Справа № 804/10496/13-а
Суддя: Турова Олена Михайлівна
Дата ухвалення: 2015-05-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді: Турової О.М.
за участю секретаря судового засідання: Гончарової В.Г.
представника позивача: ОСОБА_1
представника відповідача: ОСОБА_2
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпропетровську адміністративну справу
за позовом Приватного підприємства «Агро-ФТ»
до Державної податкової інспекції у Жовтневому районі м. Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області
про визнання дій незаконними, скасування наказів та податкового повідомлення-рішення, -
Приватне підприємство «Агро-ФТ» звернулося до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Державної податкової інспекції у Жовтневому районі міста Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області, в якому, з урахуванням уточненої позовної заяви, просило: визнати незаконними дії відповідача щодо проведення документальної позапланової виїзної перевірки позивача; скасувати наказ відповідача від 12.07.2013р. №50 «Про проведення документальної позапланової виїзної перевірки ПП «Агро-ФТ»; визнати незаконними дії відповідача щодо продовження терміну проведення документальної позапланової виїзної перевірки позивача; скасувати наказ відповідача від 24.07.2013р. №121 «Про продовження терміну проведення документальної позапланової виїзної перевірки ПП «Агро-ФТ»; скасувати податкове повідомлення-рішення відповідача, прийняте на підставі акту перевірки №422/22-2/32887857 від 01.08.2013р., яким позивачу збільшене грошове зобовязання з податку на додану вартість в загальному розмірі 4911997,50грн.
Представник позивача у судовому засіданні підтримав адміністративний позов у повному обсязі та, посилаючись на викладені у ньому доводи, просив його задовольнити.
Відповідач правом на подання письмових заперечень на позов не скористався.
Представник відповідача у судовому засіданні надав усні пояснення, в яких заперечував проти задоволення адміністративного позову посилаючись на те, що перевірка позивача була призначена та проведена відповідно до вимог чинного законодавства, а тому підстави для скасування оскаржуваних наказів та визнання протиправними дій податкового органу з цього приводу відсутні. Також представник відповідача зазначав, що безпідставними є позовні вимоги про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення рішення, оскільки проведеною перевіркою позивача встановлено, що останнім безпідставно віднесено суми передоплати по постачанню кукурудзи за договорами з ТОВ «Біофорсе» та ТОВ «АРТ-ФЕНІКС» у загальному розмірі 4362810,00грн. до скорочених декларацій з податку на додану вартість за березень та квітень 2013 року, та віднесено кошти до спеціального рахунку, оскільки, по-перше, отримання ПП «Агро-ФТ» винагороди (премії) від вказаних контрагентів, за зобовязання перед цими покупцями поставити їм в майбутньому сільськогосподарський товар (кукурудзу) по визначеній ціні після збору врожаю, не відноситься до діяльності у сфері сільського господарства і має бути відображене у загальній декларації з податку на додану вартість, а не в скороченій, як це зробив позивач, тим паче, що вказану кукурудзу було засіяно на земельних ділянках, які орендуються позивачем за договорами оренди, що не зареєстровані у встановленому законодавством порядку, водночас, сільськогосподарська продукція, яка вироблена (вирощена) на земельних ділянках, у відношенні яких договори оренди не укладені, або укладені, але не зареєстровані у встановленому порядку, не можуть вважатися власно вирощеними з метою застосування спеціального режиму оподаткування податком на додану вартість у розумінні приписів ст.20 Закону України «Про оренду землі», ст.125 Земельного кодексу України та ст.209 Податкового кодексу України. Також відповідач зазначав, що рішенням Державної податкової інспекції у Жовтневому районі міста Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області №042-151 від 24 липня 2013 року ПП «Агро-ФТ» як сільськогосподарське підприємство з 01.04.2013р. виключено з реєстру субєктів спеціального режиму оподаткування у звязку із тим, що питома вага несільськогосподарських товарів (послуг) протягом попередніх 12 послідовних податкових періодів сукупно перевищує 25% вартості всіх поставлених товарів (послуг). З огляду на рішення №042-151 від 24 липня 2013 року, позивач повинен був у березні та квітні 2013 року оподатковувати операції, повязані з придбанням товарів (робіт, послуг) та основних фондів для ведення власної господарської діяльності, а саме: придбання сільськогосподарської техніки, дизельного палива, послуг оренди тощо за основною ставкою податку на додану вартість 20%, однак, цього не робив, у звязку із чим занизив податок на додану вартість на загальну суму 3274665,0грн. по загальній декларації з цього податку.
Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи та наявні в них докази, а також проаналізувавши зміст норм матеріального та процесуального права, що регулюють спірні правовідносини, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог, з огляду на наступне.
Згідно довідки з ЄДРПОУ АА №695835 основними видами діяльності позивача є вирощування зернових та технічних культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур, вирощування овочів і баштанних культур, коренеплодів і бульбоплодів, розведення великої рогатої худоби молочних порід, оптова торгівля зерном, необробленим тютюном, насінням і кормами для тварин, неспеціалізована оптова торгівля, інші види роздрібної торгівлі в неспеціалізованих магазинах.
22 квітня 2004 року ПП «Агро-ФТ» було зареєстровано платником податку на додану вартість, а з 01 квітня 2009 року відповідно до свідоцтва №100215792 НБ №039968 це сільськогосподарське підприємство було зареєстроване як субєкт спеціального режиму оподаткування податком на додану вартість.
12 липня 2013 року ДПІ у Жовтневому районі м. Дніпропетровська ГУ Міндоходів у Дніпропетровській області видано наказ №50 «Про проведення документальної позапланової виїзної перевірки ПП «Агро-ФТ», відповідно до якого на підставі п.п.78.1.1 п.78.1, п.78.4 ст.78 Податкового кодексу України призначено проведення з 19.07.2013р. документальної позапланової виїзної перевірки ПП «Агро-ФТ» з питань дотримання вимог податкового законодавства з податку на додану вартість за період з 01.10.2012р. по 31.12.2012р., з 01.01.2013р. по 31.01.2013р., з 01.03.2013р. по 30.04.2013р.
Наказом ДПІ у Жовтневому районі м. Дніпропетровська ГУ Міндоходів у Дніпропетровській області від 24.07.2013р. №121 «Про продовження терміну проведення документальної позапланової виїзної перевірки ПП «Агро-ФТ» у звязку із значними обсягами операцій, проведених платником податків у перевіряємому періоді, з великим документообігом на підприємстві, з метою забезпечення якісного проведення документальної перевірки та відповідно до п.82.2 ст.82 Податкового кодексу України продовжено проведення вищевказаної перевірки позивача із запланованим терміном 5 робочих днів на 2 робочих дня.
Судом також встановлено, що на підставі вищевказаних наказів ДПІ у Жовтневому районі м. Дніпропетровська ГУ Міндоходів у Дніпропетровській області від 12.07.2013р. №50 та від 24.07.2013р. №121 головним державним ревізором-інспектором відділу перевірок з окремих питань управління податкового аудиту цього податкового органу ОСОБА_3 з 22.07.2013р. по 25.07.2013р. проведено документальну позапланову виїзну перевірку ПП «Агро-ФТ» з питань дотримання вимог податкового законодавства з податку на додану вартість за період з 01.10.2012р. по 31.12.2012р., з 01.01.2013р. по 31.01.2013р., з 01.03.2013р. по 30.04.2013р., за результатами якої складено акт від 01.08.2013р. №422/22-2/32887857.
Тобто відповідача було допущено до перевірки, що позивачем не заперечується.
Як вбачається з акта перевірки від 01.08.2013р. №422/22-2/32887857, за результатами її проведення було встановлено порушення позивачем приписів п.185.1 ст.185, п.187. ст.187, п.п.209.15.2 п.209.15 ст.209 Податкового кодексу України, що призвело до заниження податку на додану вартість на загальну суму 3274665,00грн., в тому числі за березень 2013 року на суму 131533,00грн. та за квітень 2013 року на суму 3143132,00грн.
Означені висновки обґрунтовані тим, що ПП «Агро-ФТ» безпідставно віднесено суми передоплати по постачанню кукурудзи за договорами з ТОВ «Біофорсе» та ТОВ «АРТ-ФЕНІКС» у загальному розмірі 4362810,00грн. до скорочених декларацій з податку на додану вартість за березень та квітень 2013 року, та віднесено кошти до спеціального рахунку, оскільки, по-перше, отримання ПП «Агро-ФТ» винагороди (премії) від вказаних контрагентів, за зобовязання перед цими покупцями поставити їм в майбутньому сільськогосподарський товар (кукурудзу) по визначеній ціні після збору врожаю, не відноситься до діяльності у сфері сільського господарства і має бути відображене у загальній декларації з податку на додану вартість, а не в скороченій, як це зробив позивач, тим паче, що вказану кукурудзу було засіяно на земельних ділянках, які орендуються позивачем за договорами оренди, що не зареєстровані у встановленому законодавством порядку, водночас, сільськогосподарська продукція, яка вироблена (вирощена) на земельних ділянках, у відношенні яких договори оренди не укладені, або укладені, але не зареєстровані у встановленому порядку, не можуть вважатися власно вирощеними з метою застосування спеціального режиму оподаткування податком на додану вартість у розумінні приписів ст.20 Закону України «Про оренду землі», ст.125 Земельного кодексу України та ст.209 Податкового кодексу України. В акті також зазначалося, що рішенням ДПІ у Жовтневому районі міста Дніпропетровська ГУ Міндоходів у Дніпропетровській області №042-151 від 24 липня 2013 року ПП «Агро-ФТ» як сільськогосподарське підприємство з 01.04.2013р. виключено з реєстру субєктів спеціального режиму оподаткування у звязку із тим, що питома вага несільськогосподарських товарів (послуг) протягом попередніх 12 послідовних податкових періодів сукупно перевищує 25% вартості всіх поставлених товарів (послуг). З огляду на рішення №042-151 від 24 липня 2013 року, позивач повинен був у березні та квітні 2013 року оподатковувати операції, повязані з придбанням товарів (робіт, послуг) та основних фондів для ведення власної господарської діяльності, а саме: придбання сільськогосподарської техніки, дизельного палива, послуг оренди тощо за основною ставкою податку на додану вартість 20%, однак, цього не робив, у звязку із чим занизив податок на додану вартість на загальну суму 3274665,0грн. по загальній декларації з цього податку. Таким чином, позивач неправомірно задекларував податок на додану вартість, що підлягає сплаті в бюджет, за березень-квітень 2013 року у сумі 0,00грн.
Оскаржуючи накази відповідача про призначення перевірки та про проводження терміну її проведення, а також дії відповідача щодо проведення цієї перевірки та продовження строків її проведення, позивач посилається на відсутність підстав для видання наказу про проведення перевірки у розумінні приписів ст.78 Податкового кодексу України, зазначаючи про те, що, оскільки призначення перевірки було незаконне, то і, як наслідок, продовження терміну її проведення та дії з цього приводу, а також відносно проведення самої перевірки є незаконними.
Надаючи оцінку вищевказаним доводам позивача, суд зважає на наступне.
Так, п.п.78.1.1 п.78.1 ст.78 Податкового кодексу України встановлено, що однією з підстав для здійснення документальної позапланової перевірки є та обставина, коли за наслідками перевірок інших платників податків або отримання податкової інформації виявлено факти, що свідчать про можливі порушення платником податків податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, якщо платник податків не надасть пояснення та їх документальні підтвердження на обов'язковий письмовий запит контролюючого органу, в якому зазначаються можливі порушення цим платником податків податкового, валютного та іншого законодавства протягом 10 робочих днів з дня отримання запиту.
Відповідно до п.78.4 ст.78 Податкового кодексу України про проведення документальної позапланової перевірки керівник органу державної податкової служби приймає рішення, яке оформлюється наказом. Право на проведення документальної позапланової перевірки платника податків надається лише у випадку, коли йому до початку проведення зазначеної перевірки вручено під розписку копію наказу про проведення документальної позапланової перевірки.
Пунктом 78.5 статті 78 Податкового кодексу України передбачено, що допуск посадових осіб органів податкової служби до проведення документальної позапланової виїзної перевірки здійснюється згідно із статтею 81 цього Кодексу.
Згідно з п.82.2 ст.82 Податкового кодексу України тривалість перевірок, визначених у статті 78 цього Кодексу (крім перевірок, що проводяться за наявності обставин, визначених у підпункті 78.1.8 пункту 78.1 статті 78 цього Кодексу, тривалість яких встановлена у статті 200 цього Кодексу), не повинна перевищувати 15 робочих днів для великих платників податків, щодо суб'єктів малого підприємництва - 5 робочих днів, для фізичних осіб - підприємців, які не мають найманих працівників, за наявності умов, визначених в абзацах третьому - восьмому цього пункту, - 3 робочі дні, інших платників податків - 10 робочих днів. Продовження строків проведення перевірок, визначених у статті 78 цього Кодексу, можливе за рішенням керівника органу державної податкової служби не більш як на 10 робочих днів для великих платників податків, щодо суб'єктів малого підприємництва - не більш як на 2 робочих дні, інших платників податків - не більш як на 5 робочих днів.
Відповідно до частини 2 статті 124 Конституції України юрисдикція суддів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.
Отже, з наведеної норми Конституції України слідує, що судова юрисдикціям поширюється не загалом на всі суспільні правовідносини, а лише на такі, що врегульовані нормами права, тобто на правовідносини.
В свою чергу неодмінними елементом правовідносин є їх зміст, тобто суб'єктивне право особи та її обов'язок.
Відтак, судовому захисту підлягає суб'єктивне право особи, яке порушується у конкретних правовідносинах.
Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 25 листопада 1997 року № 6-зп «Щодо офіційного тлумачення частини другої статті 55 Конституції України та статті 248-2 Цивільного процесуального кодексу України» частину другу ст.55 Конституції України необхідно розуміти так, що кожен, тобто громадянин України, іноземець, особа без громадянства має гарантоване державою право оскаржити в суді загальної юрисдикції рішення, дії чи бездіяльність будь-якого органу державної влади, органу місцевого самоврядування, посадових і службових осіб, якщо громадянин України, іноземець, особа без громадянства вважають, що їх рішення, дія чи бездіяльність порушують або ущемлюють права і свободи громадянина України, іноземця, особи без громадянства чи перешкоджають їх здійсненню, а тому потребують правового захисту в суді.
З викладеної правової позиції Конституційного Суду України випливає, що підставою для звернення особи до суду з позовом щодо оскарження рішення, дії чи бездіяльності будь-якого органу державної влади, органу місцевого самоврядування, посадових і службових осіб є наявність у позивача переконання в порушенні його прав або свобод чи в існуванні перешкод у здійсненні цих прав.
Вказаний принцип також закріплений в частині 1 статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України, який визначає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.
Виходячи із положень статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України предметом розгляду в порядку адміністративного судочинства є рішення, дії або бездіяльність суб'єкта владних повноважень.
Так, згідно з п.п.17.1.7 п.17.1 ст.17 Податкового кодексу України платник податків має право оскаржувати в порядку, встановленому цим Кодексом, рішення, дії (бездіяльність) контролюючих органів (посадових осіб).
Виходячи з наведеного, платниками податків до суду можуть бути оскаржені рішення, дії, бездіяльність суб'єктів владних повноважень, які порушують права, свободи та інтереси.
Втім, задоволенню в адміністративному судочинстві підлягають лише ті позовні вимоги, які відновлюють фактично порушені права, свободи та інтереси особи у сфері публічно-правових відносин.
В іншому разі в задоволенні відповідних позовів має бути відмовлено, оскільки правові наслідки оскаржуваного наказу за таких обставин є вичерпаними, а отже, задоволення позову не може призвести до відновлення порушених прав платника податків, оскільки після проведення перевірки права платника податків порушують лише наслідки проведення відповідної перевірки.
Так, оскаржувані у вказаній справі накази є актами одноразового застосування та вичерпують свою дію фактом їх виконання.
При цьому, як підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, податковим органом фактично реалізована надана оскаржуваними наказами компетенція на проведення перевірки з продовженням її строків та оформлення результатів такої перевірки, що підтверджується актом від 01.08.2013р. №422/22-2/32887857, а відтак, задоволення позовних вимог про визнання протиправними та скасування наказів, як і визнання протиправними дій щодо продовження термінів перевірки та дій щодо її проведення на підставі вищевказаних наказів не призведе до поновлення порушеного права позивача, оскільки такий наказ не є юридично значимим для нього.
Разом з тим, юридично значимими для позивача є податкове повідомлення-рішення, винесене за результатом реалізації оскаржуваних наказів, оскарження якого буде належним способом захисту порушеного права шляхом звернення з позовними вимогами про скасування останнього.
З огляду на наведене, суд зазначає, що на час розгляду справи відсутнє порушене право позивача внаслідок прийняття оскаржуваних наказів та вчинення оскаржуваних дій, оскільки перевірку, призначену та продовжену вказаними наказами, вже проведено, а за її наслідками складено відповідний акт про результати такої перевірки та винесено податкове повідомлення-рішення. Отже, дії по призначенню та проведенню перевірки, що знайшли своє відображення у відповідних наказах, що вичерпали свою дію станом на час розгляду даної справи, жодним чином не порушують прав та інтересів ПП «Агро-ФТ».
Таким чином, у задоволенні позовних вимог в частині визнання незаконними дій відповідача щодо проведення документальної позапланової виїзної перевірки позивача, скасування наказу відповідача від 12.07.2013р. №50 «Про проведення документальної позапланової виїзної перевірки ПП «Агро-ФТ», визнання незаконними дій відповідача щодо продовження терміну проведення документальної позапланової виїзної перевірки позивача та скасування наказу відповідача від 24.07.2013р. №121 «Про продовження терміну проведення документальної позапланової виїзної перевірки ПП «Агро-ФТ» слід відмовити.
Разом з тим, суд вбачає підстави для задоволення частини позовних вимог щодо визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення відповідача, прийнятого на підставі акта перевірки №422/22-2/32887857 від 01.08.2013р., яким позивачу збільшене грошове зобовязання з податку на додану вартість в загальному розмірі 4911997,50грн., з огляду на наступне.
Як вбачається з акта документальної позапланової виїзної перевірки ПП «Агро-ФТ» №422/22-2/32887857 від 01.08.2013р., на підставі якого прийнято оскаржуване податкове повідомлення-рішення ДПІ у Жовтневому районі міста Дніпропетровська ГУ Міндоходів у Дніпропетровській області, наявність порушення податкового законодавства позивачем, зокрема, обґрунтована тим, що рішенням відповідача №042-151 від 24 липня 2013 року позивач як сільськогосподарське підприємство виключений з реєстру субєктів спеціального режиму оподаткування з 01.04.2013р. у звязку із тим, що питома вага несільськогосподарських товарів (послуг) протягом попередніх 12 послідових податкових періодів сукупно перевищує 25% вартості всіх поставлених товарів (послуг), тому позивач неправомірно задекларував податок на додану вартість, що підлягає сплаті в бюджет, за березень-квітень 2013 року у сумі 0,00грн.
При цьому, згідно з ч.1 ст.72 КАС України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.
Так, вищевказаним судовим рішенням встановлено, що 24.07.2013р. начальником ДПІ у Жовтневому районі міста Дніпропетровська ГУ Міндоходів у Дніпропетровській області було прийнято рішення №042-151 про виключення сільськогосподарського підприємства з реєстру суб'єктів спеціального режиму оподаткування, яким ПП «Агро-ФТ» було виключено з реєстру суб'єктів спеціального режиму оподаткування.
На підставі цього рішення проведено анулювання спеціального свідоцтва позивача від 01.04.2009р.№100215792 НБ №039968 та здійснена реєстрація ПП «Агро-ФТ» як платника податку на додану вартість на загальних умовах.
Означене рішення обґрунтовано тим, що ПП «Агро-ФТ» протягом періоду травень 2012 року - квітень 2013 року (тобто 12 послідовних звітних податкових періодів) мало сукупну вартість поставок всіх товарів (послуг) 46661700,00грн., у тому числі несільськогосподарських товарів (послуг) - 15090906,32грн., що становить 32,3% та перевищує 25% вартості всіх поставлених товарів (послуг), тому відповідно до п.209.11 ст.209 Податкового кодексу України підприємство виключається з реєстру субєктів спеціального режиму оподаткування та вважається платником податку на додану вартість на загальних підставах з 01.04.2013р.
На підтвердження наведеного висновку відповідачем було надано суду розрахунок сум, вказаних в оскаржуваному рішенні від 24.07.2013р. №042-151, згідно якого сукупна вартість поставок всіх (сільськогосподарських та несільськогосподарських) товарів (послуг) позивача у розмірі 46661700,00грн. за період травень 2012 року-квітень 2013 року співпадає з задекларованими ПП «Агро-ФТ» показниками в загальній та скороченій деклараціях з ПДВ за вказаний період. При цьому сукупна сума поставок несільськогосподарських товарів позивача у розмірі 15090906,32грн. за період травень 2012 року-квітень 2013 року, за розрахунком відповідача, складається з обсягу постачання товарів, що не належать до сільськогосподарських, згідно показників загальних декларацій ПП «Агро-ФТ» за цей період у розмірі 725003грн., а також з суми обсягу постачання товарів без ПДВ за угодами з ТОВ «БІОФОРСЕ» та ТОВ «АРТ ФЕНІКС» відповідно до виписаних цими контрагентами податкових накладних у розмірі 14365903грн., оскільки, враховуючи висновок акта перевірки ПП «Агро-ФТ» №2983/226/32887857 від 07.06.2013р. та матеріали розпочатої 22.07.2013р. документальної позапланової виїзної перевірки позивача з питань дотримання вимог податкового законодавства з ПДВ за період з 01.10.2012р. по 31.12.2012р., з 01.01.2013р. по 31.01.2013р., з 01.03.2013р. по 30.04.2013р. (акт №422/22-2/32887857 від 01.08.2013р.), угоди позивача з вищевказаними контрагентами не є діяльністю у сфері сільського господарства, тому що кукурудза, яка мала бути поставлена позивачем ТОВ «БІОФОРСЕ» та ТОВ «АРТ ФЕНІКС» за укладеними з ними угодами з передоплатою, була засіяна ПП «Агро-ФТ» на земельних ділянках, які не зареєстровані, а сільськогосподарська продукція, яка вироблена (вирощена) на земельних ділянках, у відношенні яких договори оренди не укладені, або укладені та не зареєстровані у встановленому порядку, не можуть вважатися власно вирощеними з метою застосування спеціального режиму оподаткування податком на додану вартість.
Аналогічні підстави були покладені і в основу висновків протоколу засідання робочої групи ДПІ у Жовтневому районі міста Дніпропетровська ГУ Міндоходів у Дніпропетровській області від 24.07.2013р., відомості якого були використані під час прийняття рішення №042-151 від 24.07.2013р. про виключення сільськогосподарського підприємства з реєстру суб'єктів спеціального режиму оподаткування.
При цьому означеним рішенням суду апеляційної інстанції було встановлено наступні обставини.
Згідно з листом ПП «Агро-ФТ», який надано на запит ДПІ, підприємство орендує у Вишевицькій сільській раді земельні ділянки у власників паїв загальною площею 940,0322га., у т.ч. зареєстрованих 460,0322га та 480,00га знаходяться на реєстрації. У Хотинівській сільській раді Коростенського району Житомирської області 2136,0га, договори знаходяться на реєстрації в Державному комітеті України із земельних ресурсів головного управління Держкомзему. У Сингаінівській сільській раді Корост енського району Житомирської області 250,0га, які знаходяться на реєстрації в Державному комітеті України із земельних ресурсів головного управління Держкомзему. Також підприємство орендує земельні ділянки у Мірчанській сільській раді Радомишльського району Житомирської області та у Вишевицькій сільській раді Радомишльського району Житомирської області загальною площею 571,2894га.
Перевіркою встановлено укладення ПП «Агро-ФТ» (постачальник) з ТОВ «Біофорсе» (покупець) договору постачання №21/01-13 від 21.01.2013р., за умовами якого Постачальник зобовязується поставити товар (кукурудзу), а Покупець прийняти та сплатити товар. На виконання умов договору ТОВ «Біофорсе» було переплачено кошти на рахунок ПП «Агро-ФТ» на загальну суму 6633234,00грн., у т.ч. ПДВ 1105539,00грн.
За позицією ДПІ, податкові зобовязання при здійсненні цих операцій повинні були відображені ПП «Агро-ФТ» не у спеціальних (скорочених), а загальних деклараціях з ПДВ та відповідно мали оподатковуватися на загальних підставах, оскільки сільськогосподарська продукція, яка вироблена (вирощена) на земельних ділянках, у відношенні яких договори оренди не укладені, або укладені та не зареєстровані у встановленому порядку, не може вважатися власно вирощеною з метою застосування спеціального режиму оподаткування податком на додану вартість. Крім цього, ДПІ кваліфікує отримані ПП «Агро-ФТ» кошти від ТОВ «Біофорсе» у межах договору №21/01-13 від 21.01.2013р., як винагорода (премія), отримана підприємством за зобовязання перед покупцем поставити йому у майбутньому сільськогосподарські товари по визначеній ціні. Оскільки, ці кошти отримані ПП «Агро-ФТ» не як оплату за поставлений товар, то ДПІ вказує, що надання такої послуги не відноситься до діяльності у сфері сільського господарства, визначеної ст.209 ПК України.
Так, згідно із п.п.14.1.235 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України, сільськогосподарський товаровиробник для цілей глави 2 розділу XIV цього Кодексу - юридична особа незалежно від організаційно-правової форми, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції та/або розведенням, вирощуванням та виловом риби у внутрішніх водоймах (озерах, ставках та водосховищах) та її переробкою на власних чи орендованих потужностях, у тому числі власновиробленої сировини на давальницьких умовах, та здійснює операції з її постачання.
Відповідно до п. 209.6 ст. 209 ПК України, сільськогосподарським вважається підприємство, основною діяльністю якого є постачання вироблених (наданих) ним сільськогосподарських товарів (послуг) на власних або орендованих основних фондах, а також на давальницьких умовах, в якій питома вага вартості сільськогосподарських товарів/послуг становить не менш як 75 відсотків вартості всіх товарів/послуг, поставлених протягом попередніх 12 послідовних звітних податкових періодів сукупно.
Зі змісту вказаних норм права вбачається, що кваліфікаційною вимогою для особи, яка претендує на набуття статусу платника фіксованого сільськогосподарського податку, є частка сільськогосподарського товаровиробництва, яка повинна перевищувати 75 відсотків загального обсягу доходу субєкта господарювання.
Отже, законодавець пов'язує надання пільг щодо сплати податку на додану вартість при спеціальному режимі оподаткування лише з обсягами поставки сільськогосподарських товарів власного виробництва сільськогосподарським підприємством. При цьому, законодавство не повязує набуття права застосування спеціального режиму оподаткування з такою умовою, як обовязкова державна реєстрація договорів оренди земельних ділянок, на яких така сільськогосподарська продукція виробляється. Земельне законодавство України вимагає державної реєстрації документа, що встановлює право користування земельною ділянкою (зокрема, ст.125 Земельного кодексу), в той же час, податкове законодавство не вимагає державної реєстрації договору оренди земельної ділянки (паю) як обовязкової ознаки для кваліфікації відповідної ділянки як такої, що знаходиться у користуванні сільськогосподарського товаровиробника.
Таким чином, доводи ДПІ про те, що вироблена (вирощена) на земельних ділянках, у відношенні яких договори оренди не зареєстровані у встановленому порядку, не може вважатися власно вирощеною з метою застосування спеціального режиму оподаткування податком на додану вартість.
Необґрунтованими суд апеляційної інстанції визнав і висновки ДПІ про те, що кошти отримані ПП «Агро-ФТ» від ТОВ «Біофорсе» у межах договору №21/01-13 від 21.01.2013р., є винагорода (премія), отримана підприємством за зобовязання перед покупцем поставити йому у майбутньому сільськогосподарські товари по визначеній ціні, оскільки такі висновки ДПІ суперечать умовам договору, який укладено ПП «Агро-ФТ» з ТОВ «Біофорсе» та яким визначено предмет поставка товару (кукурудза), ціну та умову оплати товару покупець зобовязаний сплатити вартість товару на умовах: 100% передоплати товару або оплати товару по факту передачі (відповідно до видаткових накладних, що обумовлюється в Додаткових угодах до цього Договору (п.2.2. Договору). Відповідно до Додаткової угоди №1 покупець зобовязаний здійснити 100% передоплату на розрахунковий рахунок постачальника. Отже, отриманні ПП «Агро-ФТ» кошти від ТОВ «Біофорсе» у межах договору №21/01-13 від 21.01.2013р., не є винагородою (премія), як на тому наполягає ДПІ, а є оплатою за товар, поставка якого є предметом цього договору.
Постанова Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 25.03.2014р. у справі №804/9914/13-а відповідно до ч.5 ст.254 КАС України є такою, що набрала законної сили з моменту проголошення.

При цьому, як зазначалося вище, згідно з ч.1 ст.72 КАС України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Таким чином, обставини, встановлені постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 25.03.2014р. у справі №804/9914/13-а, також не підлягають доказуванню під час розгляду даної адміністративної справи.

Отже, висновок відповідача про те, що угода, укладена позивачем з ТОВ «Біофорсе» не є діяльністю у сфері сільського господарства, є безпідставним та необґрунтованим, а тому позивач правомірно відобразив суми податкового кредиту та податкових зобовязань з податку на додану вартість за цією господарською операцією у спеціальних (скорочених) деклараціях з ПДВ.

Також слід зазначити, що судовим рішенням, яке набрало законної сили, у справі №804/10494/13-а було встановлено наступні обставини та здійснено такі висновки.

Посилаючись на обставини, встановлені в акті попередньої перевірки позивача №2983/226/32887857 від 07.06.2013р., відповідач був обізнаний про оскарження податкового повідомлення-рішення, винесеного на підставі цього акту, про що і зазначив у протоколі засідання робочої групи ДПІ у Жовтневому районі міста Дніпропетровська ГУ Міндоходів у Дніпропетровській області від 24.07.2013р. Проте, не зважаючи на те, що податкове повідомлення-рішення є неузгодженим, а висновкам акту перевірки, на підставі якого воно прийняте, остаточну оцінку надасть суд, відповідач передчасно використав ці висновки для прийняття оскаржуваного рішення №042-151 від 24.07.2013р. про виключення позивача з реєстру суб'єктів спеціального режиму оподаткування, та помилково дійшов висновку про те, що суми обсягу постачання товарів без ПДВ за угодою з ТОВ «БІОФОРСЕ» мають бути віднесені до сукупної суми поставок несільськогосподарських товарів позивача за період травень 2012 року-квітень 2013 року.

Також необґрунтованими є доводи відповідача відносно того, що до сукупної суми поставок несільськогосподарських товарів позивача за період травень 2012 року-квітень 2013 року мають бути включені суми обсягу постачання товарів без ПДВ за угодою ПП «Агро-ФТ» з ТОВ «АРТ ФЕНІКС».

При цьому слід зазначити, що угода позивача з ТОВ «АРТ ФЕНІКС» була визнана відповідачем діяльністю поза межами сфери сільського господарства з тих же самих підстав, що і угода ПП «Агро-ФТ» з ТОВ «БІОФОРСЕ».

Зважаючи на те, що в основу прийняття оскаржуваного рішення №042-151 від 24.07.2013р. про виключення позивача з реєстру суб'єктів спеціального режиму оподаткування, було покладено необґрунтовані та передчасні висновки, а також враховуючи, що згідно податкових декларації ПП «Агро-ФТ» за період травень 2012 року-квітень 2013 року (протягом попередніх 12 послідовних звітних податкових періодів) питома вага вартості сільськогосподарських товарів (послуг), що постачалися позивачем, становила не менше 75% вартості всіх товарів (послуг) поставлених за цей час, суд дійшов висновку про відсутність підстав для виключення ПП «Агро-ФТ» з реєстру суб'єктів спеціального режиму оподаткування податком на додану вартість та анулювання спеціального свідоцтва позивача №100215792 серії НБ№039968 від 01.04.2009р. у розумінні приписів п.209.11 ст.209 Податкового кодексу України.

Встановлені судовими рішеннями, що набрали законної сили, у справах №804/9914/13-а та №804/10494/13-а обставини свідчать про безпідставність висновків відповідача, покладених в основу для прийняття оскаржуваного в рамках адміністративної справи, що розглядається, податкового повідомлення-рішення форми «Р» від 20.08.2013р. №, а, отже, про його протиправність та наявність підстав для його скасування.

Отже, позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд враховує, що відповідно до ч.3 ст.94 КАС України якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Таким чином, понесені позивачем судові витрати у вигляді сплати судового збору підлягають відшкодуванню на його користь пропорційно частині задоволених позовних вимог у сумі 2294,00грн.

Керуючись ст. ст. 122, 160-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов Приватного підприємства «Агро-ФТ» до Державної податкової інспекції у Жовтневому районі м. Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання дій незаконними, скасування наказів та податкового повідомлення-рішення задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Жовтневому районі м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області форми «Р» від 20.08.2013р. №.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути з Державного бюджету України на користь Приватного підприємства «Агро-ФТ» () судові витрати із сплати судового збору у розмірі 2294,00грн. (дві тисячі двісті девяносто чотири гривні 00 копійок).

Постанова суду набирає законної сили відповідно до вимог ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в порядку та у строки, встановлені ст. 186 цього Кодексу до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги через Дніпропетровський окружний адміністративний суд з одночасним направленням копії апеляційної скарги особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_4