Справа № 127/25558/15-а
Суддя: Жмудь О. О.
Дата ухвалення: 2016-11-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/127/246/16
П О С Т А Н О В А

Іменем України

15 листопада 2016 року м. Вінниця

Суддя Вінницького міського суду Вінницької області Жмудь О.О., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту соціальної політики Вінницької міської ради про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Департаменту соціальної політики Вінницької міської ради про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії. Позивач просить стягнути на його користь матеріальну шкоду (збитки) від недоплати йому як учаснику війни щорічної допомоги в повному обсязі, станом на день прийняття судом рішення. Стягнути з відповідача моральну шкоду в розмірі 8 592 грн. Заборонити відповідачу здійснювати позивачу нарахування та виплату щорічної допомоги як учаснику війни з недоплатою всупереч закону України « Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». Зобов'язати відповідача здійснювати позивачу нарахування та виплату щорічної допомоги в розмірі, передбаченому ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

В судові засідання позивач неодноразово не з'являвся надавав суду заяви про забезпечення йому правової допомоги в зв'язку з тим, що позивач є особою похилого віку, інвалідом, тому за станом здоров'я не може самостійно захищати свої права та законні інтереси.

За таких обставин, суд приходить до висновку про розгляд справи за відсутності позивача.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позов не визнала, заперечила щодо його задоволення.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову, з наступних підстав.

При розгляді справи судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що 20.07.2015 року позивач звернувся до Департаменту соціальної політики Вінницької міської ради з заявою про надання публічної інформації. (а.с. 73).

Листом від 24.07.2015 року № Щ-01-67053/01-00-10, позивачу повідомлено, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в Єдиному державному автоматизованому реєстрі осіб, які мають право на пільги в управлінні соціального захисту населення (Правобережне) департаменту соціальної політики Вінницької міської ради як учасник війни, дитина війни, ветеран праці, інвалід І групи загального захворювання та користується пільгами згідно чинного законодавства. З 19.09.2008 року він перебуває на обліку для отримання компенсаційних виплат на транспортне обслуговування відповідно підпункту 5 пункту 14 Постанови Кабінету Міністрів України від 14.02.2007 року № 228 «Про порядок виплати та розміри грошових компенсацій на бензин, ремонт і технічне обслуговування автомобілів та на транспортне обслуговування». Компенсація виплачується рівними частинами двічі на рік. Нарахування компенсації на транспортні витрати проведено по 30.06.2015 р. (І півріччя 2015 року - 137, 60 грн.). Як учасник війни до Дня Перемоги позивач отримав одноразову грошову допомогу в розмірі 160, 00 грн.

Рішення про призначення та виплати одноразової допомоги та компенсації не приймалось. Заборгованість з бюджетних виплат відсутня (а.с.74).

Відповідно до довідки Департаменту соціальної політики від 22.07.2015 року №08-00-019-23510, ОСОБА_1 нараховано компенсації на транспортні витрати за І півріччя 2015 року в сумі 137, 60 грн. Компенсація виплачується рівними частинами двічі на рік та буде перераховано на особистий рахунок ПАТ КБ «Приватбанк» (а.с.75).

Довідкою Департаменту соціальної політики від 22.07.2015 року № 08-00-019-23510, ОСОБА_1, як учаснику війни до Дня Перемоги нараховано одноразову грошову допомогу в розмірі 160, 00 грн. Кошти були перераховані 16.04.2015 року на особистий рахунок в ПАТ КБ «Приватбанк» (а.с.76).

Згідно ЗУ від 25.12.1998 року № 367-XIV «Про внесення змін до ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», яким було введено в дію зазначені пільги для ветеранів війни (виплата щорічної разової допомоги до 5 травня). Частина 2 цього закону встановлює, що порядок виплати цієї допомоги встановлюється Кабінетом Міністрів України та зобов'язано Уряд держави щорічно у проекті Державного бюджету України передбачати цільові кошти на виплату даного виду допомоги.

Відповідно до ст. 17 ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту, фінансування витрат, пов'язаних з введенням в дію цього Закону, здійснюється за рахунок коштів державного бюджету. Тобто застосування пільг, компенсацій та гарантій для певних категорій громадян, у тому числі виплата грошової допомоги для ветеранів війни, потребує фінансування за рахунок коштів Державного бюджету України, його обсяги не можуть визначатися будь-яким іншим законом, крім Закону України "Про державний бюджет України".

До того ж при визначенні таких обсягів повинні враховуватися вимоги частини першої ст. 95 Конституції України щодо справедливого і неупередженого розподілу суспільного багатства між громадянами і територіальними громадами та згідно частини 3 ст. 95 збалансованості бюджету України, тобто усі суспільні потреби, які тягнуть за собою видатки з Державного бюджету України, мають бути задоволені виходячи з фінансових можливостей держави.

Ст. 95 Конституції України встановлено, що виключно Законом України про державний бюджет України визначаються будь-які видатки держави на загальносуспільні потреби, розмір і цільове спрямування цих видатків.

Згідно з п. 9 Прикінцевих положень ЗУ «Про державний бюджет України на 2015 рік», норми і положення статей деяких Законів України, зокрема ст.ст. 12.13.14.15 та 16 ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінету Міністрів України, виходячи з наявності фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Відповідно до п.п. 5 п. 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 31.03.2015 року № 147 «Деякі питання виплати у 2015 році разової грошової допомоги, передбаченої ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань», здійснює Міністерство соціальної політики шляхом перерахування коштів на зазначені цілі структурним підрозділам з питань соціального захисту населення, Київської міської державних адміністрацій, які через відділення зв'язку або установи банків перераховують їх на особові рахунки громадян за місцем отримання пенсії (особам, які не є пенсіонерами, - місцем їх проживання), у таких розмірах: 5) учасникам війни та колишнім в'язням концентраційних таборів, гетто, інших місць примусового тримання, особам, які були насильно вивезені на примусові роботи, дітям партизанів, підпільників, інших учасників боротьби з націонал-соціалістським режимом у тилу ворога - 160 гривень.

Статтею 17-1 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» передбачено, що на органи соціального захисту населення покладено повноваження із забезпечення виплати разової щорічної грошової допомоги ветеранам війни до 5 травня.

Постановою Кабінету Міністрів України №177 від 18.02.2004 року «Про забезпечення щорічної виплати разової грошової допомоги, передбаченої Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» передбачено, що Міністерство фінансів і Державне казначейство забезпечують щороку до 10 квітня виділення коштів Міністерству праці та соціальної політики для виплати разової грошової допомоги, передбаченої Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», у розмірах, установлених законом про державний бюджет на відповідний рік, і для подальшого перерахування їх місцевим органам праці та соціального захисту населення.

Згідно КАС України публічно-правовий спір - як спір про захист прав законних інтересів між громадянином або юридичною особою та суб'єктом владних повноважень з питань, віднесених до його повноважень, а відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 3 КАС України суб'єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, тобто орган, до повноважень яких відноситься вирішення питань, які є предметом спору. До повноважень органів праці і соціального захисту населення не входить визначення розміру допомоги ветеранам війни та питання фінансування цих витрат. Таким чином, департамент не являється суб'єктом владних повноважень, до компетенції якого відносяться питання встановлення розміру щорічної допомоги ветеранам війни до 5 травня та визначення порядку здійснення таких виплат.

Тому, суд приходить до висновку, що відповідачем, відповідно до вимог чинного законодавства не приймалось жодного управлінського рішення з виплати допомоги до 5 травня.

Окрім того, слід зазначити, те, що інформація щодо порядку та розмірів виплат є загальнодоступною (закони та постанови Кабінету Міністрів України відповідно до Конституції України підлягають обов'язковому оприлюдненню), крім того інформація в обов'язковому порядку розміщується департаментом соціальної політики на сайті міської ради. Законодавством не передбачено повідомлення особисто кожного ветерана війни про факт виплати їм допомоги, однак на звернення та інформаційні запити ОСОБА_1 неодноразово надавалась вичерпна та обгрунтована інформація щодо виплати такої допомоги конкретно йому.

Крім того, при розгляді справи №212/8549/2012 суд Вінницький апеляційний адміністративний суд у своєму рішенні від 13.10.2015 року висловив аналогічну позицію.

Відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС України, обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Так, 17.07.2015 року (вх. №Щ-01-67053 від 20.07.2015 року) ОСОБА_1 звернувся до департаменту соціальної політики міської ради із «заявою та запитом №121ізп-15».

Відповідно до ст.1 Закону України «Про доступ до публічної інформації» публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб'єктами владних повноважень своїх обов'язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.

Суть запиту зводиться до прохання надати інформацію, якою володіє розпорядник. Закон України «Про доступ до публічної інформації» надає право доступу до вже існуючої інформації (документів) і не вимагає створення у відповідь на запит нової інформації (зокрема, шляхом проведення аналітичної роботи).

Закон України «Про звернення громадян» передбачає різні форми звернень: пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги, які можуть містити різні за змістом вимоги, прохання чи пропозиції (щодо реалізації соціально-економічних, політичних, особистих прав та інтересів громадянина, фактів їх порушення тощо).

Тобто, вимоги або прохання (визнати чи підтвердити юридичний статус, поновити порушене право, притягти порушника до відповідальності тощо) необхідно розглядати відповідно до Закону України «Про звернення громадян». Унаслідок їх розгляду при наданні відповіді на звернення може створюватися нова інформація.

Враховуючи те, що лист «заява та запит №121ізп-15» ОСОБА_1 містить виключно прохання надати інформацію, якою володіє розпорядник, його було розглянуто в порядку Закону України «Про доступ до публічної інформації».

Розпорядженням міського голови №129-р від 06.05.2011 року «Про заходи щодо забезпечення доступу до публічної інформації в виконавчих органах Вінницької міської ради», відділ звернень апарату міської ради та її виконкому визнано спеціальним структурним підрозділом, який організовує в установленому порядку доступ до публічної інформації, відповідає за розгляд, опрацювання, облік, систематизацію, аналізування та надання відповідей на запити на інформацію, що надходять до міської ради та її виконавчих органів, а також надає консультації під час оформлення таких запитів.

Департамент соціальної політики є виконавчим органом Вінницької міської ради.

24.07.2015 року позивачеві була надана відповідь за №Щ-01-67053/01-00-10 виконавчим комітетом міської ради (розпорядником інформації) в термін, передбачений Законом України «Про доступ до публічної інформації».

Також необхідно зазначити, що вимога позивача щодо порушення Департаментом статті 1 Протоколу 1 та ст. 8 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства відповідно до ч. 1 ст. 2, п. 1 ч. 1 ст. 3, ч. 1 ст. 17 КАС України. Зазначене узгоджується із позицією Вищого адміністративного суду України по справі К/9991/71993/12 за позовом ОСОБА_1 до Департаменту та ін. (ухвала суду від 30.05.2013 року).

Щодо вимоги позивача заборонити відповідачу здійснювати нарахування та виплату щорічної допомоги як учасника війни з недоплатою всупереч ЗУ «Про статус ветеранів, гарантії їх соціального захисту» та зобов'язати відповідача здійснювати нарахування та виплату допомоги в розмірі, передбаченому зазначеним Законом, то судове рішення має бути наслідком чинного правового регулювання та не може обмежувати волю законодавчого органу в майбутньому змінювати правове регулювання суспільних відносин.

Статтями 23 та 1167 Цивільного кодексу України, визначено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка відшкодовується незалежно від майнової шкоди.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків

Згідно з пунктом 5 Постанови Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Наведене у позовній заяві вираження моральних страждань має загальний характер та не має прямого зв'язку із обставинами, якими позивач обґрунтовує позовні вимоги в частині визнання дій та бездіяльності протиправними.

Крім того, відповідач діяв в межах повноважень та на підставі норм чинного законодавства та жодних протиправних дій ним вчинено не було, тому підстави для задоволення вимог позивача про стягнення моральної шкоди відсутні.

Згідно з частиною 3 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони зокрема: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до положень ст. 86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Оцінивши за правилами, встановленими ст. 86 КАС України наявні у справі докази, з урахуванням встановлених у судовому засіданні обставин справи та те, що представником відповідача доведена правомірність своїх дій, суд вважає, що заявлений адміністративний позов є не обґрунтованим та не підлягає задоволенню.

Враховуючи те, що позивач звільнений від сплати судового збору, суд вважає за необхідне судові витрати компенсувати за рахунок держави.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 9, 11, 69-71, 158-163, 167 КАС України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Департаменту соціальної політики Вінницької міської ради про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії- відмовити.

Судові витрати компенсувати за рахунок держави.

Апеляційна скарга на постанову суду подається протягом десяти днів з дня її проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення постанови суду, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя О.О. Жмудь