Справа № 804/7157/16
Суддя: Олійник Віктор Миколайович
Дата ухвалення: 2016-11-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

копія
ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 листопада 2016 р. Справа № 804/7157/16
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіОлійника В. М.
при секретаріЛісна А.М.
представника позивача представника відповідача Матвєєнко Г.М. Удода Б.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпро адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про стягнення заборгованості,-
26 жовтня 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 в якому просить:
визнати неправомірними дії командира Військової частини НОМЕР_1 щодо не виплати позивачу заборгованості з відшкодування витрат на відрядження в грошовій сумі 5 610 грн. 00 коп.;
стягнути з військової частини НОМЕР_1 на користь позивача заборгованість з відшкодування витрат на відрядження в грошовій сумі 5 610 грн. 00 коп.
В обґрунтування позову позивач зазначив, що з 02.09.2013 по 20.05.2015 рік проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 .
В період з 09.05.2014 р. по 16.01.2015 р. відповідно до наказів позивач перебував у відрядженні Харківської, Дніпропетровської та Донецької областей, в тому числі у складі сил Антитерористичної операції.
20.05.2016 р. позивач був виключений зі списків особового складу Військової частини НОМЕР_1 та всіх видів забезпечення, був розрахований також з грошового забезпечення.
Однак позивач стверджує, що відшкодування витрат на відрядження за раніше зазначені періоди Військовою частиною НОМЕР_1 виплачено не було, посилаючись на відсутність цільового фінансування.
Дії відповідача, стверджує позивач, є неправомірними, та суперечать положенням чинного законодавства, зокрема Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», а також Постанові КМУ №98 від 02.02.2011 року.
Крім того, наголосив позивач, Військова частина визнала заборгованість по відшкодуванню витрат на відрядження, що підтверджується довідкою.
Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, адміністративний позов просив задовольнити.
Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти позовних вимог позивача, надавши письмові заперечення, просив відмовити у їх задоволенні та додатково пояснив, що під час здійснення розрахунків та виплат військова частина НОМЕР_1 , як бюджетна організація, повинна керуватись Бюджетним кодексом України. Одним з принципів бюджетної системи України згідно пункту 2 частини 1 статті 7 Бюджетного кодексу України є принцип збалансованості, відповідно до якого повноваження на здійснення витрат бюджету мають відповідати обсягу надходжень бюджету на відповідний бюджетний період.
Згідно із частиною 1 статті 3 Бюджетного кодексу України бюджетний період становить один календарний рік, який починається 1 січня кожного року і закінчується 31 грудня того ж року.
Статтею 23 Бюджетного кодексу України у частинах 1 та 12 встановлено, що будь-які бюджетні зобов`язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення, якщо інше не передбачено законом про Державний бюджет України, а усі бюджетні призначення втрачають чинність після закінчення бюджетного періоду.
У випадку здійснення виплат за 2014 та 2015 роки у 2016 бюджетному році Військовою частиною НОМЕР_1 буде порушене бюджетне законодавство.
Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши чинне законодавство, суд встановив наступні обставини.
ОСОБА_1 - позивач, ІНФОРМАЦІЯ_1 , на даний час проходить військову службу в Збройних Силах України, військове звання - "майор".
Відповідно до Наказу командира Військової частини НОМЕР_1 генераллейтенанта ОСОБА_2 від 02.09.2013 р. позивача призначено на посаду чергового менеджера відділення напрямків відділу оперативного управління командного центру штабу та зараховано до списків особового складу частини та на всі види забезпечення.
Наказом від 21.11.2013 року позивач прийняв посаду чергового менеджера відділення напрямків відділу оперативного управління командного центру штабу оперативного командування " ІНФОРМАЦІЯ_2 ".
Для виконання своїх обов`язків за посадою за наказом командира з 09.05.2014 року позивач був відряджений у складі допоміжного командного пункту до інших населених пунктів Харківської, Дніпропетровської та Донецької областей. Перебуваючи у відряджені, наказом керівника сектору "Б" від 23.07.2014 №2 був зарахований до складу сил Антитерористичної операції в Донецькій та Луганській областях. Термін відрядження постійно продовжувався наказами командира Військової частини НОМЕР_1 .
Відповідно до наказу від 14.09.2014 р. № 55, 12.09.2014 року позивач повернувся з відрядження до місця постійної дислокації військової частини НОМЕР_1 .
Вдруге, для виконання своїх обов`язків у складі сил Антитерористичної операції в Донецькій та Луганській областях позивач був відряджений в період з 17.11.2014 року по 16.01.2015 року, про що командиром військової частини НОМЕР_1 та керівником сектору "Б" були видані відповідні накази по стройовій.
20 травня 2016 року позивач був виключений зі списків особового складу Військової частини НОМЕР_1 та всіх видів забезпечення, був розрахований також з грошового забезпечення, але відшкодування витрат на відрядження за раніше зазначені періоди військовою частиною НОМЕР_1 виплачено не було, посилаючись на відсутність цільового фінансування.
Відповідно до ст. 40 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» № 2232-XII від 25.03.1992 р. гарантії правового і соціального захисту громадян України, які виконують конституційний обов`язок щодо захисту Вітчизни, забезпечуються відповідно до законів України "Про Збройні Сили України", "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", "Про державні гарантії соціального захисту військовослужбовців, які звільняються із служби у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України, та членів їхніх сімей" та іншими законами.
Відповідно до статті 1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 № 2011-ХІІ (далі - Закон № 2011 -XII) соціальний захист військовослужбовців це діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.
Згідно ст. 2 Закону № 2011-XII ніхто не вправі обмежувати військовослужбовців та членів їх сімей у правах і свободах, визначених законодавством України.
Норми відшкодування витрат на відрядження в межах України та за кордон встановлені Постановою Кабінету Міністрів України від 02.02.2011 р. № 98.
Згідно до пункту 13 Постанови КМУ від 02.02.2011 № 98 "Про суми та склад витрат на відрядження державних службовців, а також інших осіб, що направляються у відрядження підприємствами, установами та організаціями, які повністю або частково утримуються (фінансуються) за рахунок бюджетних коштів" зазначено, що особливості направлення у відрядження військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу, а також інших працівників органів внутрішніх справ, поліцейських, осіб рядового і начальницького складу, які проходять службу в органах і підрозділах цивільного захисту, визначаються за погодженням з Міністерством фінансів відповідно Міністерством оборони, Міністерством внутрішніх справ, Службою безпеки, Службою зовнішньої розвідки, Адміністрацією Державної прикордонної служби, Управлінням державної охорони, Адміністрацією Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації.
Наказом Міністра оборони України від 29.08.2011 № 530 затверджено Інструкцію про порядок відшкодування військовослужбовцям Збройних Сил України витрат на службові відрядження в межах України.
Згідно п. 1.1. Інструкції службовим відрядженням (далі - відрядження) вважається поїздка військовослужбовця за розпорядженням командира або начальника на певний строк в іншу місцевість для виконання службового завдання поза пунктом постійного або тимчасового розквартирування військової частини (підрозділу), у якій військовослужбовець проходить службу.
Для покриття особистих витрат під час відрядження військовослужбовцям здійснюються виплата добових та відшкодування витрат на наймання житлового приміщення, а також на проїзд до місця відрядження та назад.
Відрядженому військовослужбовцю відшкодовуються також витрати на оплату податку на додану вартість за придбані проїзні документи та користування в поїздах постільними речами.
Відповідно до п. 1.16. Інструкції військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), направленим у відрядження одиночним порядком, крім відряджень, зазначених у пунктах 1.23 і 1.24 цієї Інструкції, за кожний день перебування у відрядженні в межах строків, передбачених пунктом 1.5 цієї Інструкції, і за час перебування в дорозі виплачуються добові в розмірах, установлених Кабінетом Міністрів України.
Добові витрати відшкодовуються в єдиній сумі незалежно від статусу населеного пункту.
В матеріалах справи міститься довідка відповідача від 14 вересня 2016 року № 1314/583-тв видана ОСОБА_1 про те, що у військовій частині перед останнім рахується заборгованість з відшкодування витрат на відрядження у сумі 5 610,00 грн.
Таким чином відповідач фактично визнав заборгованість перед позивачем.
Суд не може прийняти твердження представника відповідача стосовно того, що при здійсненні позивачу виплат за 2014 та 2015 роки у 2016 бюджетному році Військовою частиною НОМЕР_1 буде порушене бюджетне законодавство, оскільки в разі невиплати позивачу належних коштів буде порушено законне право позивача, що є недопустимим, тому що відповідно до ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
Враховуючи викладені обставини, суд приходить до висновку про задоволення адміністративного позову.
Керуючись ст. ст. 158-163 КАС України, суд, -

Адміністративний позов задовольнити повністю.
Визнати протиправною бездіяльність командира Військової частини НОМЕР_1 щодо не виплати ОСОБА_1 заборгованості з відшкодування витрат на відрядження в сумі 5610,00 гривень.
Стягнути з Військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 заборгованість з відшкодування витрат на відрядження в сумі 5610,00 гривень (п`ять тисяч шістсот десять гривень нуль копійок).
Постанова суду першої інстанції набирає законної сили відповідно до вимог ст. 254 КАС України та може бути оскаржена в порядку та строки, передбачені ст. 186 КАС України, до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд.

Повний текст постанови складено 21 листопада 2016 року.

Суддя (підпис) Постанова не набрала законної сили 21 листопада 2016 року. Суддя З оригіналом згідно. Суддя В.М. Олійник В.М. Олійник В.М. Олійник