минуло не більше п'яти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 750 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року (пункт 13 Методики).

Відтак, для визначення об'єкта оподаткування транспортним податком в розпорядженні органу Державної фіскальної служби має бути інформація про середньоринкову вартість певного автомобіля із врахуванням його марки, моделі, року випуску, типу двигуна, об'єму циліндрів двигуна, типу коробки переключення передач та пробігу тощо.

При цьому, на вимогу суду представником відповідача не було представлено жодних доказів, у тому числі розрахунку середньоринкової вартості автомобіля, що перебуває у власності ОСОБА_2, згідно з вказаною вище Методикою, а також письмових пояснень чи подавало Мінекономрозвитку контролюючому органу інформацію про середньоринкову вартість автомобіля марки Land Rover, моделі Range Rover, 2012 року випуску станом на 01.01.2016 року, що свідчить про не обґрунтування підстав прийняття оскаржуваного податкового повідомлення-рішення.

Так, як зазначив у судовому засіданні представник відповідача, підставою для прийняття контролюючим органом оскаржуваного податкового повідомлення-рішення слугувала надана ДФС України інформація по належному ОСОБА_2 автомобілю.

Разом із тим, із наданих представником відповідача пояснень щодо зазначеної інформації, судом з'ясувалось, що така інформація не містить жодних відомостей відносно середньоринкової вартості автомобіля, наявність якої є необхідною для встановлення належності автомобіля до об'єкту оподаткування, згідно підпункту 267.2.1 пункту 267.2 статті 267 ПК України.

Тож, з огляду на вказане, суд приходить до переконання, що відповідачу на момент винесення оскаржуваного рішення середньоринкова вартість транспортного засобу відома не була.

Частиною другою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Таким чином, відповідачем не виконано встановлений Кодексом адміністративного судочинства України обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, а саме не представлено жодних доказів того, що на момент прийняття спірного рішення контролюючий орган мав розрахунок середньоринкової вартості автомобіля та відповідно, докази того, що належний позивачу автомобіль станом на 01 січня 2016 року мав вартість більшу, ніж 750 розмірів мінімальних заробітних плат.

За положеннями пунктів 3 та 8 частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій, бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, серед іншого, чи прийняті вони обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення та пропорційно, зокрема, з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення.

З урахуванням встановлених обставин, суд дійшов висновку, що відповідачем не дотримано критерію обґрунтованості при прийнятті оскаржуваного податкового повідомлення-рішення.

За наведених підстав, суд вважає, що належний ОСОБА_2 транспортний засіб не є об'єктом оподаткування, а тому позивач не зобов'язаний сплачувати транспортний податок.

Таким чином, позивачу безпідставно визначено суму податкового зобов'язання за платежем: транспортний податок з фізичних осіб у розмірі 25 000,00 грн.

Більш того, судом враховано і те, що транспортний податок, відповідно до підпункту 10.1.1 пункту 10.1 статті 10 та підпункту 265.1.2пункту265.1 статті 265 ПК України відноситься до місцевих податків.

Основними засадами податкового законодавства є принципи, в яких визначено зміст і спрямованість правового регулювання податкових правовідносин.

Принципи, проголошені у статті 4 ПК України повинні застосовуватися як на стадії встановлення податків, їх основних елементів, при внесенні змін до окремих елементів податку так і на стадії застосування норм, якими визначений обовязок сплати податку.

Так, серед принципів, проголошених у вказаній нормі, є, зокрема, презумпція правомірності рішень платника податку в разі, якщо норма закону чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі закону, або якщо норми різних законів чи різних нормативно-правових актів припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов'язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу (п.п.4.1.4 п.4.1 ст.4 ПК України).

Відповідно до пункту 56.21 статті 56 Податкового кодексу України, у разі, коли норма цього Кодексу чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі цього Кодексу, або коли норми різних законів чи різних нормативно-правових актів, або коли норми одного і того ж нормативно-правового акта суперечать між собою та припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов'язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу, рішення приймається на користь платника податків.

У свою чергу, принцип стабільності, закріплений у підпункті 4.1.9 пункту 4.1 статті 4 ПК України, має на меті встановлення незмінних умов оподаткування, елементів податків протягом певного часу.

Так, згідно з вказаною нормою, зміни до будь-яких елементів податків та зборів не можуть вноситися пізніш як за шість місяців до початку нового бюджетного періоду, в якому будуть діяти нові правила та ставки. Податки та збори, їх ставки, а також податкові пільги не можуть змінюватися протягом бюджетного року.

Частиною 1 статті 3 Бюджетного кодексу України передбачено, що бюджетний період для всіх бюджетів, що складають бюджетну систему України, становить один календарний рік, який починається 1 січня кожного року і закінчується 31 грудня того ж року.

Таким чином, як було згадано вище, 24.12.2015 року Верховною Радою України ухвалено Закон України «Про знесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2016 році», згідно із яким підпункт 267.2.1 пункту 267.2 статті 267 Податкового кодексу України викладено в новій редакції, а саме: змінено визначення об'єкта оподаткування транспортним податком.

При цьому, на виконання вимог цього закону, 13.01.2016 року рішенням №1 «Про внесення змін та доповнень до Додатків №1, №2, №3 рішення Самбірської міської ради від 23 січня 2015 року №1» Самбірською міською радою Львівської області викладено у новій редакції Положення про механізм справляння та порядок сплати транспортного податку.

Отже, вказані зміни, відповідно до положень підпункту 4.1.9 пункту 4.1 статті 4 ПК України, можуть застосовуватись лише у 2017 році.

Аналогічної правової позиції дотримується і Вищий адміністративний суд України, яка викладена в ухвалах цього суду від 01.12.2015 року у справі №361/2373/15-а, від 26.01.2016 року, справі №К/800/46951/15 та постанові Вищого адміністративного суду України від 30.06.2016 року у справі №К/800/8077/16.

У спірних правовідносинах суд також застосовує рішення Європейського суду з прав людини у справах «Шпачек s.r.o» проти Чеської Республіки (Љpaиek s.r.o. v.the Czech Republic), заява №26449/95, п.54, від 9 листопада 1999 року; «Беєлер проти Італії» (Beyeler v.Italy), [ВП], заява №33202/96, п.109, ECHR 2000-I; «Сєрков проти України» (Serkov v.Ukraine), заява №39766/05, п.п.34-35, від 7 жовтня 2011 року, які в силу статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» підлягають застосуванню судами як джерела права.

Цими рішеннями встановлено порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, оскільки органи держаної влади віддали перевагу найменш сприятливому тлумаченню національного законодавства, що призвело до накладення на заявника додаткових зобов'язань зі сплати податку.

Таким чином, з урахуванням наявних у справі доказів, практики Європейського Суду з прав людини, яка сформувалась з питань імперативності правила про прийняття рішення на користь платників податків при існуванні неоднозначності у тлумаченні прав та/чи обов'язків такого платника, а також ролі рішень Європейського Суду з прав людини як джерела права в Україні, суд вважає, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення не відповідає положенням податкового законодавства України, є протиправним та таким, що порушує охоронювані права та інтереси позивача, а відтак, підлягає скасуванню.

За сукупністю наведених обставин суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог, а тому адміністративний належить задовольнити.

Відповідно до ч.1 ст.94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст.ст.7-11, 14, 69-721, 86, 94, 128, 143, 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Самбірської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Львівській області №301-17 від 11.07.2016 року.

Присудити на користь ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2) судові витрати по сплаті судового збору у сумі 551 (п'ятсот п'ятдесят одна) грн. 20 коп., за рахунок бюджетних асигнувань Самбірської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Львівській області.

Постанова може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду. Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі у відповідності до ч.3 ст.160 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішення за наслідками апеляційного провадження.

Суддя Сасевич О.М.

Повний текст постанови виготовлений 28 листопада 2016 року.