Справа № 807/2349/15
Суддя: Довгополов Олександр Михайлович
Дата ухвалення: 2016-11-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 листопада 2016 р. Справа № 876/5689/16

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Довгополова О.М.,

суддів Гудима Л.Я., Святецького В.В.,

з участю секретаря судового засідання Кудєрової О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 24 червня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління Міністерства внутрішніх справ України в Закарпатській області про скасування наказів, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Управління Міністерства внутрішніх справ України в Закарпатській області, яким просив: скасувати накази відповідача від 03.08.2015 року № 1010 «Про звільнення з органів внутрішніх справ міліціонера відділення № 1 взводу конвойної служби УМВС України в Закарпатській області сержанта міліції ОСОБА_1.» та від 13.08.2015 року № 161 «По особовому складу» про його звільнення з органів внутрішніх справ за порушення дисципліни; поновити його на посаді міліціонера відділення № 1 взводу конвойної служби міліції Управління Міністерства внутрішніх справ України в Закарпатській області з 13.08.2015 року; стягнути з відповідача на його користь грошове забезпечення за час вимушеного прогулу.

Постановою Закарпатського окружного адміністративного суду від 24 червня 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

Постанова мотивована тим, що відповідач довів факт грубого порушення ОСОБА_1 трудової та службової дисципліни, що виразилось у безпідставному невиході на службу 08.06.2015 року, в період з 19.06.2015 року до 02.07.2015 року, 08-09.07.2015 року, 14.07.2015 року, 16-17.07.2015 року, в зв'язку з чим його було правомірно звільнено із служби за п. «є» ст. 63 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України (за порушення дисципліни).

Постанову в апеляційному порядку оскаржив позивач, вважає її необґрунтованою, оскільки суд порушив норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а також висновки суду не відповідають обставинам справи. Просить постанову скасувати та прийняти нову, якою позов задовольнити.

На обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що в періоди з 19.06.2015 року до 30.06.2015 року він був відсутній на роботі в зв'язку з перебуванням на амбулаторному лікуванні, на підтвердження чого надав відповідну довідку Ужгородського міського центру первинної медико-санітарної допомоги, яку суд безпідставно не взяв до уваги. Висновок суду про те, що дана довідка не є належним доказом його тимчасової непрацездатності, на думку позивача, є помилковим, оскільки для співробітників органів внутрішніх справ замість листка непрацездатності видається довідка про тимчасову непрацездатність особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, форма якої затверджена наказом Міністерства внутрішніх справ України від 10.06.2009 року № 256. Також, на думку позивача, безпідставним є висновок суду про його відсутність на робочому місці 01-02.07.2015, 08-09.07.2015, 14.07.2015 та 16-17.07.2015 року, оскільки його не було ознайомлено з будь-якими наказами чи графіками щодо залучення у ці дні до несення служби з охорони громадського порядку. Також за червень-серпень 2015 року йому було в повному обсязі виплачено грошове забезпечення з преміями за виконання обов'язків конвоїра, тобто за основну роботу. А інші обов'язки, зокрема, щодо несення патрульної служби з охорони громадського порядку в м. Ужгороді, на нього не були покладені і, крім того, згідно з наказом Міністерства внутрішніх справ України від 30.09.2008 року № 505 органи конвойної служби до таких заходів не залучаються. Також позивач стверджує, що всупереч вимогам Інструкції про порядок проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ України його не було повідомлено про призначення службового розслідування щодо нього та з висновком розслідування, що позбавило його можливості належним чином захищати свої права. За таких обставин позивач вважає оскаржувані накази протиправними, оскільки порушень службової дисципліни він не вчиняв. Крім того, відповідач всупереч вимогам Кодексу законів про працю України не видав йому трудову книжку і не надсилав повідомлення про необхідність її отримання. Також, на думку позивача, суд першої інстанції безпідставно не врахував, що він є опікуном своєї недієздатної тітки ОСОБА_2, а незаконне звільнення призвело до значного погіршення матеріального забезпечення і матеріально-побутових умов його та підопічної.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановив суд, ОСОБА_1 проходив службу в органах внутрішніх справ, останньою посадою перед звільненням була посада міліціонера відділення № 1 взводу конвойної служби міліції Управління Міністерства внутрішніх справ України в Закарпатській області.

Наказом Управління Міністерства внутрішніх справ України в Закарпатській області від 03.08.2015 року № 1010 його було звільнено з органів внутрішніх справ за п. «є» ст. 64 (за порушення дисципліни) «Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України», затвердженого постановою Кабінету Міністрів Української РСР від 29.07.1991 року № 114, а саме за недобросовісне відношення до виконання своїх службових обов'язків, грубе порушення трудової та службової дисципліни, ст. 7 Закону України «Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України», що виразилось у безпідставному невиході на службу 06.06.2015 року, 08.06.2015 року, в період з 19.06.2015 року до 02.07.2015 року, з 08.07.2015 року до 09.07.2015 року, 14.07.2015 року та з 16.07.2015 року до 17.07.2015 року, а також невиконання прямих наказів керівництва та проявлену нещирість під час проведення службового розслідування.

А наказом Управління Міністерства внутрішніх справ України в Закарпатській області від 13.08.2015 року № 161о/с, прийнятим на виконання зазначеного наказу від 03.08.2015 року № 1010, ОСОБА_1 було звільнено у запас з 13.08.2015 року за п. «є» ст. 63 (за порушення дисципліни) «Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України».

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про правомірність та обґрунтованість оскаржуваних наказів відповідача з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, зокрема, із змісту оскаржуваного наказу від 03.08.2015 року № 1010, підставою звільнення ОСОБА_1 зазначено безпричинну відсутність на службі 06.06.2015 року, 08.06.2015 року, в період з 19.06.2015 року до 02.07.2015 року, з 08.07.2015 року до 09.07.2015 року, 14.07.2015 року та з 16.07.2015 року до 17.07.2015 року.

Як встановив суд, наказом Управління Міністерства внутрішніх справ України в Закарпатській області від 25.05.2015 року № 106/Шр з метою вжиття додаткових заходів в м. Ужгороді щодо забезпечення на високому рівні охорони громадського порядку, недопущення проявів тероризму на території держави та Закарпатської області було доручено начальникам галузевих служб апарату Управління та начальникові Ужгородського міського відділу Управління Міністерства внутрішніх справ України в Закарпатській області з 25.05.2015 року до 25.06.2015 року включно забезпечити щоденне виділення підпорядкованого особового складу для несення служби по охороні громадського порядку, залучивши на патрулювання галузеві служби апарату Управління та Ужгородського міського відділу. Також цим наказом було встановлено обов'язок забезпечення щоденної явки у вказаний період особового складу на інструктаж о 17.30 год. в клуб Ужгородського міського відділу Управління Міністерства внутрішніх справ України в Закарпатській області для несення служби з охорони громадського порядку в м. Ужгороді відповідно до графіку.

08.06.2015 року до Управління громадської безпеки Управління Міністерства внутрішніх справ України в Закарпатській області надійшов рапорт командира взводу конвойної служби міліції Управління Міністерства внутрішніх справ України в Закарпатській області ОСОБА_3 щодо невиходу 06.06.2015 року на службу міліціонера відділення № 1 взводу конвойної служби ОСОБА_1 для охорони громадського порядку в м. Ужгороді.

Наказом Управління Міністерства внутрішніх справ України в Закарпатській області від 11.06.2015 року № 770 було призначено службове розслідування по факту неприбуття на інструктаж ОСОБА_1

Під час службового розслідування відповідно до вимог «Інструкції про порядок проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ України», затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 12.03.2013 № 230, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 02.04.2013 року за № 541/23073, посадові особи, які проводили розслідування, зокрема, відібрали письмові пояснення позивача та інших працівників, які обізнані або мають відношення до обставин, що стали підставою для призначення службового розслідування.

Так, згідно з письмовими поясненнями командира відділення Взводу конвойної служби міліції Управління Міністерства внутрішніх справ України в Закарпатській області Дикуна І.І. від 03.07.2015 року, перед заступленням на службу 06.06.2015 року на охорону громадського порядку в м. Ужгороді ОСОБА_1 його не повідомляв, що не в змозі виконувати поставлені завдання.

Згідно з письмовими поясненнями командира Взводу конвойної служби міліції Управління Міністерства внутрішніх справ України в Закарпатській області ОСОБА_3 від 09.06.2015 року, 02.06.2015 року був складений графік відпрацювання в м. Ужгород згідно доручення від 25.05.2015 року № 106, відповідно до якого ОСОБА_1 повинен був прибути до клубу Ужгородського міського відділу Управління Міністерства внутрішніх справ України в Закарпатській області на 17.30 год. 06.06.2015 року на інструктаж, для подальшого несення служби, про що йому було доведено завчасно. Після чого ОСОБА_3 негайно зателефонував ОСОБА_1, однак останній не відповів на телефонний дзвінок, про що ним було складено відповідний рапорт.

Згідно з письмовими поясненнями ОСОБА_1 від 03.07.2015 року позивач на запитання посадової особи, яка проводила службове розслідування, відповів, що перед несенням служби по охороні громадського порядку в м. Ужгороді він повідомляв безпосереднього керівника про неможливість прибути на інструктаж 06.06.20105 року, але не пам'ятає в який час і кого саме, можливо командира відділення Дикуна І.І.

Водночас в судовому засіданні ОСОБА_1 пояснив, що про залучення до несення служби у вказані терміни його не повідомляли і з графіком несення служби по охороні громадського порядку в м. Ужгороді не був ознайомлений, зокрема, у вихідний день (субота) 06.06.2015 року на службу не виходив, оскільки керівництво не повідомляло його про залучення до патрулювання міста в цей день.

Проаналізувавши зазначені пояснення, колегія суддів критично оцінює твердження позивача про те, що йому не було відомо про залучення до несення служби по охороні громадського порядку в м. Ужгороді 06.06.20105 року, оскільки під час проведення службового розслідування він особисто вказав, що повідомляв керівника, хоч не пам'ятає кого саме, про неможливість вийти на службу в цей день, що свідчить про його обізнаність з необхідністю прибуття на інструктаж і подальше несення служби 06.06.2015 року та підтверджується його підписом на поясненні. При цьому, колегія суддів враховує, що відповідач справді не надав жодних доказів ознайомлення ОСОБА_1 з графіком несення служби, однак з врахуванням наведеного вище дана обставина не є достатнім і беззаперечним доказом неповідомлення позивача про необхідність несення служби 06.06.2015 року, а лише свідчить про порушення порядку ознайомлення співробітників з графіком чергування.

Доводи позивача про те, що згідно з положеннями наказу Міністерства внутрішніх справ України від 30.09.2008 року № 505 «Про заходи щодо вдосконалення системи комплексного використання сил і засобів в охороні громадського порядку» органи конвойної служби не залучаються до несення патрульної служби з охорони громадського порядку, колегія суддів вважає помилковими, оскільки даний наказ не містить заборони щодо залучення цих органів, а пп. 1.1 цього наказу начальників обласних управлінь Міністерства внутрішніх справ України було зобов'язано залучити до охорони громадського порядку на вулицях максимально можливу кількість особового складу.

За результатами службового розслідування 24.07.2015 року складено Висновок службового розслідування, в якому зазначено, зокрема, що під час службового розслідування встановлено, що відповідно до затвердженого графіку, залучення працівників УГБ, СРСМ «Грифон», СПУОПАА, ВКСМ УМВС, СВМ УМВС до несення служби по охороні громадського порядку в м. Ужгороді та відповідно до вимог доручення УМВС від 25.05.2015 року № 106/Шр, з 02 до 10 червня 2015 року, міліціонер відділення № 1 ВКСМ УМВС сержант міліції ОСОБА_1 06.06.2015 року повинен був прибути на інструктаж до клубу Ужгородського міського відділу Управління Міністерства внутрішніх справ України в Закарпатській області на 17:30 год. для несення служби по охороні громадського порядку в м. Ужгороді, однак на вказаний час та дату не прибув. Причини невиходу на службу ОСОБА_1 керівництву ВКСМ Управління Міністерства внутрішніх справ України в Закарпатській області були невідомі.

Також колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про те, що відсутність ОСОБА_1 на робочому місці 08.06.2015 року підтверджується наявними в матеріалах справи рапортом командира Взводу конвойної служби міліції Управління Міністерства внутрішніх справ України в Закарпатській області ОСОБА_3 та актом про відсутність працівників на робочому місці. В свою чергу позивач будь-яких доказів наявності поважних причин, які б об'єктивно перешкоджали йому прибути на службу в цей день, суду не надав.

Щодо обставин відсутності ОСОБА_1 на службі в період з 19.06.2015 року до 02.07.2015 року колегія суддів зазначає наступне.

Як пояснив позивач суду першої інстанції, 19.06.2015 року через погане самопочуття (високий тиск) він відпросився в командира та звернувся до лікаря, тому в період 19-30.06.2015 року перебував на лікарняному, на підтвердження чого надав суду довідку Ужгородського міського центру первинної медико-санітарної допомоги № 21 за підписом лікуючого лікаря ОСОБА_5, в якій зазначено, що ОСОБА_1 з 19 до 30 червня 2015 року перебував на амбулаторному лікуванні, а підставою видачі довідки вказано амбулаторну карту 15/1309.

Однак, як правильно зазначив суд першої інстанції, дана довідка не є належним доказом та підставою звільнення від роботи в зв'язку з хворобою, оскільки відповідно до «Інструкції про порядок заповнення листка непрацездатності», затвердженого спільним наказом Міністерства охорони здоров'я України, Міністерства праці та соціальної політики України, Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України від 03.11.2004 року № 532/274/136-ос/1406, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 17.11.2004 року за № 1456/10055, листок непрацездатності - це багатофункціональний документ, який є підставою для звільнення від роботи у зв'язку з непрацездатністю та матеріальним забезпеченням застрахованої особи в разі тимчасової непрацездатності, вагітності та пологів.

Також колегія суддів враховує, що ОСОБА_1 не надав і суд не здобув жодних доказів того, що позивач в будь-який спосіб повідомляв своє керівництво про перебування на лікуванні у вказаний період та неможливість в зв'язку з цим прибути на роботу.

Щодо самої наданої позивачем довідки колегія суддів зазначає, що ця довідка не містить суттєвих реквізитів, необхідних для медичного документа, який надає особі звільнення від роботи, а саме: безпосередньо не зазначено про звільнення від роботи та період і дату приступлення до роботи; не вказано місце роботи хворого; не зазначено достатніх паспортних даних позивача; не уточнено первинний і заключний діагнози та причин непрацездатності.

Крім того, «Положенням про центр первинної медичної (медико-санітарної) допомоги та положень про його підрозділи», затвердженим наказом Міністерства охорони здоров'я України від 04.11.2011 року № 755, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 20.12.2011 року за № 1484/20222 (який був чинним на час виникнення спірних правовідносин), було визначено, що такий центр створюється з метою забезпечення потреб населення лише у первинній медичній (медико-санітарній) допомозі і не було передбачено надання цими центрами спеціалізованої медичної допомоги та звільнення від роботи.

Враховуючи наведене вище, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що ОСОБА_1 був відсутній на роботі 19-30.06.2016 року без посажних причин і не повідомив керівництво про будь-які причини своєї відсутності, що є порушенням службової та трудової дисципліни.

Факт відсутності позивача на робочому місці в цей період підтверджується графіком виходу на службу особового складу Взводу конвойної служби міліції Управління Міністерства внутрішніх справ України в Закарпатській області за червень 2015 року, рапортами командира взводу ОСОБА_3 та актами про відсутність працівників на робочому місці.

Також, як правильно встановив суд першої інстанції, ОСОБА_1 не спростував доводів відповідача про наявність поважних причин його відсутності на робочому місці у робочі дні 01, 02, 08, 09, 14, 16 та 17 липня 2015 року, а факт його відсутності в ці дні підтверджується рапортами командира взводу ОСОБА_3А та графіком виходу на службу особового складу Взводу конвойної служби міліції Управління Міністерства внутрішніх справ України в Закарпатській області за липень 2015 року, актами про відсутність працівників на робочому місці, а також висновком службового розслідування.

Крім того, як встановив суд, під час проведення службового розслідування, для встановлення можливої причини ігнорування наказів безпосереднього керівника та невиходу тривалий час на службу міліціонера ОСОБА_1, Управління Міністерства внутрішніх справ України в Закарпатській області направляло відповідні запити до лікувальних закладів м. Ужгорода та Ужгородського району, а саме до Закарпатського обласного клінічного кардіологічного диспансеру, Ужгородської міської поліклініки № 1, Ужгородської міської поліклініки № 2, Ужгородської центральної міської клінічної лікарні, Ужгородської районної лікарні м. Чоп, Відділкової клінічної лікарні Львівської залізниці на станції Ужгород, ОТМО «Фтізіатрія», Закарпатської обласної клінічної лікарні імені ОСОБА_6, Обласного шкірно-венерологічного диспансеру, Обласного клінічного центру нейрохірургії та неврології.

На підставі отриманих відповідей з лікувальних закладів охорони здоров'я міста Ужгорода та Ужгородського району встановлено, що громадянин ОСОБА_1 до зазначених закладів охорони здоров'я в період з 06.06.2015 року до 10.07.2015 року за наданням медичної допомоги не звертався, окрім Лікарні з поліклінікою СМЗ Управління Міністерства внутрішніх справ України в Закарпатській області в період з 09.06.2015 року до 18.06.2015 року.

Враховуючи наведені вище обставини, колегія суддів вважає правильним та обґрунтованим висновок суду першої інстанції про те, що під час розгляду справи підтверджено відсутність без поважних причинн на службі позивача ОСОБА_1 08.06.2015 року, в період з 19.06.2015 року до 02.07.2015 року, 08-09.07.2015 року, 14.07.2015 року та 16.-17.07.2015 року, що підтверджено належними та допустимими вищезазначеними доказами.

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що ОСОБА_7 в період 09-18.06.2015 року був відсутній на робочому місці в зв'язку з тимчасовою непрацездатністю, що підтверджується лікарняним листком, мав приступити до роботи 19 червня 2015 року, тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що позивач був відсутній на робочому місці в цей період з поважних причин.

Також, на думку колегії суддів, відповідач не надав жодних доказів того, що позивачу у будь-який спосіб були доведені до відома вимоги доручення Управлінням Міністерства внутрішніх справ України в Закарпатській області від 13.07.2015 року № 153/Шр та останнього було ознайомлено із графіком виконання таких вимог 13 та 15 липня 2015 року, в зв'язку з чим відсутність позивача 13.07.2015 року і 15.07.2015 року не можна кваліфікувати як невиконання прямих наказів керівництва.

Відповідно до ст. 18 Закону України «Про міліцію» порядок та умови проходження служби в міліції регламентуються Положенням про проходження служби особовим складом органів внутрішніх справ, затвердженим Кабінетом міністрів України.

Відповідно до п. «є» ст. 63 «Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ», затвердженого постановою Ради Міністрів Ураїнської РСР від 29.07.1991 року за № 114, особи рядового і молодшого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік) за порушення дисципліни.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх грав України» службова дисципліна - це дотримання особами рядового і начальницького складу Конституції і законів України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів та інших нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, підпорядкованих йому органів і підрозділів та Присяги працівників органів внутрішніх справ України.

Відповідно до ст. 7 Дисциплінарного статуту службова дисципліна базується на високій свідомості та зобов'язує кожну особу рядового і начальницького складу дотримуватися законодавства, неухильно виконувати вимоги Присяги працівника органів внутрішніх справ України, статутів і наказів начальника, дотримуватися норм професійної та службової етики, з гідністю й честю поводитися в позаслужбовий час, бути прикладом у дотриманні громадського порядку, припиняти протиправні дії осіб, які їх учиняють.

Згідно з ст. 2 Дисциплінарного статуту дисциплінарний проступок - це невиконання чи неналежне виконання особою рядового або начальницького складу службової дисципліни.

Статтею 12 Дисциплінарного статуту особам начальницького складу органів внутрішніх справ надано право застосовувати до працівників міліції як один з видів дисциплінарного стягнення звільнення з посади.

Враховуючи наведене вище, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про те, що відповідач належними, допустимими і достатніми доказами довів факти відсутності міліціонера відділення № 1 Взводу конвойної служби міліції Управління Міністерства внутрішніх справ України в Закарпатській області сержанта міліції ОСОБА_1 на місці несення служби 06.06.2015 року, 08.06.2015 року, в період з 19.06.2015 року до 02.07.2015 року, 08-09.07.2015 року, 14.07.2015 року та 16-17.07.2015 року, що є грубим та систематичним порушенням службової дисципліни, а позивач таких висновків відповідача не спростував.

Тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що Управлінням Міністерства внутрішніх справ України в Закарпатській області при звільненні позивача зі служби було встановлено достатньо підстав для звільнення позивача із займаної посади за п. «є» ст. 63 Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ України, в зв'язку з чим оскаржувані накази відповідача від 03.08.2015 року № 1010 та від 13.08.2015 року № 161 є правомірними і обґрунтованими.

При цьому, колегія суддів не бере до уваги доводів позивача щодо невидачі відповідачем його трудової книжки, оскільки трудова книжка видається працівнику після винесення наказу про його звільнення і факт її видачі чи невидачі (несвоєчасної видачі) жодним чином не впливає на законність самого наказу.

Також колегія суддів зазначає, що оскільки позовні вимоги ОСОБА_1 про поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу є похідними від позовної вимоги про скасування оскаржуваних наказів про звільнення, а судом встановлена правомірність зазначених наказів, то відсутні підстави для задоволення інших позовних вимог.

За таких обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та прийняв постанову з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, тому оскаржувану постанову слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 160, 195, 196, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. 200, п. 1 ч. 1 ст. 205, ст. ст. 206, 254 КАС України, суд -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 24 червня 2016 року у справі № 807/2349/15 за позовом ОСОБА_1 до Управління Міністерства внутрішніх справ України в Закарпатській області про скасування наказів, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий О.М. Довгополов

Судді Л.Я. Гудим

В.В. Святецький

Ухвала складена в повному обсязі 21.11.2016 року