Справа № 813/5591/15
Суддя: Старунський Дмитро Миколайович
Дата ухвалення: 2016-11-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 листопада 2016 року № 876/6550/16

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Старунського Д.М.,

суддів Багрія В.М., Рибачука А.І.,

за участю секретаря судового засідання Лемцьо І.В.,

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 11 серпня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Обласного комунального підприємства «Бюро технічної інвентиризації та експертної оцінки» Львівської обласної ради, треті особи Львівське міське управління юстиції, Товариство з обмеженою відповідальністю «Семпер-Захід», Товариство з обмеженою відповідальністю «ЄвроЛьвів» про визнання протиправним і скасування рішення,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 23.09.2015 року звернулася в суд з адміністративним позовом до Обласного комунального підприємства «Бюро технічної інвентиризації та експертної оцінки» Львівської обласної ради, треті особи Львівське міське управління юстиції, Товариство з обмеженою відповідальністю «Семпер-Захід», Товариство з обмеженою відповідальністю «ЄвроЛьвів», в якому просила визнати протиправним рішення державного реєстратора Обласного комунального підприємства «Бюро технічної інвентиризації та експертної оцінки» Львівської обласної ради від 02.10.2008 р. про реєстрацію права власності на нерухоме майно Товариство з обмеженою відповідальністю «Семпер-Захід» - торгівельний кіоск за адресою: м.Львів, вул. І.Богуна, 11 загальною площею 14,4 кв.м та скасувати його.

03.03.2016 ОСОБА_1 подала заяву про збільшення розміру позовних вимог, згідно з якою додатково до первинних позовних вимог просить визнати протиправним рішення державного реєстратора Обласного комунального підприємства Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» від 17.11.2008 про реєстрацію права власності на нерухоме майно товариства з обмеженою відповідальністю «ЄвроЛьвів» торгівельний кіоск за адресою: м.Львів, вул. І.Богуна, 11 загальною площею 14,4 кв.м та скасувати його.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 11 серпня 2016 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 оскаржила його в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове, яким адміністративний позов задовольнити.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що відповідно до приписів ст. 55 Закону України «Про третейські суди» (у редакції, що діяла на момент реєстрації права власності) виконання рішення третейського суду, якщо воно потребує вчинення дій органами державної влади, органами місцевого самоврядування та їх службовими особами, здійснюється виключно за умови видачі компетентним судом виконавчого документа. У вказаному випадку виконавчого документу видано не було та державному реєстраторові не предявлялося, отже державний реєстратор OKП ЛОР «БТІ та ЕО» вийшов за межі наданих йому повноважень при прийнятті оскаржуваного рішення та вчинення реєстраційних дій.

Також, вказує, що судом першої інстанції не було взято до уваги численні докази фальсифікації при постановленні рішення постійно діючого третейського суду при Львівській асоціації учасників ринку нерухомості від 29.09.2008 у справі № 28Ю-58/07.08 на підставі якого прийняті оскаржувані рішення, зокрема, в частині надання статусу нерухомого майна тимчасовій споруді, правовий статус якої як рухомої речі підтверджується витягом з Державного земельного кадастру від 01.07.2013 та висновком будівельного технічного дослідження TOB «Незалежний центр судових експертиз» від 18.09.2014, документами, що містяться у інвентаризаційній справі до прийняття рішення третейського суду (що знаходяться у матеріалах справи та досліджувалися судом першої інстанції).

Посилання суду на те, що обраний позивачем спосіб захисту є неправильним та без врахуванням компетенції адміністративного судочинства є наслідком невідповідності висновків суду обставинам справи та порушення норм матеріального та процесуального права.

Позивач та її представник у судовому засіданні вимоги апеляційної скарги підтримали та просили її задовольнити.

Інші учасники судового розгляду в судове засідання не прибули, про дату, час і місце апеляційного розгляду були повідомлені належним чином, тому колегія суддів, у відповідності до ч. 4 ст. 196 КАС України, вважає за можливе розглядати справу за їх відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, позивача та її представника, проаналізувавши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, постанову суду першої інстанції слід скасувати, а провадження по справі закрити.

Як встановлено судом першої інстанції та матеріалами справи підтверджується, що рішенням постійно діючого третейського суду при Львівській асоціації учасників ринку нерухомості від 29.09.2008 у справі №28Ю-58/07.08 визнано дійсним непосвідчений нотаріально Договір купівлі-продажу майна від 02.07.2008, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Семпер-Захід» та ОСОБА_3; визнано за товариством з обмеженою відповідальністю «Семпер-Захід» право власності на обєкт нерухомого майна - торгівельного кіоску за адресою: м.Львів, вул. І.Богуна, 11; зобовязано Обласне комунальне підприємство Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» провести реєстрацію права власності на вказаний обєкт.

Обласне комунальне підприємство Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» було залучено до участі в справі №28Ю-58/07.08 в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача.

На підставі рішення третейського суду Державний реєстратор Обласного комунального підприємства Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» 02.10.2008 зареєстрував право власності на обєкт нерухомого майна - торгівельний кіоск на вул. Богуна, 11 у м. Львові за ТзОВ «Семпер Захід».

Торгівельний кіоск на вул. Богуна, 11 було придбано Товариством з обмеженою відповідальністю «ЄвроЛьвів» у ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу від 12.11.2008.

Зазначений торгівельний кіоск належав ОСОБА_4 на праві приватної власності згідно договору купівлі-продажу, посвідченого нотаріусом 29.10.2008 за реєстровим №5493, зареєстрованого Обласному комунальному підприємстві Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» 31.10.2008, витяг №20766653. Реєстраційний номер обєкта 24913493.

Обласне комунальне підприємство Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» 17.11.2008 зареєструвало за товариством з обмеженою відповідальністю «ЄвроЛьвів» право приватної власності на нерухоме майно торгівельний кіоск за адресою: м.Львів, вул. І.Богуна, 11 загальною площею 14,4 кв.м.

Не погодившись із рішеннями Обласного комунального підприємства Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» від 02.10.2008 та від 17.11.2008 позивач оскаржила їх до суду.

Відмовляючи у задоволенні адміністративного позову суд першої інстанції виходив з того, що позивач не є учасником розглядуваних публічно-правових відносин, через що оскаржувані рішення відповідача по реєстрації права власності на торгівельний кіоск, не порушують прав та інтересів позивача, а тому позов є необґрунтованим.

Не обговорюючи питання правильності реєстрації вказаного кіоску відповідачем, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції не враховано природу спірних правовідносин, так як дану справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Відповідно до статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Положеннями п. 1 ч. 2 ст. 17 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно в Україні визначено Тимчасовим положенням про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджений, наказом Міністерства юстиції України № 7/5 від 07.02.2002.

Згідно п. 1.4 цього Положення, державна реєстрація прав власності на нерухоме майно - це внесення запису до Реєстру прав власності на нерухоме майно у зв'язку з виникненням, існуванням або припиненням права власності на нерухоме майно, що здійснюється БТІ за місцезнаходженням об'єктів нерухомого майна на підставі правовстановлюючих документів коштом особи, що звернулася до БТІ.

З матеріалів справи видно, що предметом спору є, зокрема, правомірність здійснення комунальним підприємством Обласного комунального підприємства Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» державної реєстрації 02.10.2008 права власності на об'єкт нерухомого майна за товариством з обмеженою відповідальністю «Семпер-Захід» і 17.11.2008 за товариством з обмеженою відповідальністю «ЄвроЛьвів» торгівельного кіоску за адресою: м.Львів, вул. І.Богуна, 11 загальною площею 14,4 кв.м.

Вказані реєстрації малої архітектурної форми-торгівельного кіоску за адресою: м.Львів, вул. І.Богуна, 11 загальною площею 14,4 кв.м., зумовили порушення права та інтереси позивача, як співвласника багатоквартирного будинку №13 по вул.,Котляревського на прибудинковій території, якого було розміщено торгівельний кіоск та члена територіальної громади м.Львова, так як під цей кіоск в подальшому було виділена земель на ділянка в оренду під забудову ТзОВ «ЄвроЛьвів» без проведення земельних торгів.

Частиною першою статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України обумовлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

З аналізу правовідносин, які склалися між сторонами видно, що оскаржувані рішення відповідача про реєстрацію є актом індивідуальної дії і вичерпали свою юридичну силу після реалізації, а саме: після одержання власником документів, що посвідчують право власності та його державної реєстрації, а тому подальше оспорювання правомірності права власності на об'єкт нерухомості, у свою чергу, регулюється цивільним законодавством.

Колегія суддів звертає увагу на те, що при здійсненні реєстрації права власності, орган, уповноважений на здійснення реєстрації, не встановлює право власності на майно, а реєструє його на підставі чітко визначених правовстановлюючих документів, до яких, зокрема, відноситься судове рішення. Рішення суду є правовстановлюючим документом, на підставі якого виникає право власності, а бюро технічної інвентаризації лише реєструє таке право власності. Таким чином, реєстрація права власності є похідною від визнання права власності на майно.

Крім цього, вирішення даного адміністративного спору неможливе без з'ясування питань, якими обґрунтовуються оскаржувані дії суб'єкта владних повноважень, а саме без дослідження підстав набуття права власності на об'єкт нерухомості щодо якого ці дії вчинені.

Колегія суддів, також, зазначає, що відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 12 жовтня 1978 року у справі «Zand v. Austria» вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у частині першій статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з <…> питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів <…>». З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

У справі, що розглядається, позивачем по суті оспорено правомірність набуття права власності третіми особами на малу архітектурну форму - торгівельний кіоск за адресою: м.Львів, вул. І.Богуна, 11 загальною площею 14,4 кв.м., тобто цивільного права, що підтверджується наявними у справі матеріалами, а отже, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку щодо вирішення цього спору в порядку адміністративного судочинства.

Пояснення позивача (апелянта) та його представника при апеляційному перегляді, що вони не претендують на спірний торгівельний кіоск, не змінюють правову природу спору.

Колегія суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України дійшла висновку, що у разі прийняття субєктом владних повноважень рішення з видачею правовстановлюючих документів подальше оспорювання правомірності таких дій має вирішуватися у порядку цивільної (господарської) юрисдикції, оскільки виникає спір про цивільне право.

В цій справі неоднаково застосовано статтю 6 Конвенції стосовно «суду, встановленого законом». Беручи до уваги те, що визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного зясування всіх обставин у справі і обовязок субєкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій чи рішень, на відміну від визначального принципу цивільного судочинства, який полягає у змагальності сторін, суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися «судом, встановленим законом» у розумінні частини першої статті 6 Конвенції.

З урахуванням того, що суд помилково розглянув справу в порядку адміністративного судочинства, ухвалене у справі судове рішення підлягає скасуванню, а провадження в адміністративній справі згідно п. 1 ч. 1 ст. 157 Кодексу адміністративного судочинства України - закриттю.

Подібна правова позиція висловлена Верховним судом України у постанові від 03.11.2015 року у справі № 21-2054а15, а також Вищим адміністративним судом України (ухвала ВАСУ від 31.08.2016 № К/12077/16).

Керуючись статтями 157, 160, 196, 198 п. 4, 203 ч. 1, 205 ч. 1 п. 4, 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Львівського окружного адміністративного суду від 11 серпня 2016 року у справі №813/5591/15 скасувати та провадження у справі закрити.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення.

На ухвалу може бути подано касаційну скаргу безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання нею законної сили.

Головуючий суддя Д.М. Старунський

Судді В.М. Багрій

ОСОБА_5

Ухвала у повному обсязі складена 29.11.2016 року.