Справа № 316/1072/16-а (2-а/316/73/16)
Суддя: Білак С.В.
Дата ухвалення: 2016-11-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Суддя-доповідач - Білак С. В.
Головуючий у 1 інстанції - Вільямовська Н.О.
ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

23 листопада 2016 рокусправа № 316/1072/16-а (2-а/316/73/16)
приміщення суду за адресою: м. Дніпропетровськ, проспект імені Газети "Правда", 29

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Білак С.В., суддів: Чумака С. Ю. Шальєвої В.А. , секретар судового засідання - Трахт К.О., з участю представника позивача - ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 на постанову Енергодарського міського суду Запорізької області від 12 жовтня 2016 р. у справі №316/1072/16-а (2-а/316/73/16) за позовом ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 до Управління Пенсійного фонду України в м. Енергодарі Запорізької області про визнання дій неправомірними, визнання протиправною відмову та зобов'язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 (далі - позивач) звернулась до Енергодарського міського суду Запорізької області з адміністративним позовом до Управління Пенсійного фонду України в м. Енергодарі Запорізької області (далі - відповідач), в якому просила:

- визнати неправомірними дії відповідача щодо порушення порядку розгляду заяви ОСОБА_3 від 03.06.2016 року про призначення дострокової пенсії за віком, як матері інваліда з дитинства;

- визнати протиправною відмову відповідача у призначенні позивачу дострокової пенсії за віком, як матері інваліда з дитинства;

- зобов'язати відповідача призначити та виплачувати дострокову пенсію позивачу, як матері інваліда з дитинства, з моменту її звернення з заявою про призначення пенсії - 03.06.2016 року.

В обґрунтування позову зазначила, що 03 червня 2016 року ОСОБА_3 звернулась до відповідача з письмовою заявою щодо призначення їй дострокової пенсії за віком, як матері інваліда з дитинства, на підставі ст. 17 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та п. 3 розділу XV ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Відповідно до записів в трудовій книжці НОМЕР_1, вона має 32 роки загального страхового стажу роботи, досягла повних 50 років та являється матір'ю - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, який у дванадцятирічному віці, на підставі висновку лікарсько-консультативної комісії №080049 від 23 вересня 1997 року, був визнаний інвалідом з дитинства II групи з діагнозом цукровий діабет і до 18 річного віку перебував на вихованні батьків.

В задоволенні заяви позивача про призначення дострокової пенсії за віком було відмовлено з тих підстав, що її син визнаний інвалідом у дванадцятирічному віці.

Наведене рішення комісії УПФУ в м. Енергодар № 01 від 01.07.2016 року є безпідставним і таким, що не відповідає вимогам діючого законодавства.

Постановою Енергодарського міського суду Запорізької області від 12 жовтня 2016 р. у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, представник позивач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову суду першої інстанції та задовольнити адміністративний позов у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що національними законодавчими актами, що регулюють питання встановлення інвалідності, визначені поняття дитина-інвалід та інвалід з дитинства. Інвалідом з дитинства є повнолітній інвалід, причиною інвалідності якого є інвалідність з дитинства. Син позивача ОСОБА_5 у дванадцятирічному віці набув саме статусу інваліда з дитинства.

Відповідач у своєму рішенні послався на приписи Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій №22-1 від 25.11.2005 року, які діяли до 29.08.2014 року.

Нормами діючого законодавства не передбачена вимога про те, що сама інвалідність дитини інваліда з дитинства повинна настати саме до 6 років та не передбачена така вимога для призначення пенсії, як обов'язковість визнання дитини інвалідом до 6-ти річного віку.

У зв'язку з викладеним, відмова відповідача в призначенні пенсії з причин відсутності підтвердження факту визнання дитини інвалідом з дитинства до 6-ти річного віку є безпідставною та такою, що не ґрунтується на приписах чинного законодавства.

Враховуючи те, що позивач звернулась із заявою про призначення пенсії 03.06.2016 року, то відповідач зобов'язаний призначити пенсію саме з 03.06.2016 року.

Представник позивача в судовому засіданні доводи апеляційної скарги підтримав.

Відповідач в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 03 червня 2016 року ОСОБА_3, звернулась до УПФ України в м.Енергодар Запорізької області з письмовою заявою щодо призначення їй дострокової пенсії за віком, як матері інваліда з дитинства, на підставі ст. 17 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та п. 3 розділу XV Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Відповідно до записів в трудовій книжці НОМЕР_1, ОСОБА_3 має 32 роки загального страхового стажу роботи, досягла повних 50 років та являється матір'ю ОСОБА_5, який у дванадцятирічному віці, на підставі висновку лікарсько-консультативної комісії №080049 від 23 вересня 1997 року, був визнаний інвалідом з дитинства II групи з діагнозом цукровий діабет і до 18 річного віку перебував на вихованні батьків (а.с. 7-14).

Рішенням комісії із спірних питань по призначенню та виплаті пенсії УПФУ в м.Енергодар Запорізької області № 01 від 01.07.2016 року, в задоволенні заяви позивача про призначення дострокової пенсії за віком було відмовлено з тих підстав, що її син визнаний інвалідом у дванадцятирічному віці (а.с. 20).

При цьому, комісія послалась на п. 2.18 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії № 22-1, затвердженого Постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 р., яким визначено, що у разі, якщо дитина визнана дитиною-інвалідом після досягнення шестирічного віку або інвалідом з дитинства після досягнення вісімнадцятирічного віку, надається висновок лікарсько-консультаційної комісії про те, що вона мала медичні показання для визнання її дитиною-інвалідом до досягнення шестирічного віку та/або висновок МСЕК про можливість настання інвалідності до досягнення особою 18-ти років.

Приймаючи рішення по справі, суд першої інстанції виходив з того, що мати дитини-інваліда має право на призначення дострокової пенсії за віком, але не раніше ніж за 5 років до досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 Закону № 1058-ІV, у тому разі, якщо дитина, яку вона виховує, визнана дитиною-інвалідом до досягнення шестирічного віку. Якщо дитина визнана дитиною-інвалідом після досягнення нею шестирічного віку, або інвалідом з дитинства після досягнення вісімнадцятирічного віку, мати цієї дитини має право на отримання зазначеної пенсії лише у разі наявності висновку лікарсько-консультативної комісії про те, що дитина мала медичні показання для визнання її дитиною-інвалідом до досягнення шестирічного віку. Оскільки син позивача визнаний дитиною-інвалідом у дванадцятирічному віці та докази, які б свідчили про те, що ця дитина мала медичні показання для визнання її дитиною-інвалідом до досягнення шестирічного віку до суду не надані, суд першої інстанції прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

З наведеними висновками суду першої інстанції колегія суддів не погоджується з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Відповідно до вимог ст. 17 Закону України «Про пенсійне забезпечення» жінки, які народили п'ятеро або більше дітей і виховали їх до восьмирічного віку, і матері інвалідів з дитинства, які виховали їх до цього віку, мають право на пенсію за віком після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 15 років із зарахуванням до стажу часу догляду за дітьми (пункти "є" і "ж" статті 56). При цьому до числа інвалідів з дитинства належать також діти-інваліди віком до 16 років, які мають право на одержання соціальної пенсії (стаття 94).

Згідно п.3 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» жінки, які народили п'ятеро або більше дітей і виховали їх до шестирічного віку, і матері інвалідів з дитинства, які виховали їх до цього віку, мають право на призначення дострокової пенсії за віком після досягнення 50 років та за наявності не менше 15 років страхового стажу. При цьому до числа інвалідів з дитинства належать також діти-інваліди віком до 16 років.

Відповідно до п.п. 5 п. 2.1. Постанови правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року №22-1 «Про затвердження Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (в редакції чинній на момент звернення позивача з заявою про призначення пенсії) до заяви про призначення пенсії за віком додаються такі документи: документи, які засвідчують особливий статус особи: документи про народження дитини, виховання її до шестирічного віку, про визнання дитини заявника інвалідом з дитинства або дитиною-інвалідом (при призначенні пенсії згідно з абзацом четвертим пункту 3 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону).

Відповідно до п.2.18. Постанови правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року №22-1 «Про затвердження Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» визнання особи інвалідом з дитинства або дитиною-інвалідом засвідчується випискою з акта огляду в МСЕК, медичним висновком закладів охорони здоров'я, посвідченням одержувача допомоги, довідкою органу, що призначає допомогу, про період призначення допомоги. У разі якщо дитина визнана дитиною-інвалідом після досягнення шестирічного віку або інвалідом з дитинства після досягнення вісімнадцятирічного віку, надається відповідно висновок лікарсько-консультаційної комісії про те, що вона мала медичні показання для визнання її дитиною-інвалідом до досягнення шестирічного віку, та/або висновок МСЕК про можливість настання інвалідності до досягнення особою 18-ти років (висновок про час настання інвалідності).

Таким чином, в наведених нормах закону не передбачена вимога про те, що сама інвалідність дитини інваліда з дитинства повинна настати саме до 6 років та не передбачена така вимога для призначення пенсії, як обов'язковість визнання дитини інвалідом до 6-ти річного віку. В законі визначена лише вимога про виховання дитини до шести років.

Отже, вказана комісією із спірних питань по призначенню та виплаті пенсії УПФУ в м.Енергодар Запорізької області підстава для відмови у призначенні пенсії відповідно до п.3 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» не ґрунтується на приписах чинного законодавства та така вимога відповідача щодо необхідності підтвердження факту визнання ОСОБА_5 інвалідом з дитинства до шестирічного віку є протиправною.

До того ж, у п.п. 5 п. 2.1. Постанови N 22-1, на який посилається відповідач у запереченнях, у якості документів, які необхідно додати до заяви про призначення пенсії визначено лише документи про народження дитини, виховання її до шестирічного віку, про визнання дитини заявника інвалідом з дитинства або дитиною-інвалідом. Всі вказані документи наявні у позивача та надавалися відповідачу, що не заперечується відповідачем. Докази наявності медичних показань для визнання дитини інвалідом з дитинства (а не дитиною-інвалідом) до досягнення шестирічного віку вказаним пунктом не вимагаються.

Пунктом 2.18. Постанови N 22-1, якою обґрунтовує свою позицію відповідач, визначено про необхідність надати висновок МСЕК про можливість настання інвалідності до досягнення особою 18-ти років (висновок про час настання інвалідності) у разі якщо дитина визнана інвалідом з дитинства після досягнення вісімнадцятирічного віку. В даному випадку ОСОБА_5 визнан інвалідом з дитинства у віці 12 років, що визнається відповідачем, про що є відповідний висновок.

Вимога щодо підтвердження наявності медичних показань для визнання її інвалідом з дитинства до досягнення шестирічного віку не ставиться. Мова про підтвердження наявності медичних показань для визнання дитиною-інвалідом до досягнення шестирічного віку, у разі якщо дитина визнана дитиною-інвалідом після досягнення шестирічного віку, стосується саме категорії дітей-інвалідів, а не інвалідів з дитинства, якою є ОСОБА_5.

Тобто твердження відповідача спростовуються самим же Порядком, на який посилається відповідач у запереченнях.

Колегією суддів встановлено, що ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, визнано інвалідом з дитинства, захворювання яке призвело до інвалідності було вперше виявлене у дванадцятирічному віці, а саме 27.08.1997 року та підтверджене в Запорізькій обласній клінічній лікарні у вересні 1997 року (виписний епікриз із історії хвороби №6358 від 16.09.1997 року), що підтверджується листом начальника ДЗ «СМСЧ №1» МОЗ України від 26.05.2016 року №3353. (а.с.38)

Також в матеріалах справи наявний відповідний висновок - витяг з акта огляду медико-соціальної експертної комісії від 13.10.2015 року, в якому зазначено, що ОСОБА_5 є інвалідом з дитинства (а.с.16).

Таким чином, ОСОБА_5 визнано інвалідом з дитинства не після 18-ти років.

Згідно наявних в матеріалах справи доказів, ОСОБА_3 є матір'ю інваліда з дитинства, виховала його до цього віку, досягла 50 років та має не менше 15 років страхового стажу.

Для призначення пенсії згідно п.3 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» до Управління Пенсійного фонду України в м. Енергодарі Запорізької області були надані усі передбачені нормами діючого законодавства документи.

У зв'язку із викладеним відмова відповідача в призначенні пенсії позивачу з причини відсутності підтвердження факту визнання дитини інвалідом з дитинства до 6-ти річного віку є безпідставною, такою що не ґрунтується на приписах чинного законодавства.

Враховуючи викладене, позивачем доведено безпідставність відмови їй у призначенні дострокової пенсії за віком на пільгових умовах як матері інваліда з дитинства відповідно до п.3 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Відповідно до ч.1 ст.45 Закону України«Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку.

Враховуючи те, що позивач звернулася до Управління Пенсійного фонду України в м.Енергодарі Запорізької області із заявою про призначення пенсії 03 червня 2016 року, то колегія суддів приходить до висновку про необхідність зобов'язання відповідача призначити пенсію позивачу саме з 03 червня 2016 року.

Щодо вимоги про визнати неправомірними дій відповідача щодо порушення порядку розгляду заяви ОСОБА_3 від 03.06.2016 року про призначення дострокової пенсії за віком, як матері інваліда з дитинства, колегія суддів зазначає наступне.

З матеріалів справи вбачається, що заява ОСОБА_3, щодо призначення їй дострокової пенсії за віком, як матері інваліда з дитинства, була розглянута комісією із спірних питань по призначенню та виплаті пенсії УПФУ в м.Енергодар Запорізької області, за результатами чого прийнято рішення від 01.07.2016 року №07 про відмову в призначенні пенсії.

Позивачем не зазначено в чому саме полягає порушення відповідачем порядку розгляду заяви, а колегією суддів таких порушень не встановлено, а тому підстави для задоволення позивних вимог в частині визнання неправомірними дій відповідача щодо порушення порядку розгляду заяви відсутні.

Відповідно до ст.202 КАС України, підставами для скасування постанови суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

З урахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції вважає, що висновки суду першої інстанції не відповідають встановленим у справі обставинам, а рішення прийняте із порушенням норм матеріального та процесуального права, у зв'язку з чим підлягає скасуванню із ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч.6 ст.94 КАС України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції або Верховний Суд України, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

Враховуючи прийняття нового рішення по справі, яким фактично задоволені вимоги позивача, колегія суддів вважає за необхідне змінити розподіл судових витрат та присудити за рахунок бюджетних асигнувань Управління Пенсійного фонду України в м.Енергодарі Запорізької області на користь позивача документально підтверджені судовій витрати у вигляді судового збору за звернення до суду першої інстанції у розмірі 551,21 грн., згідно квитанції від 20.07.2016 року №0.0.587937618.1 та судового збору за звернення до суду апеляційної інстанції у розмірі 606,34 грн., згідно квитанції від 24.10.2016 року №0.0.640045816.1, всього у розмірі 1157,55 грн.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 94, 160, 167, 184, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 - задовольнити частково.

Постанову Енергодарського міського суду Запорізької області від 12 жовтня 2016 р. у справі №316/1072/16-а (2-а/316/73/16) за позовом ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 до Управління Пенсійного фонду України в м. Енергодарі Запорізької області про визнання дій неправомірними, визнання протиправною відмову та зобов'язання вчинити певні дії - скасувати.

Адміністративний позов ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 до Управління Пенсійного фонду України в м. Енергодарі Запорізької області про визнання дій неправомірними, визнання протиправною відмову та зобов'язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправною відмову Управління Пенсійного фонду України в м.Енергодарі Запорізької області у призначенні ОСОБА_3 дострокової пенсії за віком, як матері інваліда з дитинства.

Зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в м.Енергодарі Запорізької області призначити та виплачувати дострокову пенсію ОСОБА_3, як матері інваліда з дитинства, з моменту її звернення з заявою про призначення пенсії - 03.06.2016 року.

В іншій частині позову - відмовити.

Стягнути з бюджетних асигнувань Управління Пенсійного фонду України в м.Енергодарі Запорізької області на користь ОСОБА_3 судовий збір у розмірі 1157 (одна тисяча сто п'ятдесят сім) грн. 55 коп.

Вступна та резолютивна частини постанови складені в нарадчій кімнаті та проголошені в судовому засіданні 23 листопада 2016 року, в повному обсязі постанова складена 28 листопада 2016 року.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення.

Постанова суду може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції, а в разі складання рішення відповідно до ст.160 КАС України - з дня складання рішення в повному обсязі.

Головуючий суддя С.В. Білак

Судді В.А.Шальєва

С.Ю.Чумак