Справа № 817/1122/16
Суддя: Жуковська Л.А.
Дата ухвалення: 2016-11-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

22 листопада 2016 р.Р і в н е 817/1122/16

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Жуковської Л.А. за участю секретаря судового засідання Левченко Т.М., сторін і інших осіб, які беруть участь у справі:

позивача: представник ОСОБА_1,

відповідача: представник ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом

Публічного акціонерного товариства "РОДОВІД БАНК"

до Державної податкової інспекції у м. Рівному Головного управління ДФС у Рівненській області
про визнання протиправним та скасування податкової вимоги та рішення про опис майна у податкову заставу , -
В С Т А Н О В И В:

Публічне акціонерне товариство "РОДОВІД БАНК" звернулося до суду з позовом до Державної податкової інспекції у м. Рівному Головного управління ДФС у Рівненській області про визнання протиправним та скасування податкової вимоги від 04.07.2016 року №299-17, рішення про опис майна у податкову заставу від 06.07.2016 року №136.

Представник позивача, яка брала участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, позовні вимоги підтримала. Пояснила суду на їх обґрунтування, що в АТ "РОДОВІД БАНК" починаючи з 26.02.2016 року введено тимчасову адміністрацію. У зв'язку з цим та з огляду на положення пунктів 1-3 частини 5 статті 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" має місце заборона задоволення вимог кредиторів, накладення арешту і звернення стягнення на майно банку та нарахування штрафів. Представник позивача вважає, що відповідачем вказану заборону порушено внаслідок прийняття оспорюваних рішень, відтак останні є протиправними і підлягають скасуванню.

Просить позов задовольнити повністю.

Представник відповідача у судовому засіданні проти позовних вимог заперечила. Пояснила суду на обґрунтування своїх заперечень, що з документів, які наявні у контролюючого органу, вбачається, що тимчасова адміністрація АТ "РОДОВІД БАНК" тривала у період з 26.02.2016 року по 25.04.2016 року, тобто до моменту прийняття оспорюваних рішень. Крім того, представник відповідача наголошує, що згідно вимог Податкового кодексу України винесення податкової вимоги та опис майна платника податків у податкову заставу, по своїй суті, не є накладенням арешту і зверненням стягнення на майно.

Просить у задоволенні позову відмовити повністю.

Заслухавши пояснення сторін, повно та всебічно з'ясувавши всі обставини справи в їх сукупності на підставі чинного законодавства, перевіривши їх дослідженими доказами, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити повністю.

Судом встановлено, що на підставі постанови Правління Національного банку України від 25.02.2016 року №107 "Про віднесення Публічного акціонерного товариства "РОДОВІД БАНК" до категорії неплатоспроможних" виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 25.02.2016 року №261 "Про запровадження тимчасової адміністрації АТ "РОДОВІД БАНК" та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку", яким запроваджено у вказаному банку тимчасову адміністрацію строком на 1 місяць з 26.02.2016 року по 25.03.2016 року (а.с. 10).

Після цього виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 25.03.2016 року №419 "Про продовження строків тимчасової адміністрації в АТ "РОДОВІД БАНК", яким продовжено у вказаному банку строк тимчасової адміністрації з 26.03.2016 року по 25.04.2016 року (а.с. 12).

Державною податковою інспекцією у м. Рівному Головного управління ДФС у Рівненській області надіслано (вручено) Акціонерному товариству "РОДОВІД БАНК" податкову вимогу форми "Ю" від 04.07.2016 року №2999-17 на суму податкового боргу в розмірі 1225,58 грн. (а.с. 15).

Заступником начальника Державної податкової інспекції у м. Рівному Головного управління ДФС у Рівненській області ОСОБА_3 прийнято рішення від 06.07.2016 року №136 про опис майна Акціонерного товариства "РОДОВІД БАНК" у податкову заставу (а.с. 16).

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд виходить з наступного.

Відповідно до п. 16 ч. 1 ст. 2 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" від 23.02.2012 року №4452-VI, тимчасова адміністрація - це процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом.

Згідно з ч. 1 ст. 34 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" від 23.02.2012 року №4452-VI, фонд розпочинає процедуру виведення неплатоспроможного банку з ринку не пізніше наступного робочого дня після офіційного отримання рішення Національного банку України про віднесення банку до категорії неплатоспроможних.

Частиною 4 статті 34 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" від 23.02.2012 року №4452-VI передбачено, що тимчасова адміністрація запроваджується на строк, що не перевищує один місяць. У разі виведення неплатоспроможного банку з ринку у спосіб, передбачений пунктами 3-5 частини 2 статті 39 цього Закону, тимчасова адміністрація може бути продовжена на строк до одного місяця. У разі виведення неплатоспроможного банку з ринку у спосіб, передбачений пунктами 1 і 2 частини 2 статті 39 цього Закону, строк тимчасової адміністрації може бути продовжений на п'ять днів з припиненням не пізніше дня отримання рішення Національного банку України про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку. Тимчасова адміністрація припиняється після виконання плану врегулювання або в інших випадках за рішенням виконавчої дирекції Фонду.

Частиною 5 статті 34 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" від 23.02.2012 року №4452-VI визначено, що під час тимчасової адміністрації Фонд має повне і виняткове право управляти банком відповідно до цього Закону, нормативно-правових актів Фонду та вживати дії, передбачені планом врегулювання.

Пунктами 1-3 частини 5 статті 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" від 23.02.2012 року №4452-VI встановлено, що під час тимчасової адміністрації не здійснюється: задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку; примусове стягнення майна (у тому числі коштів) банку, накладення арешту та звернення стягнення на майно (у тому числі кошти) банку (виконавче провадження щодо банку зупиняється, у тому числі знімаються арешти, накладені на майно (у тому числі на кошти) банку, а також скасовуються інші вжиті заходи примусового забезпечення виконання рішення щодо банку); нарахування неустойки (штрафів, пені), інших фінансових (економічних) санкцій за невиконання чи неналежне виконання зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів) та зобов'язань перед кредиторами, у тому числі не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошових зобов'язань банку.

Таким чином, з метою забезпечення виведення неплатоспроможного банку з ринку чинне законодавством містить пряму заборону задоволення вимог вкладників і кредиторів банку, накладення арешту та звернення стягнення на майно такого банку і нарахування йому штрафних та інших фінансових санкцій за неналежне виконання зобов'язань з моменту введення у ньому тимчасової адміністрації рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб і до моменту її припинення.

У свою чергу, відповідно до пп. 14.1.175 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України, податковий борг - сума узгодженого грошового зобов'язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов'язання.

Згідно з п. 59.1 ст. 59 Податкового кодексу України, в разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов'язання в установлені законодавством строки, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Пунктом 87.1 статті 87 Податкового кодексу України передбачено, що джерелами самостійної сплати грошових зобов'язань або погашення податкового боргу платника податків є будь-які власні кошти, у тому числі ті, що отримані від продажу товарів (робіт, послуг), майна, випуску цінних паперів, зокрема корпоративних прав, отримані як позика (кредит), та з інших джерел, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею, а також суми надміру сплачених платежів до відповідних бюджетів.

Пунктом 87.2 статті 87 Податкового кодексу України визначено, що джерелами погашення податкового боргу платника податків є будь-яке майно такого платника податків з урахуванням обмежень, визначених цим Кодексом, а також іншими законодавчими актами.

Пунктом 88.1 статті 88 Податкового кодексу України встановлено, що з метою забезпечення виконання платником податків своїх обов'язків, визначених цим Кодексом, майно платника податків, який має податковий борг, передається у податкову заставу.

За приписами пункту 89.3 статті 89 Податкового кодексу України, майно, на яке поширюється право податкової застави, оформлюється актом опису. До акта опису включається ліквідне майно, яке можливо використати як джерело погашення податкового боргу. Опис майна у податкову заставу здійснюється на підставі рішення керівника контролюючого органу, яке пред'являється платнику податків, що має податковий борг.

Разом з тим, відповідно до п. 94.1 ст. 94 Податкового кодексу України, адміністративний арешт майна платника податків (далі - арешт майна) є винятковим способом забезпечення виконання платником податків його обов'язків, визначених законом.

Згідно з п. 94.4 ст. 94 Податкового кодексу України, арешт може бути накладено контролюючим органом на будь-яке майно платника податків, крім майна, на яке не може бути звернено стягнення відповідно до закону, та коштів на рахунку платника податків.

Пунктом 94.10 статті 94 Податкового кодексу України передбачено, що арешт на майно може бути накладено рішенням керівника контролюючого органу (його заступника), обґрунтованість якого протягом 96 годин має бути перевірена судом.

Крім того, відповідно до п. 95.1 ст. 95 Податкового кодексу України, контролюючий орган здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі.

Згідно з п. 95.2 ст. 95 Податкового кодексу України, стягнення коштів та продаж майна платника податків провадяться не раніше ніж через 60 календарних днів з дня надіслання (вручення) такому платнику податкової вимоги.

Пунктом 95.3 статті 95 Податкового кодексу України передбачено, що контролюючий орган звертається до суду щодо надання дозволу на погашення усієї суми податкового боргу за рахунок майна платника податків, що перебуває у податковій заставі. Рішення суду щодо надання вказаного дозволу є підставою для прийняття контролюючим органом рішення про погашення усієї суми податкового боргу. Рішення контролюючого органу підписується його керівником та скріплюється гербовою печаткою контролюючого органу. Перелік відомостей, які зазначаються у такому рішенні, встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику (абзаци 2-3).

Системний аналіз наведених норм дає суду підстави для висновків, що прийняття контролюючим органом податкової вимоги на суму податкового боргу та передача майна платника податків у податкову заставу з метою забезпечення його погашення, по своїй суті, не є накладенням арешту на майно платника податків та зверненням стягнення на нього, які є окремо визначеними податковим законодавством заходами.

При цьому, матеріали справи не містять будь-яких доказів прийняття відповідачем та/або судом рішень про арешт майна позивача чи звернення стягнення на нього.

Також, з матеріалів справи вбачається, що податковий борг у сумі1225,58 грн. виник на підставі податкової декларації з плати за землю (земельний податок та/або орендна плата за земельні ділянки державної або комунальної власності) за 2016 рік. Відтак, нарахування позивачу відповідачем штрафних чи інших фінансових санкцій також не мало місця. Так само, прийняття відповідачем оспорюваних рішень не підпадає під задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку.

Тому, твердження позивача про порушення відповідачем пунктів 1-3 частини 5 статті 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" від 23.02.2012 року №4452-VI під час прийняття оспорюваних рішень є передчасними та необґрунтованими.

Крім того, судом враховується та обставина, що у відповідності до рішень виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних від 25.02.2016 року №261 та від 25.03.2016 року №419, тимчасова адміністрація Акціонерного товариства "РОДОВІД БАНК" тривала з 26.02.2016 року по 25.04.2016 року.

Попри те, що рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 25.04.2016 року №610 "Про продовження повноважень Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації АТ "РОДОВІД БАНК" ОСОБА_4", яким продовжено повноваження Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб ОСОБА_4 до дати отримання рішення Національного банку України про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію АТ "РОДОВІД БАНК", у матеріалах справи відсутні докази на користь того, що тимчасова адміністрація у вказаному банку тривала також станом на час прийняття оспорюваних рішень.

За наведених обставин, позовні вимоги є безпідставними та задоволенню не підлягають.

За змістом статті 94 КАС України судові витрати на користь сторін не присуджуються.

Керуючись статтями 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Позивачу - Публічному акціонерному товариству "РОДОВІД БАНК" у задоволенні адміністративного позову до Державної податкової інспекції у м. Рівному Головного управління ДФС у Рівненській області про визнання протиправним та скасування податкової вимоги та рішення про опис майна у податкову заставу відмовити повністю.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Житомирського апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Жуковська Л.А.