Справа № 569/11796/16-а
Суддя: Куцоконь Ю.П. Ю. П.
Дата ухвалення: 2016-11-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2016 року

Рiвненський мiський суд Рівненської області в особi суддi Куцоконя Ю.П.,

з участю: секретаря судового засідання Ющук О.С.,

позивача ОСОБА_2,

представника Рівненської міської ради Мірошник Д.В.,

pозглянувши у вiдкpитому судовому засiданнi в мiстi Рiвне

спpаву за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Рівненської міської ради, третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, Управління Держгеокадастру у місті Рівному, про визнання нечинним рішення та зобов'язання надати згоду на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_2 в судовому засіданні позов підтримала та, посилаючись на викладені у позовній заяві обставини, просить суд: визнати протиправним та скасувати пункт 2 рішення Рівненської міської ради від 31 березня 2016 року № 624 про відмову у наданні їй дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 745 м? на АДРЕСА_1 безоплатно у власність для індивідуального садівництва; зобов'язати Рівненську міську раду у встановлений законодавством місячний термін надати їй дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 745 м? на АДРЕСА_1 безоплатно у власність для індивідуального садівництва; зобов'язати Рівненську міську раду не чинити їй перешкод у реалізації права на одержання земельної ділянки у приватну власність на АДРЕСА_1.

Представник Рівненської міської ради Мірошник Д.В. в судовому засіданні позовні вимоги ОСОБА_2 не визнала та просить суд у задоволенні позову відмовити.

На заперечення позовних вимог посилається на те, що Рівненська міська рада, приймаючи рішення про відмову у наданні позивачу дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 745 м? на АДРЕСА_1 безоплатно у власність для індивідуального садівництва, діяла у межах своєї компетенції та наданих законом повноважень, а також відповідно до вимог чинного земельного законодавства.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, показання свідків, дослідивши письмові докази по справі, суд прийшов до висновку, що позов ОСОБА_2 підлягає задоволенню частково.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_2 є власником домоволодіння, яке розташоване в АДРЕСА_1, на підставі договору дарування від 30 грудня 2009 року, посвідченого приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Вовк Н.П. та зареєстрованого в реєстрі за № 3034, про що свідчить договір дарування від 30 грудня 2009 року, укладений між ОСОБА_5 і ОСОБА_2, та витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 25180311, виданий комунальним підприємством «Рівненське міське бюро технічної інвентаризації» 29 січня 2010 року.

У 2016 році позивач ОСОБА_2 звернулася до Рівненської міської ради із заявою про приватизацію земельної ділянки площею 745 м? на АДРЕСА_1 для індивідуального садівництва.

Пунктом 2 рішення Рівненської міської ради (2 сесія, 7 скликання) від 31 березня 2016 року № 624 «Про надання дозволу на розроблення проектів землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки по АДРЕСА_1 та відмову в наданні такого дозволу» позивачу було відмовлено у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 745 м? на АДРЕСА_1 безоплатно у власність для індивідуального садівництва (для ведення садівництва).

Як слідує з тексту згаданого рішення, в ньому не наведено жодної підстави такої відмови.

Пункт 2 рішення Рівненської міської ради (2 сесія, 7 скликання) від 31 березня 2016 року № 624 «Про надання дозволу на розроблення проектів землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки по АДРЕСА_1 та відмову в наданні такого дозволу» суд визнає протиправним виходячи з наступного.

Згідно статті 14 Конституції України право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Частиною першою статті 118 ЗК України встановлено, що громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.

Згідно частини другої статті 118 ЗК України рішення органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо приватизації земельних ділянок приймається у місячний строк на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Як встановлено судом, позивач, звертаючись із заявою про приватизацію земельної ділянки для ведення садівництва, посилалась, в першу чергу, на користування цієї земельною ділянкою впродовж тривалого часу, про що зазначила і в судовому засіданні і на підтвердження чого надала суду відповідні докази.

Так, згідно архівної довідки від 12 липня 2013 року № 201/04-01, виданої архівним відділом Рівненської районної державної адміністрації Рівненської області, у документах виконавчого комітету Тинненської сільської Ради депутатів трудящих Ровенського району Ровенської області у Погосподарській книзі села Тинне за 1955-1957 роки є відомості про господарство ОСОБА_8 (матері ОСОБА_5). Склад сім'ї: ОСОБА_8 - голова господарства, ОСОБА_9 (після одруження ОСОБА_5) - дочка, ОСОБА_7 - свекруха. Станом на 1955-1957 роки господарство мало у особистому користуванні земельну ділянку загальною площею 0,26 га. У власності мало жилий будинок 1919 року забудови, хлів 1951 року забудови.

Факт користування ОСОБА_8 земельною ділянкою розміром 0,26 га за адресою АДРЕСА_1 підтверджується і записами земельно-шнурової книги за № 36, про що свідчить довідка ПСП «Волинь» від 02 серпня 2013 року № 217.

Як слідує з довідки з державної статистичної звітності (форми № 6-зем) про наявність земель та розподіл їх за власниками земель, землекористувачами, угіддями від 18 вересня 2015 року № 02-1265, виданої Управлінням Держгеокадастру в місті Рівному Рівненської області, згідно форми № 6-зем Держстатзвітності земельна ділянка площею 0,0745 га, яка знаходиться у АДРЕСА_1 та пропонується до відведення у власність ОСОБА_2 для індивідуального садівництва, згідно даних Державного земельного кадастру, обліковується за ОСОБА_5 Дана ділянка розташована на землях житлової забудови (сільськогосподарські угіддя - рілля).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1, виданим ІНФОРМАЦІЯ_1 відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Рівненського міського управління юстиції.

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_10 та ОСОБА_11 підтвердили ту обставину, що земельною ділянкою орієнтовною площею 0,0745 га, яка знаходиться у АДРЕСА_1, до 1955 року користувалася ОСОБА_8, після 1955 року ОСОБА_9 (після одруження - ОСОБА_5), а після смерті ОСОБА_5 - позивач ОСОБА_2 Показання вказаних свідків повністю узгоджуються з відомостями, які містяться у досліджених судом архівній та інших довідках.

Згідно частини шостої статті 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення садівництва у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб).

Частиною сьомою статті 118 ЗК України передбачено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Згідно частини дев'ятої статті 118 ЗК України відповідний орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов'язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

Суд звертає увагу на те, що статтею 118 ЗК України визначено вичерпний перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою.

Згідно вимог частини першої статті 1 Закону України «Про звернення громадян» громадяни України мають право звернутися до органів місцевого самоврядування із заявою щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів.

У відповідності до вимог статті 15 Закону України «Про звернення громадян» органи місцевого самоврядування та їх посадові особи зобов'язані об'єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань). При цьому, рішення про відмову в задоволенні вимог, викладених у заяві (клопотанні), доводиться до відома громадянина в письмовій формі з посиланням на Закон і викладенням мотивів відмови, а також із роз'ясненням порядку оскарження прийнятого рішення.

Враховуючи наведені положення Закону України «Про звернення громадян» та вимоги статті 118 ЗК України, у разі відмови у задоволенні заяви позивача про приватизацію спірної земельної ділянки, Рівненська міська рада у своєму рішенні від 31 березня 2016 року № 624 повинна була навести відповідні мотиви та підстави, однак, цього не зробила.

З досліджених судом доказів слідує, що у Рівненської міської ради були відсутні законні підстави для відмови у наданні ОСОБА_2 дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 745 м? на АДРЕСА_1 безоплатно у власність для індивідуального садівництва (для ведення садівництва).

Водночас, суд зазначає, що згідно пункту 2 частини другої статті 162 КАС України, у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про зобов'язання відповідача вчинити певні дії. При цьому, у випадку, коли закон встановлює повноваження суб'єкта публічної влади в імперативній формі, тобто його діяльність чітко визначена законом, то суд зобов'язує відповідача прийняти конкретне рішення чи вчинити певну дію. У випадку, коли ж суб'єкт наділений дискреційними повноваженнями, то суд може лише вказати на виявлені порушення, допущені при прийнятті оскаржуваного рішення (дій), та зазначити норму закону, яку відповідач повинен застосувати при вчиненні дії (прийнятті рішення), з урахуванням встановлених судом обставин.

Згідно Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями необхідно розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим.

Аналіз норм Кодексу адміністративного судочинства України свідчить про те, що завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання прав та вимог законодавства, інакше було б порушено принцип розподілу влади за даних обставин.

Враховуючи наведене, суд не може підміняти інший орган державної влади чи місцевого самоврядування та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу.

Аналогічна позиція, викладена в постанові Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24 жовтня 2008 року, постанові Вищого адміністративного суду України від 28 липня 2015 року (справа № К/800/34016/14), відповідно до яких, суд не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймаючи замість нього рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які не належать до компетенції такого суб'єкта владних повноважень.

За встановлених судом обставин, з огляду на те, що відповідач наділений дискреційними повноваженнями з питань надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або прийняття рішення про відмову у наданні такого дозволу, суд не вправі перебирати на себе функції вказаного суб'єкта владних повноважень. При цьому, суд може лише вказати на виявлені порушення, допущені при прийнятті оскаржуваного рішення (дій), та зазначити норму закону яку відповідач повинен застосувати при вчиненні дії (прийнятті рішення) з урахуванням встановлених судом обставин.

Що стосується позовних вимог в частині зобов'язання Рівненської міської ради не чинити позивачу перешкод у реалізації права на одержання земельної ділянки у приватну власність на АДРЕСА_1, то вказані позовні вимоги задоволенню не підлягають, оскільки, в контексті інших вимог позивача, не містять будь-якого правового змісту і не впливають на захист прав, свобод чи інтересів позивача.

Керуючись ст.ст.11,17,18,71,72,94,160,161,162,163,186 КАС України, суд, -

В И Р I Ш И В :

Адміністративний позов ОСОБА_2 задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати пункт 2 рішення Рівненської міської ради (2 сесія, 7 скликання) від 31 березня 2016 року № 624 «Про надання дозволу на розроблення проектів землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки по АДРЕСА_1 та відмову в наданні такого дозволу» щодо відмови у наданні ОСОБА_2 дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 745 м? на АДРЕСА_1 безоплатно у власність для індивідуального садівництва (для ведення садівництва).

Зобов'язати Рівненську міську раду розглянути в установленому порядку заяву ОСОБА_2 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 745 м? на АДРЕСА_1 безоплатно у власність для індивідуального садівництва (для ведення садівництва) та прийняти за результатами такого розгляду рішення відповідно до вимог Земельного кодексу України з урахуванням встановлених судом обставин.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку сторонами, а також іншими особами у зв'язку з тим, що суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси чи обов'язки.

Апеляційна скарга на постанову подається протягом десяти днів з моменту отримання копії постанови до Житомирського апеляцiйного адміністративного суду через Рiвненський мiський суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Постанова складена в повному обсязі 25 листопада 2016 року.

Суддя Рівненського міського суду Куцоконь Ю.П.