Справа № 817/3403/15
Суддя: Жизневська А.В.
Дата ухвалення: 2016-11-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції: Гломб Ю.О.
Суддя-доповідач:Жизневська А.В.
УХВАЛА
іменем України

"23" листопада 2016 р. Справа № 817/3403/15

Житомирський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді Жизневської А.В.
суддів: Котік Т.С.
Охрімчук І.Г.,

розглянувши в письмовому провадженні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Рівненського окружного адміністративного суду від "14" вересня 2016 р. у справі за позовом ОСОБА_1 до Здолбунівської районної державної адміністрації Рівненської області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії та відшкодування шкоди ,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 14 вересня 2016 р. у задоволенні позову відмовлено.
Апелянт в апеляційній скарзі, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати вказану постанову та прийняти нову про задоволення позову.
Перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає до задоволення.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що відсутні підстави для задоволення позову, оскільки обставини щодо визначення педагогічного стажу позивача, що надають йому право на призначення пенсії за вислугу років вирішувалися у справі №570/3944/13-а, рішення по якій набрало законної сили 23.06.2014 року, а тому у відповідності до ч.1 ст.72 КАС України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції.
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 неодноразово протягом 1992-2015 років звертався до відповідача щодо видачі відповідної довідки про наявний педагогічний стаж роботи у 28 років, що дає йому право на призначення пенсії за вислугою років.
Листом Здолбунівської районної державної адміністрації від 27.08.2015 №3-524/15-01/136 йому роз`яснено про необхідність звернення до відповідного територіального органу Пенсійного фонду України за місцем свого проживання для визначення педагогічного стажу для призначення пенсії за вислугою років. Крім того повідомлено, що відповідь на звернення, яке надійшло у відділ освіти Здолбунівської районної державної адміністрації 09.07.2015 вх.№01/14-З-17 надіслана йому через поштовий зв`язок 29.07.2015 вх.№01/14-З-17 (т.1 а.с.110).
Суд вірно зазначив, що відповідач реально надавав відповіді на звернення позивача щодо обчислення його педагогічного стажу, позивач це не заперечує у позовній заяві, але в той самий час вважає протиправними саме дії відповідача, які виявились у невидачі відповідної довідки про педагогічний стаж із врахуванням періоду його педагогічної роботи до 1992 року, а саме:
1)роботи позивача в 1961 році викладачем курсів при військовій частині № НОМЕР_1 по підготовці військовослужбовців до вступу в ВУЗи СССР;
2)навчання позивача в 1964-1966 роках на стаціонарі Одеського держуніверситета;
3)роботи позивача в 1971-1972 роках вихователем виховно-трудової колонії МВС СССР і його служби в 1971-1972 роках офіцером МВС СССР;
4)роботи позивача в 1975 році вихователем у ПТУ, тобто в Євпаторійській мореходній школі ММФ СССР;
5)роботи позивача в 1978-1979 роках відповідальним секретарем Старобільського районного товариства книголюбів;
6)роботи позивача в 1980-1981 роках викладачем Якутського річкового командного училища РСФСР СССР;
7)роботи позивача в 1990-1991 роках викладачем і завучем (заст. директора по учбовій роботі) в ПТУ Української вищої школи реставраторів центру «Середовище».
Відтак, суд зробив правильний висновок, що вирішення спору у цій частині залежить від з`ясування чи підлягають зарахуванню до педагогічного стажу роботи, що надає право на призначення пенсії за вислугу років, вищевказаних років роботи позивача.
Судом першої інстанції встановлено, що постановою Рівненського районного суду Рівненської області від 07.03.2014 у справі №570/3944/13а, залишеною без змін ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 12.06.2014, у адміністративному позові ОСОБА_2 та ОСОБА_1 до Здолбунівської райдержадміністрації Рівненської області, голови Здолбунівської районної державної адміністрації Рівненської області Євчука Миколи Павловича, відділу освіти Здолбунівської районної державної адміністрації Рівненської області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії та відшкодування шкоди - відмовлено. У справі №570/3944/13а позивачі звернулися до суду про визнання дій відповідачів протиправними та злочинними з приводу відмови у видачі довідки із зазначенням реального педагогічного стажу та зобов`язання відповідачів, на підставі ст.49 КЗпП України, негайно видати ОСОБА_1 довідку із зазначенням реального педагогічного стажу - 28 років. При цьому, предметом доказування у даній справі було питання зарахування періодів педагогічного стажу ОСОБА_1 для призначення пенсії за вислугою років, які в сумі складають дев`ять років, а саме: роботи в 1961-1963 роках викладачем курсів по підготовці до вступу у ВУЗи СРСР при в/ч НОМЕР_1 (відповідно до довідки військової частини № 744/13 від 29 серпня 1963 року); два роки очної форми навчання в 1964-1966 роках в Одеському держуніверситеті; півтора роки роботи вихователем у виховно-трудовій колонії МВД СРСР в 1971-1972 роках і його служби офіцером в органах МВД в цей же період; роботи в 1975 році вихователем Євпаторійської мореходної школи; роботи в 1978-1979 роках відповідальним секретарем Старобільського районного товариства книголюбів Луганської області; роботи по сумісництву в 1980-1981 роках викладачем англійської мови Якутського річкового командного училища; роботи в 1990-1991 роках викладачем та завучем Рівненської української школи реставраторів.
Суд вірно вказав, що склад сторін у адміністративній справі №570/3944/13а та даній справі, що розглядається судом, різниться, однак предмет позову однаковий. Позивач ОСОБА_1 так само звернувся до відповідача Здолбунівської районної державної адміністрації з вимогою видати довідку із зазначенням реального педагогічного стажу у розмірі 28 років для обчислення пенсії за вислугою років. При цьому, він вимагав у відповідача видати відповідну довідку із зазначенням 28-річного педагогічного стажу із урахуванням вищезазначених періодів роботи, про що так само зазначив у позовній заяві, поданій суду у даній справі.
Частиною 1 статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.
Ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 12.06.2014 встановлено, що для застосування норм Положення про порядок нарахування стажу для призначення пенсії за вислугу років працівникам освіти і охорони здоров`я, яке діяло до 01.01.1992 року, станом на 01.01.1992 року позивач повинен був мати 2/3 педагогічного стажу - 16 років 8 місяців, проте, як убачається зі змісту відомостей відділу освіти Здолбунівської районної державної адміністрації та змісту трудової книжки, ОСОБА_1 мав 15 років 9 місяців 25 днів педагогічного стажу, а тому підстави для зарахування іншої роботи, передбаченої даним Положенням відсутні.
Суд вірно визнав безпідставними посилання позивача на те, що до педагогічного стажу має бути зараховано роботу в 1961-1963 роках викладачем курсів по підготовці до вступу у ВУЗи СРСР при в/ч НОМЕР_1 , оскільки згідно даних довідки Здолбунівського військкомату позивач проходив дійсно військову службу у Збройних силах в 1960-1963 роках на посадах рядового складу, однак про викладання англійської мови у довідці не значиться.
Так, колегія суддів Житомирського апеляційного адміністративного суду по справі №570/3944/13а зазначила, що у відповідачів були відсутні підстави для видачі довідки із зарахуванням двох років очної форми навчання в 1964-1966 роках в Одеському держуніверситеті та півтора роки роботи вихователем у виховно-трудовій колонії МВД СРСР в 1971-1972 роках і його службу офіцером в органах МВД в цей же період роботи в 1975 році, оскільки до спеціального педагогічного стажу не зараховуються зазначені види діяльності відповідно до п.4 Положення про порядок нарахування стажу для призначення пенсії за вислугу років можуть враховуватися лише при наявності 2/3 стажу (16.8 років), який дає право на пенсію за вислугу років згідно з постановою Ради Міністрів СРСР від 17.12.1959 №1397. Також, колегія суддів зазначила, що не дає підстав для нарахування педагогічного стажу, який давав би право на отримання пенсії за вислугу років, відповідно до вищевказаних постанов робота на інших посадах, а саме, відповідального секретаря Старобільського районного товариства книголюбів Луганської області (з 26.06.1978 по 01.08.1979 р.р.) та суміщення посад у Якутському річковому командному училищі, робота викладачем та завучем Рівненської Української Вищої школи реставраторів в Рівненському центрі «Среда» (з 05.09.1990 по 03.07.1991 р.р.). Окрім того, згідно даних довідки Новосибірської державної академії річкового транспорту від 03.10.2008 року ОСОБА_1 обіймав посаду командира роти в Якутському річковому командному училищі, яка і була основним видам діяльності та не відноситься до педагогічного стажу. Не відноситься до переліку професій та посад, які надають право на призначення пенсії за вислугу років педагогічним працівникам і посада відповідального секретаря Старобільського районного товариства книголюбів Луганської області, яку обіймав позивач з 26.06.1978 по 01.08.1979 рік.
Апеляційним судом зазначено, що перебування на посаді завуча Рівненської Української Вищої школи реставраторів в Рівненському центрі «Среда» з 05.09.1990 по 03.07.1991 р.р., вірно не прийнято до уваги при розрахунку стажу, оскільки вказаний ВУЗ не отримував ліцензію від Міністерства освіти і науки України.
Враховуючи вищезазначене, як суд першої інстанції так і суд апеляційної інстанції дійшов висновків, що у відповідачів були відсутні підстави для визначення позивачу ОСОБА_1 педагогічного стажу у 26 років, оскільки такий стаж не підтверджується матеріалами справи, а тому, відповідачі при розгляді звернень позивача щодо видачі відповідної довідки діяли правомірно.
Судом першої інстанції встановлено, що ухвала Житомирського апеляційного адміністративного суду від 12.06.2014 у справі №570/3944/13-а набрала законної сили 23.06.2014.
З огляду на викладене суд першої інстанції вірно вказав, що судовим рішенням у адміністративній справі №570/3944/13-а, що набрало законної сили, встановлено відсутність підстав у відповідачів, зокрема у Здолбунівської районної державної адміністрації Рівненської області, що також є відповідачем у даній справі, для включення до педагогічного стажу позивача ОСОБА_1 зокрема: роботи в 1961 році викладачем курсів при військовій частині № НОМЕР_1 по підготовці військовослужбовців до вступу в ВУЗи СССР; навчання в 1964-1966 роках на стаціонарі Одеського держуніверситета; роботи позивача в 1971-1972 роках вихователем виховно-трудової колонії МВС СССР і його служби в 1971-1972 роках офіцером МВС СССР; роботи в 1975 році вихователем у ПТУ, тобто в Євпаторійській мореходній школі ММФ СССР; роботи в 1978-1979 роках відповідальним секретарем Старобільського районного товариства книголюбів; роботи в 1980-1981 роках викладачем Якутського річкового командного училища РСФСР СССР; роботи в 1990-1991 роках викладачем і завучем (заст. директора по учбовій роботі) в ПТУ Української вищої школи реставраторів центру «Середовище». Відтак вказані обставини в силу положень ч.1 ст.72 Кодексу адміністративного судочинства України не підлягають доказуванню у даній справі.
З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність у відповідача підстав для включення років роботи позивача у вищезазначених закладах та установах до педагогічного стажу, що дає право на призначення позивачу пенсії за вислугу років та видачі відповідної довідки із врахуванням вказаного стажу роботи, відтак позовні вимоги у цій частині до задоволення не підлягають.
Крім того, розглядаючи дану справу по суті суд врахував, що позивач ОСОБА_1 звертався до суду про вирішення у судовому порядку спору щодо не включення Здолбунівською районною держадміністрацією зокрема до довідки щодо педагогічного стажу роботи позивача тих самих років його роботи та за тими ж місцями його роботи, що по суті вже розглядалося Рівненським районним судом Рівненської області у справі №570/3944/13-а, за результатом розгляду якої винесено постанову від 07.03.2014. Проте позивачем у цій справі поряд із ОСОБА_1 виступала також його дружина ОСОБА_2 , а відповідачами, поряд із Здолбунівською районною держадміністрацією, також голова Здолбунівської районної державної адміністрації Рівненської області Євчук Микола Павлович та відділ освіти Здолбунівської районної державної адміністрації Рівненської області, однак предмет спору складали ідентичні вимоги щодо зарахування до педагогічного стажу роботи позивача його роботи у вищеперерахованих закладах та установах, що дає підстави для висновку про намагання позивача ініціювати повторний судовий розгляд ідентичних позовних вимог, що є недопустимим, з приводу чого суд зазначає наступне.
Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи уподовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Так, Європейський суд з прав людини у справі «Brumarescu v. Romania» від 28 листопада 1999 року наголосив, що «право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті Преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, згідно з яким у разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, що набрало законної сили, не може ставитися під сумнів». «Принцип юридичної визначеності вимагає поваги до принципу res judicata, тобто поваги до остаточного рішення суду. Згідно з цим принципом жодна сторона не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового до виконання рішення суду лише з однією метою домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі» (справа «Ryabykh v. Russia» від 24 липня 2003 року).
Також, у позовній заяві позивач заявив клопотання про витребування у відповідача, як зазначив позивач: усієї переписки з різними та численними державними органами щодо невидачі позивачу довідки про його реальний законний педагогічний стаж та незаконну відмову йому у пенсії за вислугу років через відсутність у нього 25-річного педагогічного стажу (т.1 а.с.11 на звороті).
Також до позовної заяви позивач додав заяву №6 від 26.11.2015 про витребування додаткових доказів у відповідача, у якій просить суд витребувати у відповідача всю переписку з позивачем за 1992-2015 роки по фактам відмови видати позивачу довідку про його педагогічний стаж роботи з 1992 року по 2015 рік (т.1 а.с.28).
Розглянувши питання витребування зазначених відомостей та інформації у відповідача, суд вірно відхилив вказані клопотання (заяви) позивача виходячи з наступного.
Згідно з ч.1 ст.69 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Вивчивши детально перелік документів та інформації, а також врахувавши які саме обставини, на думку позивача, мають бути доведені відповідними документами та інформацією, суд зазначає про відсутність необхідності у витребовуванні зазначеного обсягу інформації та документів, а також будь-якої необхідності у доведенні суду тих обставин, на які у своєму клопотанні посилається позивач, оскільки як вже йшлося, в силу ч.1 ст.72 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній справі зокрема, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам, суд першої інстанції правильно зазначив, що оскільки обставини щодо визначення педагогічного стажу позивача, що надає йому право на призначення пенсії за вислугу років, встановлені судовим рішенням у адміністративній справі №570/3944/13-а, яке набрало законної сили 23.06.2014, у суду відсутні підстави для повторного з`ясування відповідних обставин.
Частиною 4 ст.160 Кодексу адміністративного судочинства України ухвалу щодо вирішення питання витребування доказів не зобов`язано суд викладати окремим документом, тому заперечення стосовно рішення суду по даному питанню можуть бути викладені позивачем у апеляційній скарзі на судове рішення по суті спору.
Щодо вимог позивача в частині винесення окремих ухвал щодо зобов`язання порушення кримінальних проваджень, а також звільнення з роботи певних осіб суд зазначає наступне.
Відповідно до п.2 ч.1 ст.3 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративний суд - суд загальної юрисдикції, до компетенції якого цим Кодексом віднесено розгляд і вирішення адміністративних справ
Згідно п.1 ч.1 ст.3 Кодексу адміністративного судочинства України справа адміністративної юрисдикції - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб`єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.
З наведених вимог закону вбачається, що публічно-правовим спором за Кодексом адміністративного судочинства України є публічно-правовий спір, який випливає із здійснення суб`єктом владних повноважень управлінських функцій.
Відповідно до ч.1 ст. 17 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв`язку з здійсненням суб`єктом владних повноважень владних управлінських функцій, а також у зв`язку з публічним формуванням суб`єкта владних повноважень шляхом виборів або референдуму.
Згідно п.1 ч.2 ст.17 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема: спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.
Відтак, аналіз викладеного свідчить, що обов`язковою ознакою публічно-правового спору, що підлягає розгляду судом в порядку адміністративного судочинства є підпорядкованість одного учасника публічно-правових відносин іншому - суб`єкту владних повноважень та участь у публічно-правовому спорі з однієї сторони суб`єкта, наділеного владними повноваженнями, який здійснює владні управлінські функції, при цьому ці функції та повноваження повинні здійснюватись цим суб`єктом саме у тих правовідносинах, у яких виник спір.
Частиною 2 ст.4 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.
З матеріалів справи вбачається, що позивач вимагає у суду винести окремі ухвали в адресу: 1) ГПУ; 2) СБУ; 3) МВС України; 4) Національного бюро розслідувань України; 5) Національного антикорупційного бюро України з вимогами: відкрити кримінальне провадження: 1) проти відповідача і всіх його співробітників по фактам їх геноциду проти позивача і їх беззаконня, зловживань і т.д. за статтями Кримінального кодексу України з вимогою притягнути до кримінальної відповідальності: 1) як організатора Голову Здолбунівської райдержадміністрації Кондрачука Сергія 2) всіх його пособників 3) і всіх їх попередників із Здолбунівської райдержадміністрації, які там працювали з 1992-2015 роки і нагло творили геноцид, голодомори, беззаконня проти позивача і всієї його сім`ї; а також винести окремі ухвали в адреси: 1) Президента України; 2) Прем`єр-Міністра України; 3) Міністра юстиції України з вимогами звільнити з роботи співробітників відповідача як юридично-професійно-непридатних.
Крім того, позивач до позовної заяви додав заяву №13 від 26.11.2015 з вимогою зобов`язати відповідача і його чиновників вивчити: І. Закони: ООН, ЄС, України; ІІ. Ст. 49 КЗпП України; ІІІ. Конституцію України, про що суд постановити ухвалу.
Стосовно вирішення судом висунутих позивачем вищезазначених питань, то суд вірно зазначив про відсутність у даному випадку публічно-правового спору. Позивач звернувся до суду за відсутності публічно-правового спору, що не порушує прав та інтересів позивача у сфері публічно-правових відносин, а отже не підлягає вирішенню в порядку Кодексу адміністративного судочинства України. Такі питання можуть бути вирішені у порядку цивільного або кримінального судочинства.
Крім того, як вже зазначалось, компетенцією суду є розгляд і вирішення адміністративних справ, та при цьому суд не наділений повноваженнями до зобов`язання або спонукання щодо відкриття кримінального провадження або звільнення з роботи службових/посадових осіб суб`єкта владних повноважень, а також вивчення тих чи інших законів чи міжнародних правових актів.
Разом з тим суд першої інстанції вірно зазначив, що відповідно до ст.166 Кодексу адміністративного судочинства України суд, виявивши під час розгляду справи порушення закону, може постановити окрему ухвалу і направити її відповідним суб`єктам владних повноважень для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону. Про вжиті заходи суд повідомляється не пізніше одного місяця після надходження окремої ухвали (частина 1). У разі необхідності суд може постановити окрему ухвалу про наявність підстав для розгляду питання щодо притягнення до відповідальності осіб, рішення, дії чи бездіяльність яких визнаються протиправними (частина 2).
Судом у ході розгляду даної справи порушень закону зі сторони відповідача як і належних підстав для розгляду питання щодо притягнення до відповідальності посадових осіб відповідача не встановлено.
Відповідно до ч.1 ст.1 Кримінального процесуального кодексу України порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України. Так, згідно ч.2 ст. 214 Кримінального процесуального кодексу України досудове розслідування розпочинається з моменту внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань. При цьому, ч.1 цієї ж статті Кримінального процесуального кодексу України встановлено, що слідчий, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочати розслідування.
Отже, кримінальний процесуальний закон встановлює порядок порушення кримінального провадження та проведення досудового розслідування кримінального правопорушення, відтак, у разі наявності у позивача інформації щодо того чи іншого кримінального правопорушення він зобов`язаний звернутися до відповідного органу досудового розслідування.
Органи державної влади та органи місцевого самоврядування зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України, що визначено статтею 19 Конституції України.
Щодо вирішення питання про відшкодування моральної шкоди, то у зв`язку з тим, що позивач пов`язує відшкодування моральної шкоди у сумі 20000,00 грн. саме з неправомірними діями відповідача, суд вірно відмовив у задоволенні вказаної вимоги, оскільки вона є похідною, а судом не встановлено протиправних дій при розгляді звернень позивача щодо видачі довідки позивачу.
Суд першої інстанції дослідив представлені докази ,належним чином встановив обставини справи, надав їм належну правову оцінку і дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову.
Постанову прийнято з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстави для її скасування відсутні. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду.
Керуючись ст.ст. 195, 197, 198, 200, 205, 206, 212 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, постанову Рівненського окружного адміністративного суду від "14" вересня 2016 р. без змін.
Ухвала набирає законної сили через п`ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя А.В. Жизневська

судді: Т.С. Котік

І.Г. Охрімчук

Роздруковано та надіслано:р.л.п.
1- в справу:
2 - позивачу/ ОСОБА_1

АДРЕСА_1 - відповідачу/ Здолбунівська районна державна адміністрація Рівненської області вул.Грушевського, 14,м.Здолбунів,Рівненська область,35705
- ,