Справа № 152/1551/16-а
Суддя: Соколовська Т. О.
Дата ухвалення: 2016-11-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 152/1551/16-а
П О С Т А Н О В А

Іменем України

23 листопада 2016 року Шаргородський районний суд Вінницької області

в складі:

головуючої судді Соколовської Т.О.

секретаря судових засідань Годованюк І.Л.

з участю

позивача ОСОБА_2

представника позивача Костриці В.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Шаргороді в залі суду справу за адміністративним позовом ОСОБА_2 до інспектора Могилів - Подільського ВП ГУНП у Вінницькій області Данилюка Олександра Васильовича, Головного управління національної поліції у Вінницькій області про оскарження акту індивідуальної дії - постанови про притягнення до адміністративної відповідальності,

В С Т А Н О В И В:

26.10.2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду із даною позовною заявою, в якій зазначив, що 07.10.2016 року інспектором Могилів - Подільського ВП ГУНП у Вінницькій області Данилюком О.В. (далі - відповідач) було винесено постанову про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.122 КУпАП і накладення адміністративного стягнення у виді штрафу в сумі 425 гривень. Дану постанову вважає незаконною, оскільки вона прийнята з порушенням норм діючого законодавства.

07 жовтня 2016 року він за кермом автомобіля Мерседес Бенц, номерний знак НОМЕР_1, з двома пасажирами в салоні рухався з м. Шаргорода в смт. Муровані - Курилівці. О 15 годині 33 хвилини, на перехресті доріг м. Шаргород - м. Бар та м. Вінниця - м. Могилів -Подільський, повернув ліворуч і виїхав на автомобільну дорогу м. Вінниця - м. Могилів-Подільський в напрямку м. Могилів-Подільський. Як тільки він виїхав на вказану дорогу, то був зупинений працівниками поліції, які стояли на узбіччі дороги в напрямку м. Могилів-Подільський перед перехрестям.

До автомобіля підійшов працівник поліції, на його запитання про причину зупинки, йому було запропоновано пред'явити документи для перевірки. Він передав документи, працівник поліції взяв їх і нічого не пояснюючи пішов до службового автомобіля, він пішов за ним і вдруге запитав про причину зупинки транспортного засобу, на що відповідач йому відповів, що під час руху його автомобіля не було ввімкнене ближнє світло. Він заперечив, оскільки світло було включено, але відповідач не став слухати та сівши за кермо службового автомобіля почав щось писати з його документів та запитав адресу місця проживання. Він повідомив відповідачу свою адресу проживання, працівник поліції повернув документи і запитав чи буде він підписувати, у відповідь він попросив надати документ для ознайомлення та протокол для написання пояснення, на що працівник поліції відповів, що в даному випадку його пояснення не потрібні і запропонував їхати далі. Він зрозумів, що ситуацію вирішено та пішов до свого автомобіля, а 17.10.2016 року отримав рекомендовану кореспонденцію з постановою серії ПС2 № 168985 від 07 жовтня 2016 року у справі про адміністративне правопорушення, винесену відповідачем - інспектором Могилів-Подільського відділу поліції старшим лейтенантом поліції Данилюком О.В., якою його притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП України і накладено стягнення у виді штрафу у розмірі 425 грн, яку нібито він відмовився отримати 07.10.2016 року

У постанові зазначено, що йому роз'яснено положення ст. ст.307, 308 КУпАП, а також права, передбачені статтею 268 КУпАП, право, порядок та строки оскарження постанови згідно зі статтями 287-289 КУпАП і про те, що він відмовився отримати копію постанови, яку надіслано рекомендованим листом за вих. № 39571 від 10.10.2016 року. Все зазначене не відповідає дійсності, оскільки те, що відповідач складав 07.10.2016 року щодо нього постанову про притягнення до адміністративної відповідальності йому стало відомо лише 17.10.2016 року, ніхто його з постановою не знайомив, і він не відмовлявся підписувати та отримувати її копію.

Крім того, постанова ні за формою бланку, ні за змістом його заповнення не відповідає вимогам чинного законодавства, в тому числі Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, яка затверджена наказом Міністерства внутрішніх справ України 07.11.2015 року № 1395 та зареєстрована в Міністерстві юстиції України 10 листопада 2015 року за № 1408/27853 та не відповідає вимогам ст. 283 КУпАП

У зв'язку з тим, що оспорювана постанова винесена з порушенням вимог чинного законодавства позивач просить скасувати її, провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити та стягнути з бюджетних асигнувань Головного управління національної поліції України у Вінницькій області на його користь витрати за надання правової допомоги при зверненні в суд.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_2 та його представник Костриця В.С. підтримали позовні вимоги, посилаючись на ті ж обставини, що і в позовній заяві, просили скасувати постанову серії ПС 2 № 168985 у справі про адміністративне правопорушення про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст. 122 КУпАП і накладення на нього адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 425 грн., винесену 07 жовтня 2016 року інспектором Могилів - Подільського ВП ГУНП у Вінницькій області Данилюком О.В., провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити та стягнути з бюджетних асигнувань Головного управління національної поліції України у Вінницькій області на користь ОСОБА_2 витрати за надання правової допомоги при зверненні в суд в розмірі 1000 грн.

Відповідачі - Інспектор Могилів - Подільського ВП ГУНП у Вінницькій області Данилюк О.В. та представник Головного управління національної поліції у Вінницькій області на виклик суду не з'явилися, хоча про дату, місце і час судового розгляду були повідомлені належним чином, про що свідчать повідомлення про вручення судових повісток (а.с.29,33,34,36), про причини неприбуття не повідомили, заяв про відкладання справи або про розгляд справи в їх відсутності до суду не надходило, заперечень проти позову до суду також не направили.

За таких обставин, згідно з вимогами ст.128 ч.4 КАС України, суд вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних в ній доказів.

Вирішуючи спір суд встановив, що 07.10.2016 року інспектором Могилів-Подільського відділу поліції старшим лейтенантам поліції Данилюком О.В. притягнуто до адміністративної відповідальності позивача ОСОБА_2 за ч. 2 ст. 122 КУпАП України і накладено стягнення у виді штрафу у розмірі 425 грн. за те, що він, як зазначено у постанові "… керуючи транспортним засобом Меrs Bеns, номерний знак НОМЕР_1 07.10. 2016 року о 15 год. 33 хв. на а/д М-21 198 км, не увімкнув ближнє світло фар поза населеним пунктом у світлу пору доби", чим порушив п.п. 9.1, 9.8 ПДР України та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене частиною 2 статті 122 Кодексу України про адміністративне правопорушення.

Підставою для винесення вказаної постанови став розгляд відповідачем матеріалів про адміністративне правопорушення, про що зазначено в оскаржуваній постанові, проте, як пояснив у судовому засіданні 23.11.2016 року позивач ОСОБА_2 ні протокол про адміністративне правопорушення, ні постанова у справі про адміністративне правопорушення на місці зупинення автомобіля не складалися.

Відповідно до вимог ч.ч.2-5 ст.258 КУпАП протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі. Протоколи не складаються і в інших випадках, коли відповідно до закону штраф накладається і стягується, а попередження оформлюється на місці вчинення правопорушення.

У випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

Якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорює допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобов'язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 256 цього Кодексу, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 185-3 цього Кодексу, та правопорушень у сфері забезпечення дорожнього руху, у тому числі зафіксованих в автоматичному режимі. Цей протокол є додатком до постанови у справі про адміністративне правопорушення.

З постанови про адміністративне правопорушення від 07.10.2016 року вбачається, що позивач ОСОБА_2 відмовився її підписати, оспорюючи адміністративне правопорушення і накладення адміністративного стягнення (а.с.25), що заперечував позивач у позовній заяві та в судовому засіданні, пояснюючи, що не вчиняв адміністративного правопорушення, за яке притягнутий до відповідальності відповідачем.

Свідок ОСОБА_7 суду показав, що 07.10.2016 року він разом з ОСОБА_2 їхали у справах в Муровані - Курилівці. Ще в с. Писарівка він звернув увагу ОСОБА_2 на необхідність ввімкнення ближнього світла фар автомобіля, на що останній відповів, що добре про це знає, і ввімкнув світло ще в с. Хоменки Шаргородського району, звідки він їхав. Коли повернули на автодорогу в бік Могилів - Подільського, на перехресті автомобіль зупинили працівники поліції. ОСОБА_2 пішов з працівником поліції до службового автомобіля і через короткий проміжок часу повернувся, він менш як наполовину викурив цигарку, тому вимушений був її викинути. Коли сіли у автомобіль він запитав ОСОБА_2, чого їх зупинили, на що останній відповів, що звинувачували його в тому, що в автомобілі не ввімкнене ближнє світло, але про те, що складались будь - які документи про притягнення до відповідальності мови не було, оскільки світло було ввімкненим, ще з початку руху автомобіля.

Суд вважає, що вказана обставина не заперечується відповідачем Данилюком О.В., оскільки заперечень щодо вказаних обставин відповідач не надав, не дивлячись на пропозицію суду, викладену в ухвалі про відкриття провадження від 26.10.2016 року (а.с.12).

Також, судом встановлено, що ОСОБА_2 при винесенні постанови у справі про адміністративне правопорушення від 07.10.2016 року відповідачем не роз'яснено його права, встановлені ст.268 КУпАП, оскільки підпис ОСОБА_2 у відповідній графі постанови відсутній.

Таким чином, судом встановлено, що постанова, винесена відповідачем Данилюком О.В. 07.10.2016 року серії ПС2 № 168985 відносно ОСОБА_2 з істотними порушеннями КУпАП, не відповідає вимогам закону, оскільки, відповідно до вимог ст. 280 КпАП України, не ґрунтується на повно з'ясованих обставинах, що мають значення для правильного вирішення справи про адміністративне правопорушення.

Встановленому судом факту відповідають адміністративно-правові відносини, що регулюються статтями 19, 55 Конституції України, статтями 6, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 04 листопада 1950 р., ратифікована Україною 17 липня 1997 року), статтями ст.ст.2, 4, 6, 9, 11, 17, 18, 19, 70, 71, 86, 159, 160, 161, 162, 171-2 КАС України, ст.ст.280, 283, 287, 289, 293 КпАП України.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Вибір громадянами способу захисту своїх прав і свобод від порушень та протиправних посягань гарантовано ст. 55 Конституції України, відповідно до якої кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Приписами п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов'язків … має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Зокрема, у п.33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі "Христов проти України" суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав.

У п.26 рішення ЄСПЛ у справі "Надточій проти України" та п.23 рішення ЄСПЛ у справі "Гурепка проти України №2" наголошується на принципі рівності сторін - одному із складників ширшої компетенції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище порівняно з опонентом.

Згідно з ч.1 ст.2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових або службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до ч.3 цієї ж статті у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи вчинені вони на підставі в межах і у спосіб, що передбачені Конституцією України та Законами України, з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, безсторонньо, добросовісно, розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації, пропорційно, з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, своєчасно.

Пунктом 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року за №14 "Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті", встановлено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим ст.283 та 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи встановлених останнім доводів.

Статтею 9 КУпАП визначено поняття адміністративного правопорушення, а саме, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Разом з тим, із матеріалів справи не вбачається, якими доказами керувався відповідач, при вирішенні питання про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за порушення ч.2 ст.122 КУпАП.

Докази в адміністративному судочинстві мають бути належними та допустимими. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатній і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності (ст.ст. 69,70 КАС України).

Частиною 2 ст.71 КАС України, встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Так, відповідно до ст.251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Однак, відповідачем не надано суду доказів (фото- і кінозйомки, пояснення свідків тощо) на підтвердження вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого саме ч.2 ст.122 КУпАП, як того вимагає ст.251 КУпАП, а зазначені в постанові в справі про адміністративне правопорушення обставини не розкривають об'єктивну сторону правопорушення.

Відповідно до вимог ст.ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду…, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідачі: інспектор Могилів - Подільського ВП ГУНП у Вінницькій області Данилюк О.В. та представник Головного управління національної поліції у Вінницькій області на виклик суду не з'явилися, своїм правом щодо доказування правомірності рішення не скористалися, заперечень проти адміністративного позову та доказів, які достовірно вказують на наявність в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 122 КУпАП не надали.

Із матеріалів справи вбачається, що відповідач Данилюк О.В. не прийняв передбачених законом заходів по встановленню істини по справі, не відібрав пояснення у свідків події, хоча в салоні автомобіля позивача було два пасажири, та не представив суду інших відомостей, що підтверджують винуватість ОСОБА_2, оскільки законом обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Лише постанова в справі про адміністративне правопорушення не можу бути прийнята судом як беззаперечні докази вчинення позивачем адміністративного правопорушення.

Крім того, суд констатує той факт, що оскаржувана постанова, ні за змістом, ні за формою не відповідає вимогам чинного законодавства, в тому числі ст. 283 КУпАП, Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, яка затверджена наказом Міністерства внутрішніх справ України 07.11.2015 року № 1395 та зареєстрована в Міністерстві юстиції України 10 листопада 2015 року за № 1408/27853 ( далі-Інструкція) та додатку № 5 до вказаної Інструкції.

Таким чином, право ОСОБА_2 на використання своїх конституційних прав у сфері публічно - правових відносин з боку відповідачів порушено і підлягає судовому захисту.

Вирішуючи питання про відшкодування судових витрат суд виходить з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.87 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

ОСОБА_2 просив стягнути з відповідача Головного управління національної поліції України у Вінницькій області на його користь витрати за надання правової допомоги при зверненні в суд в розмірі 1000 грн.

Стаття 59 Конституції України гарантує кожному право на правову допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Конституційний Суд України Рішенням від 30 вересня 2009 року N 23-рп/2009 у справі N 1-23/2009 за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_8 щодо офіційного тлумачення положень статті 59 Конституції України (справа про право на правову допомогу) постановив, що положення частини першої статті 59 Конституції України "кожен має право на правову допомогу" треба розуміти як гарантовану державою можливість будь-якій особі незалежно від характеру її правовідносин з державними органами, органами місцевого самоврядування, об'єднаннями громадян, юридичними та фізичними особами вільно, без неправомірних обмежень отримувати допомогу з юридичних питань в обсязі і формах, як вона того потребує.

У частині 2 ст. 16 КАСУ зазначається, що для надання правової допомоги при вирішенні справ у судах в Україні діє адвокатура.

Правова допомога - надання правових послуг, спрямованих на забезпечення реалізації прав і свобод людини і громадянина, захисту цих прав і свобод, їх відновлення у разі порушення. Правові послуги - надання правової інформації, консультацій і роз'яснень з правових питань; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; здійснення представництва інтересів особи в судах, інших державних органах, органах місцевого самоврядування, перед іншими особами; забезпечення захисту особи від обвинувачення; надання особі допомоги в забезпеченні доступу особи до вторинної правової допомоги та медіації ( п.п.3,4 ЗУ "Про безоплатну правову допомогу").

Згідно пп. 2, 6 ч. 1 ст. 19 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", до видів адвокатської діяльності серед іншого відноситься складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства.

Витрати на правову допомогу (ст. 90 КАС України) представляють собою витрати, пов'язані з оплатою допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, які надають правову допомогу за договором.

Стаття 90 КАС України також передбачає встановлення спеціальним законом граничного розміру компенсації витрат на правову допомогу.

Спеціальним законом в даних правовідносинах є Закон України від 20 грудня 2011 року № 4191-VI "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах", який набрав чинності з 01.10.2012 року. Даний закон встановлює граничні розміри компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах та є похідним нормативним актом, виникнення якого зумовлено ч. 3 ст. 90 КАС України.

Виходячи з положень статті 1 вказаного Закону розмір компенсації витрат на правову допомогу, якщо вона сплачується суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

З огляду на приписи ст. ст. 3, 5, 58 КАС України, процесуальна дія поза судовим засіданням - дія, скоєна стороною справи, або її представником, поза судовим засіданням, спрямована на реалізацію прав або виконання обов'язків сторони, передбачених КАС, та яка породжує, змінює, або припиняє правовідносини, що складаються під час здійснення адміністративного судочинства.

Процесуальні дії поза судовими засіданнями сторони мають право, або зобов'язанні вчиняти відповідно до вимог КАС, зокрема позивач складати та подавати адміністративний позов (ст.ст. 104 - 106 КАС).

Суд звертає увагу і на ч. 2 ст. 5 КАС України, згідно з якою провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Статтею 8 Закону України "Про держаний бюджет на 2016 рік" встановлено, що з 1 вересня 2016 року розмір мінімальної заробітної плати становить 1450 грн., таким чином 40 відсотків від цієї суми становить 580 грн.

За приписами ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем на підтвердження понесених витрат на правову допомогу до матеріалів справи долучено договір про надання правової допомоги та представництво в суді від 23 жовтня 2016 року, укладений ОСОБА_2 з адвокатом Кострицею В.С., який діє на підставі свідоцтва про зайняття адвокатською діяльністю №472 (а.с.9-10).

Згідно умов договору, адвокат зобов'язується надати ОСОБА_2 послуги юридичного характеру, серед іншого і підготувати, підписати і подати до суду позов, ОСОБА_2 зобов'язується оплатити ці послуги, із розрахунку, що розмір гонорару адвоката за одну годину не перевищує граничний розмір, встановлений ст.1 ЗУ "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах" (п.п.2.1., 4 Договору) (а.с.9).

Відповідно до долученого до матеріалів справи розрахунку суми гонорару за надану правову допомогу (а.с.22), адвокатом надані позивачу послуги з надання консультації, підготовки, написання розглядуваного адміністративного позову, кількість витрачених годин - 2,5, вартість послуг - 1450 грн., в той час як до стягнення пропонується сума менша, ніж передбачена договором, - 1000 гривень.

Оплата послуг з надання правової допомоги підтверджується квитанцією до прибуткового ордера серії 10 АААА № 512272/308 від 08.11.2016 року, тобто, витрати вже були здійснені, до їх присудження (а.с.21).

Якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа (стаття 94 КАС України).

Таким чином, після повного та всебічного з'ясування всіх обставин справи щодо правового характеру понесених стороною витрат на правову допомогу, суд приходить до висновку, що позивачем доведено підстави для їх компенсації, надано розрахунок витрат, який відповідає нормам права і, відповідно, підлягає стягненню з Головного управління національної поліції України у Вінницькій області,

Керуючись статтями 19, 55 Конституції України, статтями 6, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 04 листопада 1950 р., ратифікована Україною 17 липня 1997 року), ст.ст.2, 4, 6, 9, 11, 17, 18, 19, 70, 71, 86, 159, 160, 161, 162, 171-2 КАС України, на підставі ст.ст.280, 283, 287, 289, 293 КпАП України, суд

п о с т а н о в и в :

Адміністративний позов ОСОБА_2 до інспектора Могилів - Подільського ВП ГУНП у Вінницькій області Данилюка Олександра Васильовича, Головного управління національної поліції у Вінницькій області про оскарження акту індивідуальної дії - постанови про притягнення до адміністративної відповідальності задовольнити.

Скасувати постанову серії ПС 2 № 168985 у справі про адміністративне правопорушення про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст. 122 КУпАП і накладення на нього адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 425 грн., винесену 07 жовтня 2016 року інспектором Могилів - Подільського ВП ГУНП у Вінницькій області Данилюком Олександром Васильовичем.

Провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити.

Стягнути з бюджетних асигнувань Головного управління національної поліції України у Вінницькій області на користь ОСОБА_2 витрати за надання правової допомоги при зверненні в суд в розмірі 1000 (одна тисяча) гривень.

На постанову може бути подана апеляційна скарга до Вінницького апеляційного адміністративного суду через Шаргородський районний суд протягом 10 днів з дня її проголошення, а в разі складення постанови в повному обсязі відповідно до ст.160 КАС України, - з дня отримання копії постанови.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя: Т.О. Соколовська