Справа № 761/35488/16-а
Суддя: Савицький О. А.
Дата ухвалення: 2016-11-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/761/535/2016
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада 2016 року Шевченківський районний суд м.Києва у складі:

головуючого судді: Савицького О.А.,

при секретарі: Ющенко Я.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м.Києві про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

10.10.2016 року ОСОБА_1 звернулась до суду з адміністративним позовом до Центрального об'єднаного УПФУ в м.Києві та просила визнати протиправною відмову відповідача у перерахунку розміру її щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці та зобов'язати Центральне об'єднане УПФУ в м.Києві зробити перерахунок та виплату її щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці відповідно до довідки № 05/30-061 від 21.06.2016 року про заробітну плату працюючого судді Апеляційного суду Київської області у розмірі 90 % посадового окладу та 70% надбавки за вислугу років за період з 01.09.2015 року по 01.05.2016 року і відповідно до довідки № 05/30-058 від 21.06.2016 року за період з 01.05.2016 року по 08.06.2016 року у тому ж розмірі.

Свої вимоги позивачка обґрунтовує тим, що вона є суддею у відставці Апеляційного суду Київської області, має стаж роботи більше 35 років, перебуває на пенсійному обліку в Центральному об'єднаному УПФУ в м.Києві, де отримує щомісячне грошове утримання судді у відставці. У відповідності до стажу роботи та вислуги років їй при виході у відставку було призначене щомісячне довічне грошове утримання в розмірі 90% заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді відповідно до вимог ст. 43 Закону України «Про статус суддів» від 15.12.1992 року, чинного на час виходу у відставку. Пунктом 1 постанови Верховної Ради України «Про порядок введення в дію вказаного вище Закону було визначено, що у разі зміни розміру заробітної плати працюючого судді, розмір щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці обчислюється, виходячи з нового розміру заробітної плати судді, який працює на відповідній посаді. Такий перерахунок здійснювався УПФУ у Шевченківському районі м.Києва, правонаступником якого на даний час є Центральне об'єднане УПФУ в м.Києві. 07.07.2010 року був прийнятий Закон України «Про судоустрій і статус суддів», який набрав чинності з 03.08.2010 року і в який в подальшому вносились зміни, в тому числі й щодо розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці. Відповідно до ст. 129 цього Закону, суддівська винагорода (заробітна плата) складається із посадового окладу та доплат за вислугу років. Статтею 138 цього ж Закону встановлено, що судді, який вийшов у відставку при наявності необхідного стажу роботи і віку, виплачується пенсія на умовах, передбачених ст. 37 Закону України «Про державну службу» або за його вибором - щомісячне довічне грошове утримання. Розмір її щомісячного довічного грошового утримання із врахуванням стажу роботи більше 35 років становить 90% заробітної плати працюючого судді Апеляційного суду Київської області і 70% надбавки за вислугу років. Згідно довідок Апеляційного суду Київської області № 05/30-058 і № 05/30-061 від 21.06.2016 року заробітна плата працюючого судді цього суду була підвищена з 01.09.2015 року і з 01.05.2016 року. Враховуючи наведене, позивачка вважає, що має право на перерахунок призначеного щомісячного грошового утримання, у зв'язку із чим 22.06.2016 року та 03.10.2016 року вона зверталась до відповідача із відповідними заявами, на які 10.08.2016 року вона отримала відповідь, де відповідач вказує, що перерахунок відповідно до довідки 05/30-058 від 21.06.2016 року проведено з 08.06.2016 року, тобто з дня визнання Конституційним Судом України такими, що не відповідають Конституції України «деяких положень ст.141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення». При цьому, зазначено, що для проведення перерахунку відповідно до довідки 05/30-061 від 21.06.2016 року законні підстави відсутні. Позивачка вважає, що така відмова є безпідставною, оскільки право судді у відставці на перерахунок щомісячного довічного грошового утримання гарантовано Конституцією України (ч.1 ст. 55, ч.1 ст. 126), ч.3 ст. 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 року, ч.2 ст. 141 Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд» від 12.02.2015 року та неодноразово підтверджувалось рішеннями Конституційного Суду України про неконституційність правових актів, в тому числі й Законів, якими звужувались гарантії незалежності суддів. Такі положення вказаних вище Законів про право судді у відставці на перерахунок щомісячного довічного грошового утримання у встановленому законом порядку не скасовувались, не конституційними не визнавались. Також, рішенням Конституційного Суду України від 08.06.2016 року № 4-рn/2016 положення ч.3 ст.141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 року в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року № 213-VIII визнано таким, що не відповідає Конституції України. При цьому, пунктом 4 зазначеного Рішення встановлено порядок його виконання, зокрема: ч.3 ст.141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 року в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року № 213-VIII, яка суперечить Конституції України, не підлягає застосуванню, як така, що втратила чинність з дня ухвалення Конституційним судом цього рішення. Натомість, застосуванню підлягає ч.3 ст. 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 року до внесення змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року № 213-VIII, тобто, в редакції Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд» від 12.02.2015 року. Отже, позивачка вважає, що отримавши її заяву про перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, відповідач мав зробити такий перерахунок саме у відповідності до ч.3 ст. 141 Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд» від 12.02.2015 року, але, відповідач вчинив стосовно неї протиправні дії, не здійснивши перерахунок. Просила задовольнити адміністративний позов на підставі ч.3 ст. 141 Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд» від 12.02.2015 року, ст.ст. 19, 72, 104, 105, 106, 107 КАС України.

Позивачка у судове засідання не з'явилась, про день і час розгляду справи повідомлялась належним чином, разом з тим через канцелярію суду подала письмову заяву, у якій позовні вимоги

підтримала, просила суд задовольнити їх у повному обсязі, а також розглянути справу за її відсутності.

Суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності позивачки на підставі матеріалів, які містяться у справі.

Представник відповідача у судовому засідання проти задоволення позовних вимог заперечила, посилаючись на їх необґрунтованість і безпідставність, а також законність дій відповідача.

Вислухавши пояснення сторони відповідача, дослідивши та оцінивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд вважає, що адміністративний позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно частини 1 ст.71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення…

У відповідності до частини 2 цієї ж процесуальної норми, в адміністративних справах про протиправність рішень дій, чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Судом встановлено, що позивачка є суддею у відставці Апеляційного суду Київської області, має стаж роботи більше 35 років, перебуває на пенсійному обліку в Центральному об'єднаному УПФУ в м.Києві, де отримує щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці.

Такі обставини справи представником відповідача не заперечувались.

22.06.2016 року та 03.10.2016 року позивачка звернулась до відповідача із заявами про перерахунок її щомісячного довічного грошового утримання у відповідності до довідок Апеляційного суду Київської області № 05/03-058 і № 05/30-061 від 21.06.2016 року про підвищення заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді цього суду з 01.09.2015 року і з 01.05.2016 року.

10.08.2016 року позивачка отримала відповідь на заяву від 22.06.2016 року, де відповідач вказував, що перерахунок відповідно до довідки 05/30-058 від 21.06.2016 року проведено з 08.06.2016 року, тобто з дня визнання Конституційним Судом України такими, що не відповідають Конституції України «деяких положень ст.141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення». При цьому, зазначено, що для проведення перерахунку відповідно до довідки 05/30-061 від 21.06.2016 року законні підстави відсутні.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачка є суддею у відставці і щомісячне довічне грошове утримання призначено їй відповідно до правил ст. 43 Закону України «Про статус суддів» від 15.12.1992 року, що був чинний на час виходу позивачки у відставку.

Умови та порядок пенсійного забезпечення суддів регулюється спеціальним законодавством, зокрема Законом України «Про статус суддів» з наступними змінами і доповненнями.

У статті 19 Конституції України визначено, що державні органи влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.1 ст. 126 Конституції України, незалежність і недоторканість суддів гарантується Конституцією і законами України.

Однією із конституційних гарантій забезпечення незалежності суддів є надання їм за рахунок держави матеріального і соціального захисту, зокрема для суддів у відставці - щомісячного довічного грошового утримання.

В ст. 22 Конституції України передбачено, що конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Аналогічне положення закріплено в ч.6 ст. 47 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» від 07.07.2010 року про те, що при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу визначених Конституцією України гарантій незалежності судді.

Відповідно до ч.3 ст.138 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» від 07.07.2010 року № 2453-VI в редакції, що діяла до внесених змін Законом України від 08.07.2011 року № 3668-VI, щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не більше ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання.

При цьому, частиною 4 зазначеної вище статті передбачено, що у разі зміни розміру грошового утримання діючих суддів Конституційного Суду України відповідно здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання, з усієї суми заробітної плати діючих суддів Конституційного Суду України з дня виникнення права на відповідний перерахунок.

Внесеними Законом України від 08.07.2011 року № 3668-VI «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи», що набрав чинності з 01.10.2011 року (далі - Закон № 3668-VI), у частину 3 статті 138 Закону № 2453-VІ змінами було передбачено, що щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді в розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, з якого було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а до 01.01.2011 року - страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, який працює на відповідній посаді.

У внесених Законом № 3668-VI в частину 5 ст.138 Закону № 2453-VІ змінах визначено, що виплата щомісячного довічного грошового утримання, призначеного відповідно до цієї статті, на період роботи на посадах, які дають право на його призначення або право на призначення пенсії в порядку та на умовах, передбачених законами України «Про прокуратуру», «Про наукову і науково-технічну діяльність», «Про статус народного депутата України», «Про державну службу», припиняється. На цей період призначається і виплачується пенсія відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». Максимальний розмір щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність. Довічне грошове утримання суддям виплачується органами Пенсійного Фонду України за рахунок коштів Державного бюджету України.

Однак, Конституційний Суд України рішенням від 03.06.2013 року № 3-рп/2013 частину 3, перше, друге, третє речення частини 5 статті 138 Закону № 2453-VI у редакції Закону № 3668-VI визнав такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними).

У цьому рішенні Конституційний Суд України вказав на те, що Законом № 3668-VI змінено визначений Законом № 2453-VI порядок нарахування щомісячного довічного грошового утримання, внаслідок чого зменшено розмір щомісячного довічного грошового утримання суддів. Залишивши незмінним зміст права на щомісячне довічне грошове утримання суддів, Закон № 3668-VI звузив обсяг цього права, встановивши обмежену базу для нарахування суддям щомісячного довічного грошового утримання, його максимальний розмір та обмеження у здійсненні перерахунків щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці, а також скасував право суддів на одержання щомісячного довічного грошового утримання без обмеження граничного розміру, його індексацію, застосування положень частин другої, третьої статті 42 Закону України від 09.07.2003 року № 1058-IV «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» щодо проведення перерахунку щомісячного довічного грошового утримання та інших передбачених законодавством перерахунків, чим знизив досягнутий рівень гарантій незалежності суддів, що не узгоджується з конституційним положенням про недопустимість звуження змісту чи обсягу гарантій незалежності суддів.

Ухвалюючи зазначене рішення, Конституційний Суд України врахував попередні позиції стосовно гарантій незалежності суддів, викладені ним у рішеннях від 20.03.2002р. № 5-рп/2002, від 01.12.2004 року № 19-рп/2004, від 11.10.2005 року № 8-рп/2005, від 18.06.2007 року № 4-рп/2007, від 22.05.2008 року № 10-рп/2008, які полягають у тому, що визначені Конституцією та законами України гарантії незалежності суддів є невід'ємним елементом їх статусу, поширюються на всіх суддів України та є необхідною умовою здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом. Такими гарантіями є надання їм за рахунок держави матеріального забезпечення (суддівська винагорода, пенсія, щомісячне довічне грошове утримання тощо) та надання їм у майбутньому статусу судді у відставці. Право судді у відставці на пенсійне або щомісячне довічне грошове утримання є гарантією належного здійснення правосуддя і незалежності працюючих суддів та дає підстави висувати до суддів високі вимоги, зберігати довіру до їх компетентності і неупередженості. Щомісячне довічне грошове утримання судді спрямоване на забезпечення гідного його статусу життєвого рівня, оскільки суддя обмежений у праві заробляти додаткові матеріальні блага, зокрема обіймати будь-які інші оплачувані посади, виконувати іншу оплачувану роботу. Конституційний принцип незалежності суддів означає, у тому числі конституційно обумовлений імператив охорони матеріального забезпечення суддів від його скасування чи зниження досягнутого рівня без відповідної компенсації як гарантію недопущення впливу або втручання у здійснення правосуддя.

Отже, конституційний статус судді передбачає достатнє матеріальне забезпечення судді (суддівська винагорода), як під час здійснення ним своїх повноважень, так і в майбутньому, у зв'язку з досягненням пенсійного віку (пенсія) чи внаслідок припинення повноважень і набуття статусу судді у відставці ( щомісячне довічне грошове утримання ). Статус судді та його елементи, зокрема матеріальне забезпечення судді після припинення його повноважень, є не особистим привілеєм, а засобом забезпечення незалежності працюючих суддів, і надається для гарантування верховенства права та в інтересах осіб, які звертаються до суду та очікують неупередженого правосуддя.

У постанові Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України від 24.03.2015 року в аналогічній адміністративній справі зазначено, що з моменту ухвалення Рішення Конституційного Суду України від 03.06.2013року № 3-рп/2013 підлягає застосуванню частина 3 статті 138 Закону № 2453-VI в редакції до змін, внесених Законом № 3668-VI: «Щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не більше ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання».

Також, аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 09.06.2015 року у справі № 21-472а15.

Згідно з ч.2 ст.161 КАС України, при виборі правової норми, що підлягає застосуванню до спірних правовідносин, суд зобов'язаний враховувати висновки Верховного Суду України, викладені у рішеннях, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 237 цього Кодексу.

Також, викладене вище відповідає положенням Європейської хартії про закон «Про статус суддів» від 10.07.1998 року, за якими рівень винагороди суддям за виконання ними своїх професійних обов'язків має бути таким, щоб захистити їх від тиску, що може спричинити вплив на їхні рішення або взагалі поведінку суддів і таким чином вплинути на їхню незалежність та неупередженість (пункт 6.1); статус забезпечує судді, який досяг передбаченого законом віку для виходу у відставку із посади судді і який здійснював повноваження судді протягом певного строку, право на отримання виплат, рівень яких має бути якомога ближчим до рівня його останньої заробітної плати на посаді судді (пункт 6.4).

У Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо суддів: незалежність, ефективність та обов'язки від 17.11.2010 року № (2010)12 зазначено: «оплата праці суддів повинна відповідати їх професії та виконуваним обов'язкам, а також бути достатньою, щоб захистити їх від дії стимулів, через які можна впливати на їхні рішення. Мають існувати гарантії збереження належної оплати праці на випадок хвороби, відпустки по догляду за дитиною, а також гарантії виплат у зв'язку з виходом на пенсію, які мають відповідати попередньому рівню оплати їх праці» (пункт 54).

Крім того, положення ст. 138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 року № 2453-VI, як до змін, так і після них, не тільки не встановлюють заборони перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, а навпаки ставлять у залежність його розмір від грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді.

Підсумовуючи викладене, можливо зробити висновок про те, що положення ч. 3 ст.141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року, звужує зміст та обсяг гарантій незалежності судді, а тому суперечить частині 1 ст.55, частині 1 ст.126 Конституції України, тобто, є неконституційною.

Крім цього, з приводу того, який саме закон повинен застосовуватися при перерахунку спеціальних пенсій/довічного грошового утримання (чинний або той, що діяв на час призначення пенсії/довічного грошового утримання) Верховний Суд України зробив свій правовий висновок, який викладений в постанові № 21-445а13 від 17.12.2013 року.

Зокрема, колегія суддів Судової плати в адміністративних справах Верховного Суду України вважає, що при перерахунку пенсії працівникам прокуратури має застосовуватися норма, що визначає розмір пенсії у відсотках, яка діяла на момент призначення пенсії… Процедури призначення та перерахунку пенсії різні за змістом і механізмом їх проведення.

Крім того, вирішуючи питання про застосування закону в часі колегія суддів Судової плати в адміністративних справах Верховного Суду України виходила із того, що згідно зі ст. 22 Конституції України закріплені нею права і свободи не є вичерпними, гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законодавчих актів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Аналогічна правова позиція зі спірного питання вже була висловлена Верховним Судом України у постанові від 10.12.2013 року № 21-348а13.

При вирішенні даної справи, суддя виходять із того, що рішення Конституційного Суду України має преюдиціальне значення при розгляді судами спорів та є обов'язковим до його виконання, а правові позиції Верховного Суду України є обов'язковими для врахування судами інших судових інстанцій і при незгоді суду із ними, така незгода повинна бути мотивованою.

Отже, суд вважає, що позивачка має право на отримання щомісячного довічного грошового утримання в розмірі 90 відсотків заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді, оскільки позивачка є суддею у відставці, вона наділена державою певним правовим статусом, який включає в себе й право на основні елементи соціального захисту.

Більш того, згідно з пунктами 3 і 4 Положення про Пенсійний фонд України, затвердженого Указом Президента України від 06.04.2011 року № 384/2011, пунктами 2.1 і 2.2 Положення про управління Пенсійного фонду України в районах, містах і районах у містах, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 30.04.2002 року № 8-2 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 25.02.2008 року № 5-5), серед основних завдань і функцій Пенсійного фонду України та його органів на місцях є призначення (перерахунок) пенсій, щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці та підготовка документів для їх виплати.

Додатком № 2 до Порядку подання документів для призначення і виплати щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці органами Пенсійного фонду України, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.01.2008 року № 3-1, встановлена форма довідки про заробітну плату для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, в якій зазначаються відомості про заробітну плату судді, яка враховується при призначенні (перерахунку) щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці.

А тому відповідач протиправно відмовив позивачці у перерахунку щомісячного грошового утримання і така відмова не ґрунтується на конституційному принципі верховенства права, вимогах закону, дії його в часі.

Також, суд вважає за необхідне вказати про те, що не встановлення на даний час Кабінетом Міністрів України порядку перерахунку призначених пенсій, не може бути правовою підставою для відмови у захисті права особи, в даному випадку позивачки, і задоволенні позову, з оглядну на наступне.

Відповідно до правової позиції Європейського суду з прав людини, викладеної у п.23 рішення «Кечко проти України» від 08.11.2005 року, якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок, і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах доки відповідні положення є чинними.

Відповідно до частини першої ст. 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Європейський Суд з прав людини у рішенні по справі «Суханов та Ільченко проти України» (Sukhanov and Ilchenko v. Ukraine) від 26.09.2014 року зазначив, що за певних обставин «законне сподівання» на отримання «активу» також може захищатися статтею 1 Першого протоколу. Так, якщо суть вимоги особи пов'язана з майновим правом, особа, якій воно надане, може вважатися такою, що має «законне сподівання», якщо для такого права у національному законодавстві існує достатнє підґрунтя - наприклад, коли є усталена практика національних Судів, якою підтверджується його існування.

Тобто, бездіяльність держави щодо не прийняття нормативного акту, який визначає механізм реалізації прав та свобод громадян, закріплених у конституційних та інших актах, тримання громадян у невизначеності є невиправданим втручанням у права, передбачені статтею 1 Першого протоколу.

Таким чином, суд приходить до висновку, що право позивачки на перерахунок щомісячного довічного грошового утримання є безперечним і забезпечення цього права становить суть взятих на себе державою зобов'язань.

Оцінюючи зібрані по справі докази у їх сукупності та співставленні, аналізуючи спірні правовідносини з врахуванням правових позицій обох сторін, враховуючи правові позиції Верховного Суду України і рішення Конституційного Суду України, суд приходить до висновку про протиправність дій відповідача щодо відмови позивачці провести перерахунок призначеного раніше щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 90 % від заробітної плати працюючого судді на відповідній посаді відповідно до довідки № 05/30-061 від 21.06.2016 року про заробітну плату працюючого судді Апеляційного суду Київської області у розмірі 90 % посадового окладу та 70 % надбавки за вислугу років за період з 01.09.2015 року по 01.05.2016 року і відповідно до довідки № 05/30-058 від 21.06.2016 року за період з 01.05.2016 року по 08.06.2016 року у тому ж розмірі, а також відповідно до законодавства, що діяло на час призначення їй щомісячного довічного грошового утримання, обґрунтованість позову і необхідність його задоволення.

Щодо строків звернення до адміністративного суду.

Так, згідно частини 2 ст. 99 КАС України, для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

В спірному випадку, позивачка про порушення своїх пенсійних прав дізналася з листа відповідача від 10.08.2016 року про відмову у перерахунку її щомісячного грошового утримання судді у відставці, а з даним адміністративним позовом звернулась до суду 10.10.2016 року, тобто в межах шестимісячного строку, передбаченого ч.2 ст. 99 КАС України.

Щодо стягнення з відповідача судового збору.

Частина 1 ст.94 КАС України передбачає, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Оскільки дане рішення суд ухвалив на користь позивачки, з відповідача на підставі ч.1 ст.94 КАС України підлягає стягненню сплачений позивачкою судовий збір в сумі 551,20 грн.

Керуючись ст.ст. 3, 8, 19, 22, 46, 126 Конституції України, Законом України «Про статус суддів» і Законом України «Про судоустрій і статус суддів» у відповідних редакціях, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року і його Перехідними положеннями, рішеннями Конституційного Суду України № 3-рп/2013 від 03.06.2013 року і № 4-рп/2016 (справа № 1-8/2016) від 08.06.2016 року, правовими позиціями Верховного Суду України, викладеними в постановах № 21-445а13 від 17.12.2013 року і № 21-348а13 від 10.12.2013 року, ст.ст. 2, 7-12, 69-71, 94, 159-163 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м.Києві про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії - задовольнити.

Визнати відмову Центрального об'єднаного Управління Пенсійного фонду України в м.Києві щодо перерахунку розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1, протиправною.

Зобов'язати Центральне об'єднане Управління Пенсійного фонду України в м.Києві зробити перерахунок та виплату ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці відповідно до довідки № 05/30-061 від 21.06.2016 року та довідки № 05/30-058 від 21.06.2016 року про заробітну плату працюючого судді Апеляційного суду Київської області у розмірі 90 відсотків посадового окладу та 70 відсотків надбавки за вислугу років за період з 01 вересня 2015 року до 01 травня 2016 року, а також за період з 01 травня 2016 року до 08 червня 2016 року у тому ж розмірі.

Стягнути з Центрального об'єднаного Управління Пенсійного фонду України в м.Києві за рахунок бюджетних асигнувань даного суб'єкта владних повноважень на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору в сумі 551 (п'ятсот п'ятдесят одна) грн. 20 коп.

Постанова суду може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду через Шевченківський районний суд м.Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення постанови. У разі проголошення судом вступної та резолютивної частин постанови, а також прийняття постанови в письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення зазначених вище строків, або після перегляду справи в апеляційному порядку, якщо постанову суду не скасовано.

Суддя: