Справа № 522/525/16-а
Суддя: Запорожан Д.В.
Дата ухвалення: 2016-11-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 листопада 2016 р.м.ОдесаСправа № 522/525/16-а

Категорія: 6.1 Головуючий в 1 інстанції: Ільченко Н.А.

Колегія суддів Одеського апеляційного адміністративного суду, у складі:

головуючого судді - Запорожана Д.В.,

судді - Романішина В.Л.,

судді - Шляхтицького О.І.

при секретарі: Колеснікові-Горобець І.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою дочірнього підприємства "Компроміс" на постанову Приморського районного суду м. Одеси від 14 вересня 2016 року у справі за позовом дочірнього підприємства "Компроміс" до Виконавчого комітету Одеської міської ради про скасування рішення,

В С Т А Н О В И Л А:

Дочірнє підприємство "Компроміс" звернулось до суду з позовом до Виконавчого комітету Одеської міської ради про скасування рішення Виконавчого комітету Одеської міської ради № 282 від 27.08.2015 року «Про затвердження графічної частини до Порядку розміщення вивісок на території міста Одеси, затвердженого рішенням виконавчого комітету Одеської міської ради від 14 лютого 2008 року № 178».

Свої позовні вимоги ДП "Компроміс" обґрунтувало незаконністю спірного рішення.

Постановою Приморського районного суду м. Одеси від 14 вересня 2016 року відмовлено у задоволенні позову.

В апеляційній скарзі ДП "Компроміс" просить скасувати вищенаведену постанову, як таку, що прийнята з помилковим застосуванням норм матеріального та процесуального права і прийняти нову постанову, якою задовольнити позов.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість постанови суду в межах апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Приймаючи оскаржену постанову суд першої інстанції виходив з необґрунтованості даного позову та відсутності підстав для його задоволення.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

З матеріалів справи вбачається, що визначальним в оскарженні позивачем рішення Виконавчого комітету Одеської міської ради № 282 від 27.08.2015 року «Про затвердження графічної частини до Порядку розміщення вивісок на території міста Одеси, затвердженого рішенням виконавчого комітету Одеської міської ради від 14 лютого 2008 року № 178» є доведення наявності у нього права на оскарження цього рішення.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач вказує, що оскаржуване рішення суттєво впливає на його інтереси стосовно розміщення вивісок на одноповерховій будівлі, розташованій за адресою: м. Одеса, вул. Гімназична, 13.

З урахуванням того, що оскаржуваним рішенням Виконкому затверджено графічну частину до Порядку розміщення вивісок на території м. Одеса, затвердженого рішенням виконавчого комітету Одеської міської ради від 14 лютого 2008 року № 178, слід дійти висновку, що дія цього рішення розповсюджується на осіб, правовідносини яких з Одеською міською радою виникають на підставі нормативних приписів затвердженого цим рішенням Порядку.

Відповідно до пункту 1.1 згаданого Порядку, його зміст визначає процедуру розміщення вивісок та регулює правові відносини між органами місцевого самоврядування та фізичними і юридичними особами, що виникають у процесі розташування вивісок, а також регламентує загальні вимоги до вивісок.

Розділ 3 цього Порядку регламентує правила розміщення вивісок, а п. 3.1 Порядку встановлено, що вивіска розміщується фізичними або юридичними особами відповідно до технічного паспорта погодженого з відповідними органами.

Надання заяви та інших документів юридичною або фізичною особою-підприємцем для отримання технічного паспорта вивіски здійснюється за принципом Єдиного дозвільного центру (пункт 3.2 Порядку).

За наявності комплектності документів, передбачених пунктом 3.3 цього Порядку, та при додержанні вимог щодо їх оформлення заява протягом трьох робочих днів з дати її надходження реєструється робочим органом. Протягом п'яти робочих днів з дати реєстрації заяви робочий орган перевіряє місце розташування вивіски, зазначене у заяві на предмет наявності іншої вивіски на цьому місці, на відповідність вивіски вимогам, вказаним у розділі 2 цього Порядку, після чого надає письмову відповідь стосовно можливості або неможливості розташування вивіски.

У разі можливості розташування вивіски, робочий орган у письмовій формі вказує заявнику (фізичній або юридичній особі) з якими уповноваженими органами (зацікавленими особами) необхідно узгодити розміщення вивіски. Після узгодження розміщення вивіски фізична або юридична особа подає робочому органу технічний паспорт для введення його до електронного реєстру обліку вивісок та місць їх розміщення.

У разі прийняття рішення стосовно неможливості розташування вивіски, робочий орган надсилає заявнику вмотивовану відповідь та повертає всі подані документи. Підставою для прийняття рішення про відмову є технічна неможливість встановлення вивіски, або наявність іншої вивіски на яку маються всі необхідні погодження на зазначеному місці.

Робочим органом у відповідності до пункту 1.1 Порядку (зі змінами, внесеними рішенням Виконкому від 28 квітня 2011 року № 196 «Про внесення змін до Порядку розміщення вивісок на території м. Одеси, затвердженого рішенням виконавчого комітету Одеської міської ради від 14 лютого 2008 року № 178») є управління реклами Одеської міської ради.

Як вбачається з листа Управління реклами Одеської міської ради від 10.03.2016 року № 01-09/706, на адресу цього Управління не надходило жодних заяв про реєстрацію технічного паспорту вивісок ані від позивача, ані від його директора - Дурача С.В., що в свою чергу свідчить про відсутність факту наявності між позивачем та Одеською міською радою правовідносин, на які розповсюджують свою дію положення оскаржуваного рішення.

Також позивач не довів факт порушення оскаржуваним рішенням його законних прав, свобод, або інтересів, які можуть бути поновлені шляхом задоволення адміністративного позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Частиною 1 статті 6 КАС України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Відповідно до висновків Вищого адміністративного суду України, викладених в ухвалі від 26 червня 2014 року (справа № 2а/2218/25137/12; у суді касаційної інстанції - К/800/3299/14), прийнятій за результатами перегляду рішень судів попередніх інстанцій, право на судовий захист має лише та особа, яка є суб'єктом (носієм) порушених прав, свобод чи інтересів.

При цьому, обставину дійсного (фактичного) порушення відповідачем прав, свобод чи інтересів має довести належними та допустимими доказами саме позивач. Тобто, у розумінні КАС України захист прав, свобод та інтересів осіб завжди має похідний характер від встановлення судом самого факту їх порушення, адже відсутність порушеного права, свободи чи інтересу виключає необхідність їх захисту або відновлення.

Аналогічна позиція підтверджується і змістом окремих рішень Конституційного Суду України, зокрема, рішенням № 6-рп/1997 від 25 листопада 1997 року за конституційним зверненням щодо офіційного тлумачення частини 2 статті 55 Конституції України та статті 248-2 Цивільного процесуального кодексу України, та рішенням № 9-рп/1997 від 25 грудня 1997 року за конституційним зверненням щодо офіційного тлумачення статей 55, 64, 124 Конституції України.

Проте позивач не довів в суді факт наявності у нього будь-якого порушеного права, свободи, або інтересу оскаржуваним рішенням.

Крім того, доводи позивача стосовно відсутності у відповідача повноважень щодо регулювання порядку розміщення вивісок є безпідставними.

Так, визначення вивіски міститься у Типових правилах розміщення зовнішньої реклами, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 29 грудня 2003 року № 2067.

Пунктом 1.1 цих Типових правил встановлено, що вивіскою чи табличкою є елемент на будинку, будівлі або споруді з інформацією про зареєстроване найменування особи, знаки для товарів і послуг, що належать такій особі, вид її діяльності (якщо це не випливає із зареєстрованого найменування особи), час роботи, що розміщений на зовнішній поверхні будинку, будівлі або споруди не вище першого поверху або на поверсі, де розташовується власне чи надане у користування особі приміщення (крім, випадків, коли суб'єкту господарювання належить на праві власності або користування вся будівля або споруда), біля входу у таке приміщення, який не є рекламою.

Правові засади утримання будинків, будівель, та споруд передбачено Законом України «Про благоустрій населених пунктів».

Відповідно до частини 1 статті 2 Закону України «Про благоустрій населених пунктів», благоустрій населених пунктів передбачає:

- розроблення і здійснення ефективних і комплексних заходів з утримання територій населених пунктів у належному стані, їх санітарного очищення, збереження об'єктів загального користування, а також природних ландшафтів, інших природних комплексів і об'єктів;

- організацію належного утримання та раціонального використання територій, будівель, інженерних споруд та об'єктів рекреаційного, природоохоронного, оздоровчого, історико-культурного та іншого призначення;

- створення умов для реалізації прав та виконання обов'язків суб'єктами у сфері благоустрою населених пунктів.

Частиною 1 статті 5 вказаного Закону органи місцевого самоврядування віднесено до системи органів управління у сфері благоустрою населених пунктів. Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 10 цього Закону до повноважень міських рад у сфері благоустрою віднесено затвердження правил благоустрою територій населених пунктів.

На виконання вказаних приписів рішенням Одеської міської ради від 23 грудня 2011 року № 1631-VI затверджено Правила благоустрою території м. Одеси.

Пунктом 3.1.6 Правил благоустрою вивіски віднесено до елементів благоустрою.

Пунктом 6.1.11. Правил благоустрою визначено, що розміщення вивісок на території міста регулюється рішеннями Одеської міської ради та її виконавчого комітету.

Відповідно до пункту 6.9.1.1 Правил благоустрою, розміщення зовнішньої реклами та інформаційних вивісок на території міста Одеси здійснюється відповідно до чинного законодавства України, Правил розміщення зовнішньої реклами в місті Одесі, затверджених рішенням виконавчого комітету Одеської міської ради від 22.04.2008 року № 434 (зі змінами та доповненнями), Порядку розміщення вивісок на території міста Одеси, затвердженого рішенням виконавчого комітету Одеської міської ради від 14.02.2008 року № 178 (зі змінами та доповненнями).

Крім того, повноваження виконавчих органів міських рад з організації благоустрою населених пунктів регламентовано положенням підпункту 7 пункту «а» статті 30 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні».

Доводи позивача стосовно відсутності у відповідача повноважень щодо застосування до осіб, якими порушено правові засади утримання будинків, заходів з демонтажу вивісок, також є безпідставними.

Так, пунктом 49 Типових правил встановлено, що демонтаж вивісок чи табличок, розміщених з порушенням вимог цих Правил, здійснюється у разі:

- припинення юридичної особи або припинення діяльності фізичної особи - підприємця;

- невідповідності розміщення вивіски чи таблички вимогам щодо її розміщення, наданим у визначенні, та архітектурним вимогам, державним нормам, стандартам і правилам, санітарним нормам;

- порушення благоустрою території.

Розміщені вивіски чи таблички підлягають демонтажу за рахунок коштів юридичних осіб або фізичних осіб - підприємців, якими вони були встановлені.

Більш того, в своєму адміністративному позові позивач взагалі не вказав які саме нормативні приписи порушено прийняттям оскаржуваного рішення та затвердженням відповідної графічної частини.

Навпаки, вищевикладені правові норми підтверджують віднесення повноважень з регулювання розміщення вивісок, які чинним законодавством віднесено до правовідносин з благоустрою населених пунктів, саме до компетенції виконавчих органів відповідних рад.

Технічні та естетичні вимоги щодо розміщення вивісок на будинках, будівлях, та спорудах у межах м. Одеси фактично встановлено положеннями Правил благоустрою та Порядку, затвердженими вищенаведеними рішеннями Одеської міської ради та виконкому.

З преамбули оскаржуваного рішення вбачається, що метою затвердження графічної частини є роз'яснення вимог щодо естетичного вигляду вивісок на території м. Одеси, а зі змісту самої графічної частини, затвердженої оскаржуваним рішенням, вбачається, що її положення не виходять за межі Порядку розміщення вивісок на території м. Одеса, затвердженого рішенням виконавчого комітету Одеської міської ради від 14 лютого 2008 року № 178. При цьому, наведений порядок досі є чинним та ніким не оскаржувався.

Необґрунтованим також є твердження позивача стосовно впливу затвердженої графічної частини на справляння плати за оформлення технічних паспортів вивісок.

Так, пунктом 4.1 Порядку встановлено, що плата за погодження технічного паспорта вивіски, його реєстрацію, та внесення до електронного реєстру не стягується.

З урахуванням наведеного, суд доходить висновку, що позивач не довів в суді свої позовні вимоги та не довів факт існування будь-яких порушень відповідачем приписів чинного законодавства України.

Окрім того, колегія суддів зазначає, що для оскарження нормативно-правового акту органу виконавчої влади позивач мав звернутися до суду з позовом в порядку статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до норм статті 171 КАС України право оскаржити нормативно-правовий акт мають особи, щодо яких його застосовано, а також особи, які є суб'єктом правовідносин, у яких буде застосовано цей акт. У разі відкриття провадження в адміністративній справі щодо оскарження нормативно-правового акта суд зобов'язує відповідача опублікувати оголошення про це у виданні, в якому цей акт був або мав бути офіційно оприлюднений. Оголошення повинно містити вимоги позивача щодо оскаржуваного акта, реквізити нормативно-правового акта, дату, час і місце судового розгляду адміністративної справи.

Згідно з частиною 8 ст. 171 КАС України суд може визнати нормативно-правовий акт незаконним чи таким, що не відповідає правовому акту вищої юридичної сили, повністю або в окремій його частині.

Колегія суддів звертає увагу на те, що позивачем обрано невірний спосіб захисту порушеного права. В даному випадку позивачу слід звернутися до суду з вимогою про визнання нормативно-правового акту незаконним ( а не скасування рішення).

Отже, суд зазначає, що позивач не позбавлений права звернення до суду із вимогою визнання нормативно-правового акту незаконним, з подальшою публікацією оголошення про це у виданні, в якому цей акт був або мав бути офіційно оприлюднений, в порядку передбаченому статтею 171 КАС України.

Отже, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необґрунтованість даного позову та відсутність підстав для його задоволення.

Частиною 1 ст. 200 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно ухвалив судове рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права. Доводи апеляційної скарги, колегія суддів, вважає не суттєвими та такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 171, 195, 196, 198, 200, 205, 206 КАС України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу дочірнього підприємства "Компроміс" - залишити без задоволення.

Постанову Приморського районного суду м. Одеси від 14 вересня 2016 року у справі за позовом дочірнього підприємства "Компроміс" до Виконавчого комітету Одеської міської ради про скасування рішення Виконавчого комітету Одеської міської ради № 282 від 27.08.2015 року «Про затвердження графічної частини до Порядку розміщення вивісок на території міста Одеси, затвердженого рішенням виконавчого комітету Одеської міської ради від 14 лютого 2008 року № 178» - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складання судового рішення в повному обсязі.

Головуючий /Д.В. Запорожан/

Судді /В.Л. Романішин/

/О.І. Шляхтицький/