Справа № 815/7092/15
Суддя: Скрипченко В.О.
Дата ухвалення: 2016-11-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 листопада 2016 р.м.ОдесаСправа № 815/7092/15

Категорія: 12.3 Головуючий в 1 інстанції: Єфіменко К. С.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого - судді Скрипченка В.О.,

суддів Золотнікова О.С., Осіпова Ю.В.,

за участю секретаря судового засідання Сівєлькіної С.Є.,

представника позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі апеляційну скаргу Головного управління МВС України в Одеській області на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 23 серпня 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Головного управління МВС України в Одеській області та Малиновського РВ ОМУ ГУ МВС України в Одеській області про скасування наказу начальника ГУМВС України в Одеській області №1267 о/с від 04.11.2015 року в частині звільнення з посади, поновлення на посаді та стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу,-

В С Т А Н О В И В:

18 грудня 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління МВС України в Одеській області та Малиновського РВ ОМУ ГУ МВС України в Одеській області про скасування наказу начальника ГУМВС України в Одеській області №1267 о/с від 04.11.2015 року в частині звільнення ОСОБА_3 з посади оперуповноваженого сектора боротьби зі злочинами, пов'язаними з торгівлею людьми Малиновського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області з 06.11.2015 року, поновлення ОСОБА_3 на посаді оперуповноваженого сектора боротьби зі злочинами, пов'язаними з торгівлею людьми Малиновського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області та стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу.

В обґрунтування позову зазначено, що позивач з 14.08.2000 року проходив службу в ОВС та з 11.08.2015 року проходив службу на посаді оперуповноваженого сектора боротьби зі злочинами, пов'язаними з торгівлею людьми Малиновського РВ ОМУ ГУ МВС України в Одеській області. 03.11.2015 року, у зв'язку із виявленням бажання проходити службу в поліції, позивачем на ім'я начальника ГУМВС України в Одеській області був поданий рапорт про звільнення з органів внутрішніх справ за пунктом 64 «з» у зв'язку з переходом у встановленому порядку на роботу (службу) в інші міністерства, центральні органи виконавчої влади (установи, організації) згідно до Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ. 27.11.2015 року з отриманого позивачем витягу з наказу начальника ГУ МВС України в Одеській області №1267 о/с від 04.11.2015 року стало відомо про його звільнення з 06.11.2015 року з посади оперуповноваженого сектора боротьби зі злочинами, пов'язаними з торгівлею людьми Малиновського РВ ОМУ ГУ МВС України в Одеській області згідно з пунктами 10 та 11 розділу ХІ Закону України «Про Національну поліцію» та відповідно до Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, у запас Збройних Сил за пунктом 64 «г» (через скорочення штатів). Позивач не погодився із таким рішенням відповідача та просив визнати протиправним та скасувати вищенаведений наказ №1509 о/с від 04.11.2015 року у частині звільнення за пунктом 64 «г» (через скорочення штатів), оскільки цей наказ є таким, що прийнятий з порушенням вимог чинного законодавства. Також, в зв'язку з цим позивач просив поновити його на посаді та стягнути з відповідачів грошове забезпечення за час вимушеного прогулу.

Представник відповідачів надав до суду письмові заперечення, в яких просив відмовити у задоволенні позовних вимог, оскільки звільнення позивача зі служби в міліції відбулось відповідно до вимог Закону України «Про міліцію» та прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про Національну поліцію».

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 23 серпня 2016 року адміністративний позов ОСОБА_3 задоволений повністю. Визнано протиправним та скасовано наказ начальника Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області №1267о/с від 04.11.2015 року в частині звільнення ОСОБА_3 з 06.11.2015 року з посади оперуповноваженого сектора боротьби зі злочинами, пов'язаними з торгівлею людьми Малиновського РВ ОМУ ГУ МВС України в Одеській області у запас Збройних Сил за пунктом 64 «г» (через скорочення штатів). Поновлено ОСОБА_3 на посаді оперуповноваженого сектора боротьби зі злочинами, пов'язаними з торгівлею людьми Малиновського РВ ОМУ ГУ МВС України в Одеській області з 06.11.2015 року. Стягнуто з Малиновського РВ ОМУ ГУ МВС України в Одеській області на користь ОСОБА_3 грошове забезпечення за час вимушеного прогулу за період з 06.11.2015 року по день фактичного поновлення на посаді, виходячи з середньомісячного розміру 3262,50 грн. Допущено негайне виконання рішення в частині поновлення ОСОБА_3 на посаді оперуповноваженого сектора боротьби зі злочинами, пов'язаними з торгівлею людьми Малиновського РВ ОМУ ГУ МВС України в Одеській області з 06.11.2015 року та грошового забезпечення за час вимушеного прогулу за один місяць в розмірі 3262,50 грн.

Не погоджуючись із постановленим у справі судовим рішенням Головне управління МВС України в Одеській області подало апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права та неповне з'ясування обставин справи, просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову, якою повністю відмовити у задоволенні позову ОСОБА_3

Позивач надіслав до апеляційного суду заперечення, у якому зазначив про законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, пояснення на неї представника позивача ОСОБА_1, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість постанови суду в межах апеляційної скарги, колегія суддів дійшла таких висновків.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_3 з 14.08.2000 року проходив службу в ОВС та з 11.08.2015 року проходив службу на посаді оперуповноваженого сектора боротьби зі злочинами, пов'язаними з торгівлею людьми Малиновського РВ ОМУ ГУ МВС України в Одеській області.

03.11.2015 року, у зв'язку із виявленням бажання проходити службу в поліції, позивачем на ім'я начальника ГУМВС України в Одеській області був поданий рапорт про звільнення з органів внутрішніх справ за пунктом 64 «з» у зв'язку з переходом у встановленому порядку на роботу (службу) в інші міністерства, центральні органи виконавчої влади (установи, організації) згідно до Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ (а.с. 176).

27.11.2015 року з отриманого витягу з наказу начальника ГУ МВС України в Одеській області №1267 о/с від 04.11.2015 року позивачу стало відомо про його звільнення з 06.11.2015 року з посади оперуповноваженого сектора боротьби зі злочинами, пов'язаними з торгівлею людьми Малиновського РВ ОМУ ГУ МВС України в Одеській області згідно з пунктами 10 та 11 розділу ХІ Закону України «Про Національну поліцію» та відповідно до Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, у запас Збройних Сил за пунктом 64 «г» (через скорочення штатів) (а.с. 10).

Задовольняючи адміністративний позов ОСОБА_3 суд першої інстанції виходив з того, що рішення відповідача про звільнення позивача було прийняте з порушенням нормативних актів, що регулювали порядок проходження служби в ОВС, та перехід у НП, з чим погоджується апеляційний суд.

Так, відповідно до пункту 10 Розділу ХІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про Національну поліцію» №580-VIII від 02.07.2015 року працівники міліції, які відмовилися від проходження служби в поліції та/або не прийняті на службу до поліції в тримісячний термін з моменту попередження про наступне вивільнення, звільняються зі служби в органах внутрішніх справ через скорочення штатів.

Вказані в цьому пункті особи можуть бути звільнені зі служби в органах внутрішніх справ до настання зазначеного в цьому пункті терміну на підставах, визначених Положенням про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ.

Відповідно до пункту 11 Розділу ХІ Прикінцеві та перехідні положення зазначеного Закону перебування працівників міліції на лікарняному чи у відпустці не є перешкодою для їх звільнення зі служби в органах внутрішніх справ відповідно до «Прикінцевих та перехідних положень» цього Закону.

Пунктом 64 «г» Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ (в редакції постанови Кабінету Міністрів України №885 від 28.10.2015 року, чинної на день звільнення) передбачено, що особи середнього, старшого і вищого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік) через скорочення штатів - при відсутності можливості подальшого використання на службі.

Таким чином, суд першої інстанції обґрунтовано вказав, що вищезазначені норми Розділу ХІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про національну поліцію» та Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, на які йдеться посилання у спірному наказі, містять три підстави для звільнення особи зі служби через скорочення штатів, а саме: при відмові працівника міліції від проходження служби в поліції; не прийняті на службу до поліції в тримісячний термін з моменту попередження про наступне вивільнення; при відсутності можливості подальшого використання на службі.

Отже, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що при вирішенні питання щодо звільнення за скороченням штату начальник органу прямо зобов'язаний розглянути можливість подальшого використання на службі особи, що звільняється.

Однак, з матеріалів справи вбачається, що в даному випадку відповідач не обґрунтував відсутність можливості подальшого використання позивача на службі та не врахував відсутність відмови позивача від проходження служби в поліції, а також не перевірив взагалі можливість реалізації права позивача на прийняття на службу до поліції, а саме до Головного управління Національної поліції в Одеській області.

При цьому, поза увагою залишився вищевказаний рапорт позивача від 03.11.2015 року, поданий ним на ім'я начальника ГУ МВС України в Одеській області про звільнення за пунктом 64 «з» у зв'язку з висловлюванням бажання проходити службу в Головному управлінні Національної поліції в Одеській області.

Під час судового засідання 26.07.2016 року суду першої інстанції свідок ОСОБА_4 підтвердив факт написання позивачем цього рапорту, факт передачі його свідку, як безпосередньому начальнику позивача та подальшу його передачу до Малиновського РВ ОМУ ГУ МВС України в Одеській області.

Відповідно до пункту 9 Розділу ХІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про Національну поліцію» №580-VIII від 02.07.2015 року працівники міліції, які виявили бажання проходити службу в поліції, за умови відповідності вимогам до поліцейських, визначеним цим Законом, упродовж трьох місяців з дня опублікування цього Закону можуть бути прийняті на службу до поліції шляхом видання наказів про призначення за їх згодою чи проходження конкурсу на посади, що заміщуються поліцейськими, у будь-якому органі (закладі, установі) поліції.

Посади, що пропонуються особам, зазначеним у цьому пункті, можуть бути рівнозначними, вищими або нижчими щодо посад, які ці особи обіймали під час проходження служби в міліції.

Відповідно до пункту 8 Розділу ХІ Прикінцеві та перехідні положення зазначеного Закону, з дня опублікування цього Закону всі працівники міліції (особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ), а також інші працівники Міністерства внутрішніх справ України, його територіальних органів, закладів та установ вважаються такими, що попереджені у визначеному порядку про можливе майбутнє звільнення через скорочення штатів.

Відповідно до пункту 1 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про Національну поліцію», цей Закон набирає чинності через три місяці з дня, наступного за днем його опублікування, крім: 1) пунктів 1, 2, 3, 7-13, 15, 17-18 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону, які набирають чинності з дня, наступного за днем його опублікування (перше опублікування 06.08.2015 року), таким чином, суд першої інстанції вірно визначив, що пункт 9 набрав чинності з 07.08.2015 року, з чим також погоджується апеляційний суд.

Матеріалами справи встановлено, що в порушення вимог пункту 9 Розділу ХІ Прикінцеві та перехідних положень Закону України «Про Національну поліцію» №580-VIII від 02.07.2015 року, з моменту опублікування Закону України «Про національну поліцію» (з 06.08.2015 року) та до прийняття спірного наказу (04.11.2015 року) про звільнення позивача за пунктом 64 «г» (через скорочення штату) йому не було запропоновано жодної посади (рівнозначної, вищої чи нижчої) в органах поліції, взагалі не було перевірено можливості його подальшого використання на службі та відповідності вимогам до поліцейського у порушення пункту 9 Розділу ХІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про Національну поліцію» №580-VIII від 02.07.2015 року та Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ за наявності виявленого у рапорті від 04.11.2015 року бажання продовжити службу в органах Національної поліції не вирішено питання про перевід позивача до Головного управління Національної поліції в Одеській області.

При цьому, статтею 49 Закону України «Про національну поліцію» встановлені вимоги до кандидатів на службу в поліції: на службу в поліції можуть бути прийняті громадяни України віком від 18 років, які мають повну загальну середню освіту, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, які володіють українською мовою.

Незалежно від професійних та особистих якостей, рівня фізичної підготовки та стану здоров'я на службу в поліції не можуть бути прийняті особи у випадках, визначених частиною другою статті 61 цього Закону, а також особи, які: 1) відмовляються від взяття на себе зобов'язань дотримуватися обмежень та/або від складання Присяги поліцейського, визначених законом; 2) особи, які звільнені або мали бути звільнені з посад на підставі Закону України «Про очищення влади».

Відповідно до ст. 50 зазначеного Закону громадяни України, які виявили бажання вступити на службу в поліції, з метою визначення стану їхнього здоров'я зобов'язані пройти медичні обстеження, а також перевірку рівня фізичної підготовки, психофізіологічне обстеження, обстеження на предмет виявлення алкогольної, наркотичної та токсичної залежності в порядку, визначеному Міністерством внутрішніх справ України. Громадяни України, які виявили бажання вступити на службу в поліції, за їхньою згодою проходять тестування на поліграфі. Відповідно до порядку, встановленого законом, щодо осіб, які претендують на службу в поліції, проводиться спеціальна перевірка, порядок проведення якої визначається законом та іншими нормативно-правовими актами.

Разом з тим, слід враховувати, що позивач з 14.08.2000 року проходить службу в ОВС та з 11.08.2015 року проходив службу на посаді оперуповноваженого сектора боротьби зі злочинами, пов'язаними з торгівлею людьми Малиновського РВ ОМУ ГУ МВС України в Одеській області.

Отже, суд першої інстанції обґрунтовано підкреслив, що позивач має достатній досвід у роботі, знання, відповідну кваліфікацію, бажання працювати в поліції та відповідає вимогам поліцейського, що передбачені діючим законодавством України.

Разом з тим, начальником ГУМВС України в Одеській області залишено поза увагою та взагалі не розглянуто рапорт на його ім'я, поданий позивачем 04.11.2015 року, в якому було висловлено бажання проходити службу в Головному управлінні Національної поліції в Одеській області, як це передбачено пунктом 9 Розділу ХІ Прикінцеві та перехідними положеннями Закону України «Про Національну поліцію».

Окрім того, суд першої інстанції також правильно звернув увагу й на те, що на момент прийняття 04.11.2015 року спірного наказу в частині звільнення позивача за пунктом 64 «г» (через скорочення штату) з 06.11.2015 року, Головного Управління Національної поліції в Одеській області, в якому він висловив бажання проходити службу, ще не було утворено, що зумовило порушення його права на подання заяви особисто до такого органу поліції з висловленням бажанням проходити службу саме у такому органі поліції та взагалі, розгляду його кандидатури на посаду в поліції, бажання про перехід до якої було висловлено у рапорті позивача від 03.11.2015 року.

До того ж, державна реєстрація Головного Управління Національної поліції в Одеській області була проведена 07.11.2015 року, номер запису: 0056462, тобто на наступний день після звільнення позивача.

За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність підстав для задоволення позовної вимоги ОСОБА_3 про скасування спірного наказу.

Водночас, порядок та підстави проходження і припинення служби в органах внутрішніх справ регулюються Положенням про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженим постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29.07.1991 року №114 (надалі - Положення).

Відповідно до п. 24 Положення у разі незаконного звільнення або переведення на іншу посаду особи рядового, начальницького складу органів внутрішніх справ підлягають поновленню на попередній посаді з виплатою грошового забезпечення за час вимушеного прогулу або різниці в грошовому забезпеченні за час виконання службових обов'язків, але не більш як за один рік.

Окрім того, відповідно до положень ст. 244-2 КАС України рішення Верховного Суду України, прийняті за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковими для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначені норми права та для всіх судів України.

Відповідно до положень ч. 4 ст. 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду України є обов'язковими для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Постановою Верховного Суду України від 05.03.2012 року по справі №21-42а-12 (номер рішення у ЄДРСР - 24068075) встановлено, що питання, пов'язані із прийняттям (обранням, призначенням) громадян на публічну службу, її проходженням та звільненням із неї (її припиненням), урегульовані спеціальним законодавством, зокрема, Законом України від 20.12.1990 року №565-ХІІ «Про міліцію», Законом України від 02.12.1990 року №509-XII «Про державну податкову службу», Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ Української РСР. Тому, за загальним правилом, під час вирішення справ цієї категорії пріоритетними є норми спеціальних законів. Трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціальних законів не врегульовано спірних правовідносин, або коли про це йдеться у спеціальному законі.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом України у своїй постанові від 17.02.2015 року по справі №21-8а15 (номер рішення у ЄДРСР - 42946756).

Виходячи з наведеного, враховуючи, що нормами Закону України «Про Національну поліцію» не врегульовані питання процедури поновлення на посаді поліцейських, звільнення яких визнано судом незаконним, суд першої інстанції на підставі ст. 9 КАС України вірно застосував до спірних правовідносин положення КЗпП України, якими вказані питання врегульовані.

Так, відповідно до вимог ч. 1 ст. 235 КЗпП України при встановлені незаконності звільнення особи із займаною посади ця особа поновлюється судом на попередній посаді. Оскільки, судом першої інстанції було вірно встановлено протиправність припинення служби позивача в поліції, відповідно до вищенаведеної норми права він підлягає поновленню на попередній посаді з дати звільнення - з 06.11.2015 року, в зв'язку із чим, ця позовна вимога також підлягає задоволення у такий формі на підставі положень ч. 2 ст. 162 КАС України.

Статтею 236 КЗпП України встановлена відповідальність роботодавця щодо виплати працівнику середнього заробітку за час вимушеного прогулу у зв'язку із незаконним звільненням працівника за період з часу звільнення до дати фактичного поновлення працівника на роботі. Таким чином відповідач ГУ НП України в Одеській області зобов'язаний компенсувати позивачу грошове забезпечення за час вимушеного прогулу, пов'язаного із незаконним звільненням, з 07.11.2015 року (оскільки грошове забезпечення за період з 07.11.2015 року по день звільнення 20.11.2015 року не нарахована та не виплачена) по день фактичного поновлення на посаді, а тому, позовна вимога щодо стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу підлягає задоволенню саме у цієї редакції на підставі положень ч. 2 ст. 162 КАС України.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 236 КАС України суд допускає до негайного виконання судове рішення щодо поновлення особи на публічній службі та виплаті середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць, а тому суд першої інстанції правильно допустив негайне виконання судового рішення про поновлення позивача на попередній посаді та стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу за один місяць.

Відповідно до вимог ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Відповідачі, які є суб'єктами владних повноважень, свою позицію не довели та не обґрунтували. Натомість позивач довів протиправність прийнятого відповідачем рішення щодо його звільнення.

Колегія суддів вважає рішення суду першої інстанції правильним і таким, що відповідає вимогам ст. ст. 2, 7, 10, 11, 70, 71 КАС України та не приймає доводи, наведені в апеляційній скарзі про те, що постанова підлягає скасуванню.

Відповідно до ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та не допустив порушень норм матеріального і процесуального права при вирішенні справи, а наведені в апеляційній скарзі доводи правильність рішення суду не спростовують.

Відтак, апеляційна скарга Головного управління МВС України в Одеській області задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 184, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, апеляційний суд,-

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Головного управління МВС України в Одеській області залишити без задоволення, а постанову Одеського окружного адміністративного суду від 23 серпня 2016 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складення ухвали апеляційного суду в повному обсязі.

Головуючий В.О.Скрипченко

Суддя О.С.Золотніков

Суддя Ю.В.Осіпов