Справа № 823/1427/16
Суддя: В.І. Коваленко
Дата ухвалення: 2016-11-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2016 року справа № 823/1427/16

11 год. 10 хв. м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд в складі:

головуючого судді - Коваленка В.І.,

за участю секретаря - Савости С.В.,

за участю представників:

позивача - Удовиченка Ю.В. за довіреністю

відповідачів - ОСОБА_2 за довіреністю,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Черкаської центральної районної лікарні до головного державного інспектора з питань праці відділу з питань додержання законодавства про працю, зайнятість та інших нормативно-правових актів ОСОБА_2, управління держпраці у Черкаській області, про визнання протиправним і скасування припису,

ВСТАНОВИВ:

Черкаська центральна районна лікарня звернулась до суду з адміністративним позовом до головного державного інспектора відділу з питань додержання законодавства про працю, зайнятість та інших нормативно-правових актів ОСОБА_2, управління держпраці у Черкаській області, в якому просить визнати протиправним і скасувати п. 1 резолютивної частини припису №23-01-51/170-130 від 31.08.2016р.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що строкові трудові договори із зовнішнім сумісником лікарем-патологоанатомом ОСОБА_3 за 2014, 2015 роки укладені на підставі його заяв, в яких останній просив укласти саме строкові трудові договори на один рік, а тому вимоги відповідача про необхідність укладення в даному випадку безстрокового трудового договору є необґрунтованими, оскільки укладення строкових трудових договорів не суперечить положенням статі 39-1 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України).

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити.

Відповідач - управління держпраці у Черкаській області подало заперечення проти адміністративного позову, в яких зазначило, що трудовий договір з ОСОБА_3 неодноразово переукладався, доказів неможливості укладення трудового договору з ним на невизначений термін адміністрацією Черкаської центральної районної лікарні не надано, а тому слід вважати, що трудовий договір з ОСОБА_3 укладений на невизначений строк. У зв'язку з цим припинення трудового договору та подальше звільнення ОСОБА_3 за ч. 2 ст. 36 КЗпП України (у зв'язку із закінченням дії строкового трудового договору) є безпідставним та кваліфіковано головним державним інспектором Ушановим О.В. як порушення вимог законодавства про працю.

На підставі наведеного відповідач вважає, що оскаржуваний припис є законним, внесений для усунення виявлених порушень законодавства про працю та захищає права, свободи та інтереси найманого працівника.

В судовому засіданні головний державний інспектор з питань праці відділу з питань додержання законодавства про працю, зайнятість та інших нормативно-правових актів управління держпраці у Черкаській області ОСОБА_2, який одночасно представляв інтереси управління держпраці у Черкаській області, проти позову заперечив, зазначивши, що в даному випадку укладення строкових трудових договорів порушує права працівника ОСОБА_3, оскільки трудовий договір повинен бути укладений на невизначений строк.

Заслухавши пояснення учасників процесу, повно, всебічно, об'єктивно дослідивши надані у справі докази, надавши їм юридичну оцінку, суд прийшов до такого висновку.

Як встановлено судом, на підставі звернення ОСОБА_3, направлення на проведення перевірки №1078 від 11.08.2016р., головним державним інспектором з питань праці відділу з питань додержання законодавства про працю, зайнятість та інших нормативно-правових актів управління держпраці у Черкаській області ОСОБА_2 у період з 25.08.2016р. по 31.08.2016р. проведено позапланову перевірку дотримання позивачем вимог законодавства про працю.

За результатами перевірки складено акт №23-01-52/170 від 31.08.2016р. яким, зокрема, зафіксовано порушення позивачем вимог ч. 2 ст. 23, п. 2 ст. 36, ч. 2 ст. 39-1 КЗпП України, а саме: адміністрацією Черкаської центральної районної лікарні безпідставно укладаються строкові трудові договори із працівниками; проводиться безпідставне розірвання трудових договорів, укладених на безстроковий термін. Згідно наказу від 31.12.2013р. № 174 з лікарем-патологоанатомом ОСОБА_3 з 01.01.2014р. укладений строковий трудовий договір, як із зовнішнім сумісником, на 0,5 ставки. Наказом від 31.12.2014р. № 236 строковий трудовий договір з ОСОБА_3 продовжений терміном дії з 01.01.2015р. по 31.12.2015р. Наказом від 31.12.2015р. № 198/1 ОСОБА_3 звільнено 31.12.2015р., у зв'язку з закінченням строку трудового договору (п. 2 ст. 36 КЗпП України).

За висновками акту перевірки декілька разів укладений з ОСОБА_3 строковий трудовий договір вважається укладеним на невизначений строк, оскільки адміністрацією лікарні не надано доказів неможливості укладення трудового договору на невизначений строк, а тому припинення трудового договору та звільнення ОСОБА_3 за п. 2 ст. 36 КЗпП України (у зв'язку із закінченням дії строкового трудового договору) є безпідставним.

На підставі згаданого акту перевірки відповідачем - головним державним інспектором з питань праці відділу з питань додержання законодавства про працю, зайнятість та інших нормативно-правових актів управління держпраці у Черкаській області ОСОБА_2, видано припис №23-01-52/170-130 від 31.08.2016р., в якому викладено опис виявлених порушень та пунктом 1 резолютивної частини припису зобов'язано позивача дотримуватись вимог статей 23, 36, 39-1 КЗпП України щодо підстав укладення строкових і безстрокових трудових договорів та їх припинення.

Листом №07/1725 від 09.09.2016р. позивач висловив зауваження щодо здійснення перевірки, які листом відповідача №4645/1 від 21.09.2016р. відхилено.

Вирішуючи спір по суті, суд враховує, що в силу положень частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною шостою статті 7 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» № 877-V від 05 квітня 2007 року та пунктом 7 Порядку проведення перевірок посадовими особами Державної інспекції України з питань праці та її територіальних органів, затвердженого наказом Міністерства соціальної політики України №390 від 02.07.2012р. та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 30 липня 2012 р. за № 1291/21603 передбачено, що за результатами здійснення планового або позапланового заходу посадова особа органу державного нагляду (контролю), у разі виявлення порушень вимог законодавства, складає акт.

Відповідно до частини сьомої статті 7 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» та пункту 7 названого порядку на підставі акта, складеного за результатами здійснення заходу, в ході якого виявлено порушення вимог законодавства, протягом п'яти робочих днів з дня завершення здійснення заходу державного нагляду (контролю) складається припис, розпорядження, інший розпорядчий документ щодо усунення порушень, виявлених під час здійснення заходу.

Підпунктами 6, 9 пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Положення про Державну службу України з питань праці» № 96 від 11.02.2015р. (далі - Положення № 96) передбачено, що Держпраці відповідно до покладених на неї завдань: здійснює державний нагляд (контроль) за дотриманням законодавства про працю юридичними особами, у тому числі їх структурними та відокремленими підрозділами, які не є юридичними особами, та фізичними особами, які використовують найману працю; здійснює державний контроль за дотриманням вимог законодавства про працю, зайнятість населення в частині дотримання прав громадян під час прийому на роботу та працівників під час звільнення з роботи; використання праці іноземців та осіб без громадянства; наймання працівників для подальшого виконання ними роботи в Україні в іншого роботодавця; дотримання прав і гарантій стосовно працевлаштування громадян, які мають додаткові гарантії у сприянні працевлаштуванню; провадження діяльності з надання послуг з посередництва та працевлаштування;

Згідно підпункту 50 пункту 4 Положення №96 Держпраці видає в установленому порядку роботодавцям обов'язкові до виконання приписи щодо усунення порушень законодавства з питань, які належать до компетенції Держпраці, та вносить пропозиції щодо накладення дисциплінарних стягнень на посадових осіб, винних у порушенні законодавства.

У відповідності до пункту 7 Положення №96 Держпраці здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи.

В розумінні положень частини 8 статті 7 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» припис - обов'язкова для виконання у визначені строки письмова вимога посадової особи органу державного нагляду (контролю) суб'єкту господарювання щодо усунення порушень вимог законодавства. Припис не передбачає застосування санкцій щодо суб'єкта господарювання. Припис видається та підписується посадовою особою органу державного нагляду (контролю), яка здійснювала перевірку.

З аналізу наведених правових норм вбачається, що припис посадової особи інспекції праці передбачає в обов'язковому порядку наявність вимоги про усунення порушень законодавства.

Звертаючись до суті виявлених порушень, в судовому засіданні суд встановив, що ОСОБА_3 прийнято на роботу до Черкаської центральної районної лікарні на посаду лікаря-патологоанатома на 0,5 ставки по строковому трудовому договору як зовнішнього сумісника. ОСОБА_3 звернувся до позивача із заявами від 19.12.2013р. та 17.12.2014р., в яких просив оформити його на роботу на попередніх умовах протягом 2014 та 2015 років.

На підставі поданих заяв позивачем видано накази №174 від 31.12.2013р. та № 236 від 31.12.2014р., якими продовжено ОСОБА_3 виконання обов'язків лікаря-патологоанатома на попередніх умовах на період 2014, 2015 роки, відповідно.

Вирішуючи спір по суті суд враховує, що відповідно до статті 23 КЗпП України трудовий договір може бути: 1) безстроковим, що укладається на невизначений строк; 2) на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; 3) таким, що укладається на час виконання певної роботи.

Строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами.

З наведених положень статті 23 КЗпП України слідує висновок, що інтереси працівника є самостійною підставою для укладення строкового трудового договору. Тобто, якщо працівник зацікавлений в укладенні строкового трудового договору і роботодавець погодив таке укладення шляхом видачі відповідного наказу про прийняття працівника на роботу, то відсутні підстави стверджувати про порушення роботодавцем положень статті 23 КЗпП України.

За таких обставин суд відхиляє доводи відповідача про порушення позивачем положень статті 23 КЗпП України при укладенні строкового трудового договору з лікарем-патологоанатомом ОСОБА_3, оскільки останній звернувся до позивача із відповідними заявами про укладення строкового трудового договору.

В розумінні положень статті 39-1 КЗпП України якщо після закінчення строку трудового договору (пункти 2 і 3 статті 23) трудові відносини фактично тривають і жодна із сторін не вимагає їх припинення, дія цього договору вважається продовженою на невизначений строк.

Трудові договори, що були переукладені один чи декілька разів, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 23, вважаються такими, що укладені на невизначений строк.

Суд звертає увагу, що частина друга статті 39-1 КЗпП України містить виключення із загального правила продовження дії строкового трудового договору на невизначений строк. Таке виключення передбачено частиною 2 статті 23 КЗпП України, тобто якщо працівник зацікавлений в укладенні саме строкового трудового договору, то правило статті 39-1 КЗпП України на спірні правовідносини не поширюється.

Як встановлено судом, в даному спорі має місце щорічне укладення строкових трудових договорів саме за ініціативою працівника. Отже, положення статті 39-1 КЗпП України на спірні правовідносини не поширюється та не є свідченням укладення трудового договору на невизначений строк.

Суд також вважає необґрунтованими доводи відповідача про недійсність умов строкового трудового договору в силу положень статті 9 КЗпП України, оскільки наведена стаття визначає, що умови договорів про працю, які погіршують становище працівників порівняно з законодавством України про працю, є недійсними. Натомість в даному випадку частина 2 статті 23 КЗпП України безпосередньо передбачає можливість укладення строкового трудового договору за наявності інтересів працівника, а тому будь-яке твердження про погіршення становища працівника, який самостійно виявив бажання укласти строковий трудовий договір, є безпідставним.

Більш того, на переконання суду недійсність умов трудового договору повинно бути предметом судового розгляду. Однак, відповідачі не надали судового рішення, яке набрало законної сили та встановлює недійсність умов строкових трудових договорів, які укладені між позивачем та лікарем-патологоанатомом ОСОБА_3

Щодо висновків акту перевірки про порушення позивачем пункту 2 статті 36 КЗпП України, суд зазначає, що згідно з наведеним пунктом підставою припинення трудового договору є закінчення строку (пункти 2 і 3 статті 23), крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна з сторін не поставила вимогу про їх припинення.

В судовому засіданні встановлено, що позивачем в останній день строку дії трудового договору видано наказ №198/1 від 31.12.2015р. про звільнення ОСОБА_3 у зв'язку із закінченням строку трудового договору, що не суперечить положенням пункту 2 статті 36 КЗпП України.

Підсумовуючи вищенаведене, суд зазначає, що трудовий договір передбачає взаємну згоду роботодавця та працівника щодо виконання роботи на певних умовах, в тому числі на умовах строкового трудового договору. В такому випадку вимоги контролюючого органу щодо необхідності укладення безстрокового трудового договору, чи його кваліфікація як такого, що укладений на невизначений строк, є безпідставними.

У відповідності до частини 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Таким чином, в ході судового розгляду справи не підтверджено наявність фактів вчинення позивачем порушень трудового законодавства в частині укладення з лікарем-патологоанатомом ОСОБА_3 строкового трудового договору, які описані в акті перевірки та оскаржуваному приписі відповідача.

Зважаючи на ту обставину, що в ході судового розгляду справи не знайшли свого підтвердження посилання представника відповідачів на правомірність оскарженого пункту 1 резолютивної частини припису, виходячи з системного аналізу положень чинного в Україні законодавства та матеріалів справи, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

За змістом положень частини 1 статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Зважаючи, що судом задоволено вимоги позивача повністю, а тому на його користь підлягає стягненню сплачений судовий збір у розмірі 1378 грн. за рахунок бюджетних асигнувань управління держпраці у Черкаській області.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 11, 14, 70, 71, 94, 159-163, 167, 267 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати пункт 1 резолютивної частини припису управління держпраці у Черкаській області №23-01-52/170-130 від 31.08.2016р.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань управління держпраці у Черкаській області на користь Черкаської центральної районної лікарні судовий збір у розмірі 1378 (одна тисяча триста сімдесят вісім) грн.

Постанова суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду через Черкаський окружний адміністративний суд у строки та порядку передбаченому статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В.І. Коваленко

Повний текст постанови виготовлено 23.11.2016р.