Справа № 304/1241/16-а
Суддя: Чепурнов В. О.
Дата ухвалення: 2016-11-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 304/1241/16-а
Провадження № 2-а/304/48/2016
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 листопада 2016 року м. Перечин

Перечинський районний суд Закарпатської області у складі:

головуючого - судді Чепурнова В. О.,

при секретарі - Гавій Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до інспектора роти № 2 батальйону управління патрульної поліції у містах Ужгороді та Мукачеві лейтенанта поліції Повхана Михайла Михайловича про визнання незаконною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії АР № 053156 від 23 вересня 2016 року, -

В С Т А Н О В И В :

позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до інспектора роти № 2 батальйону управління патрульної поліції у містах Ужгороді та Мукачеві лейтенанта поліції Повхана М.М., у якому просить визнати незаконною та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії АР №053156 від 23 вересня 2016 року. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 23 вересня 2016 року інспектором поліції відносно нього було винесено постанову у справі про адміністративне правопорушення серії АР № 053156, згідно якої він, того ж дня о 13.00 год. в м. Ужгороді на вул. Мукачівській здійснив зупинку безпосередньо на пішохідному переході, чим порушив п. 15.9 «г» ПДР України за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 122 КУпАП. Згідно вказаної постанови його визнано винним у вчиненні вказаного правопорушення та піддано адміністративному стягненню у вигляді штрафу в розмірі 255 грн. Вказану постанову вважає незаконною, такою, що не відповідає дійсності та вимогам чинного законодавства, оскільки інспектор поліції не надав належних та допустимих доказів порушення ним вимог п. 15.9 «г» ПДР України, а саме того, що він здійснив зупинку у забороненому місці. Крім того зазначає, що в той день дійсно знаходився в м. Ужгороді, де здійснював зупинку по вул. Мукачівській, однак не на пішохідному переході, а згідно вимог ПДР України, про що свідчать фотокопії, додані ним до позову. Про необ'єктивність та упередженість дій інспектора свідчить також той факт, що останній в порушенням вимог ч. 5 ст. 158, ст. 256 КУпАП не склав відносно нього відповідний протокол, а тому просить позов задовольнити.

У судове засідання позивач ОСОБА_1 не з'явився, однак подав заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримав, посилаючись на обставини позовної заяви.

Представник відповідача у судове засідання також не з'явився, подав заяву про розгляд справи у його відсутності з врахуванням поданого письмового заперечення (а. с. 23-28).

Згідно ч. 1 ст. 41 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 62 Конституції України вина особи, яка притягається до відповідальності, має бути доведена належними доказами, а не ґрунтуватись на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Частина 2 статті 2 КАС України встановлює, що до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Згідно п. п. 1, 3 ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачений законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілям, на досягнення яких спрямоване це рішення(дія); з урахуванням права особи на участь в процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

За змістом п. 1 ч. 1 ст. 3 КАС України справа адміністративної юрисдикції (адміністративна справа) - публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Згідно ст. 18 ч. 1 п. 1 цього Кодексу місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності.

Як роз'яснює п. 3 постанови Пленуму Вищого Адміністративного Суду України № 2 від 06 березня 2008 року постанова про притягнення фізичних осіб до адміністративної відповідальності є правовим актом індивідуальної дії.

Згідно ст. 222 КУпАП до компетенції уповноважених працівників Національної поліції віднесено розгляд адміністративних порушень, передбачених ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Згідно ст. 288 КУпАП постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржено в суд, у порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України, з особливостями, встановленими цим Кодексом.

В судовому засіданні встановлено, що 23 вересня 2016 року інспектором роти № 2 батальйону управління патрульної поліції у містах Ужгороді та Мукачеві лейтенантом поліції Повханом Михайлом Михайловичем відносно позивача було винесено постанову у справі про адміністративне правопорушення серії АР № 053156, згідно якої він, того ж дня о 13.00 год. в м. Ужгороді на вул. Мукачівській здійснив зупинку безпосередньо на пішохідному переході, чим порушив п. 15.9 «г» ПДР України за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 122 КУпАП. Згідно вказаної постанови позивача визнано винним у вчиненні вказаного правопорушення та піддано адміністративному стягненню у вигляді штрафу в розмірі 255 (двісті п'ятдесят п'ять) грн. (а. с. 4).

В ході судового засідання було оглянуто фотознімки місця вказаної події, які надані позивачем (а. с. 5-9) та фотознімок, який був наданий відповідачем (а. с. 28). Внаслідок дослідження вказаних доказів судом було встановлено, що позначення нерегульованого пішохідного переходу на вказаній ділянці дороги практично не проглядаються.

В ході судового засідання шляхом дослідження доказів безпосередньо на місці події судом було встановлено, що позначення нерегульованого пішохідного переходу на вказаній ділянці дороги по вул. Мукачівській в м. Ужгород практично знищені та неналежним чином проглядаються, що також зафіксовано на електронний носій, який зберігається при матеріалах справи.

Відповідно до п. 5.1. загальних технічних вимог «Розмітка дорожня» ДСТУ 2587:2010, затверджених Наказом Держспоживстандарту України від 27 грудня 2010 року №590 (далі - Вимоги) розмітка на автомобільній дорозі має відповідати вимогам цього стандарту і виготовляти її потрібно згідно з технічними умовами, погодженими та затвердженими у встановленому порядку. Геометричні розміри елементів розмітки мають відповідати розмірам, наведеним у таблицях 1, 2 та у додатку А.

Згідно п. 5.2.4. Вимог, коефіцієнт яскравості нанесеної розмітки повинен відповідати значенню не менш ніж 60% для білого кольору (Таблиця 4). Ширина білої смуги повинна бути не менше 4 м, довжина 0,4 м, відстань між смугами - 0,4 м.

Відповідно до п. 7.2.15 вказаних Вимог, розмітку з номером 1.14.1-1.14.5 застосовують для позначення місць, виділених для переходу проїзної частини пішоходами. Ширину пішохідного переходу визначають з урахуванням інтенсивності пішохідного руху з розрахунку 1 м на кожних 500 пішоходів за годину, при цьому ширина переходу повинна бути не меншою ніж 4 м.

В судовому засіданні належними та допустимими доказами встановлено, що позначення нерегульованого пішохідного переходу на вказаній ділянці дороги по вул. Мукачівській в м. Ужгород не відповідає вимогам чинного законодавства та практично не проглядається з урахуванням вимог п. 6.3. ДСТУ 2587:2010 (щодо коефіцієнту яскравості кольору), що дає суду підстави вважати, що застосування до позивача адміністративного покарання з боку відповідача не відповідає вимогам розумності, пропорційності та справедливості.

Згідно ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ст. 23 КУпАП адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Відповідно до ст. 27 КУпАП штраф є грошовим стягненням, що накладається на громадян і посадових осіб за адміністративні правопорушення у випадках і розмірі, встановлених цим Кодексом та іншими законами України.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до п. 10 Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України від 07 листопада 2015 року за № 1395, поліцейський оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

На підставі вищенаведеного суд дійшов висновку, що відповідачем при винесенні оскаржуваної постанови не було належним чином враховано та дотримано вищенаведених норм чинного законодавства України.

З врахуванням того, що при винесенні постанови про адміністративне правопорушення відповідачем порушено норми діючих нормативно-правових актів, тому суд вважає, що позов підлягає задоволенню, а справа про адміністративне правопорушення закриттю на підставі п. 3 ч. 1 ст. 293 КУпАП.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 19, 62 Конституції України, ст. ст. 1, 2, 3, 17, 18, 70, 71, 86, 159-163 КАС України, ст. ст. 7, 33, 222, 251, 258, 288 КУпАП, постановою Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23 грудня 2005 року, Законом України «Про національну поліцію», Інструкцією з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України від 07 листопада 2015 року за № 1395, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

позов ОСОБА_1 до інспектора роти № 2 батальйону управління патрульної поліції у містах Ужгороді та Мукачеві лейтенанта поліції Повхана Михайла Михайловича про визнання незаконною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії АР №053156 від 23 вересня 2016 року - задовольнити.

Визнати незаконною та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії АР № 053156 від 23 вересня 2016 року, винесену інспектором роти № 2 батальйону управління патрульної поліції у містах Ужгороді та Мукачеві лейтенантом поліції Повханом Михайлом Михайловичем про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 255 (двісті п'ятдесят п'ять) грн., а провадження у справі про адміністративне правопорушення - закрити.

Постанова суду може бути оскаржена в апеляційному порядку до Львівського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає до суду апеляційної інстанції.

Головуючий:Чепурнов В. О.