Справа № 2а-19462/10/2670
Суддя: Патратій О.В.
Дата ухвалення: 2011-02-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

25 лютого 2011 року 18:48 № 2а-19462/10/2670

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: головуючого судді Патратій О.В., при секретарі Рагімовій Н.А., за участю представників сторін:

від позивача: Польовчук (довіреність від 04.01.2011 р. № 03/07)

від відповідача: Меньших М.Ю. (довіреність від 04.01.2011 р. № б/н)

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом Управління Пенсійного фонду України в Шевченківському районі м. Києва
до Малого приватного виробничо-комерційного підприємства фірми «Ріпекс»
про стягнення заборгованості у розмірі 61 911,13 гривень,-
ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду м. Києва звернулося Управління Пенсійного фонду України в Шевченківському районі міста Києва (далі -позивач, УПФ в Шевченківському районі м. Києва) з позовом до Малого приватного виробничо-комерційного підприємства фірми «Ріпекс»(далі -відповідач, МПВКПФ «Ріпекс»), в якому, з урахуванням уточнень позовних вимог від 25 лютого 2011 року, просило стягнути з відповідача заборгованість по відшкодуванню фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій у розмірі 61 911,13 грн.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що відповідач має заборгованість по відшкодуванню фактичних витрат на виплату та доставку пенсій, призначених відповідно до ч.2 Прикінцевих положень Закону України № 1058-IV від 09.07.2003р. «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування»в частині пенсій, призначених відповідно до п. «б»- «з» ст. 13 Закону України № 1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення»у сумі 61 911,13 грн. за період з квітня 2010 р. по жовтень 2010 р.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав повністю та просив позов задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві.

Відповідач проти позову заперечував посилаючись на те, що згідно рішення господарського суду Закарпатської області від 11.08.2009 р. по справі № 11/57 було визнано недійсним договір купівлі-продажу цілісного майнового комплексу Іршавської державної бавовняно-ткацької фабрики, укладеного між МПВКПФ «Ріпекс»та Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Закарпатській області від 26.11.2004 року, та застосовано правові наслідки недійсності правочину щодо зобов'язання кожної із сторін повернути другій стороні у натурі все одержане майно на виконання цього правочину.

З огляду на те, що відшкодування фактичних витрат на виплату і доставку пільгових пенсій відповідач здійснює працівникам Іршавської державної бавовняно-ткацької фабрики, відповідач вважає, що у зв'язку з визнанням недійсним вищевказаного договору припинився його обов'язок по відшкодуванню фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій.

Крім того, відповідач вказував на необхідність повернення позовної заяви позивачу, оскільки спір за позовом УПФУ в Шевченківському районі м. Києва до МПВКПФ «Ріпекс»вже розглядався Окружним адміністративним судом м. Києва, яким було винесено постанову від 07.10.2010 р. по справі № 2а-7559/10/2670 про стягнення з відповідача заборгованості на користь органу Пенсійного фонду.

З огляду на вищевикладене, відповідач вважає позовні вимоги необґрунтованими та просить суд відмовити у їх задоволенні в повному обсязі.

На підставі ч. 3 ст. 160 КАС України в судовому засіданні 25 лютого 2011 року проголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Як встановлено судом, відповідач -МПВКПФ «Ріпекс» перебуває на обліку в Управлінні Пенсійного фонду у Шевченківському районі міста Києва.

Відповідно до ст. ст. 14, 15, 17 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003р. № 1058-IV відповідач є платником внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування.

Судом встановлено, що на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України в Шевченківському районі м. Києва перебувають особи, як працівники державного підприємства «Іршавська державна бавовняно-ткацька фабрика», які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за Списком № 2 та отримують пенсію за віком на пільгових умовах (відповідно до пп. "б-з" ст. 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 р. № 1788-ХП).

Відповідно до абз. 1 ст. 1 Закону України «Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування»платниками збору на обов'язкове державне пенсійне страхування є суб'єкти підприємницької діяльності незалежно від форм власності, їх об'єднання, бюджетні, громадські та інші установи та організації, об'єднання громадян та інші юридичні особи, а також фізичні особи - суб'єкти підприємницької діяльності, які використовують працю найманих працівників.

Згідно з абзацом четвертим пункту 1 статті 2 Закону України від 26 червня 1997 року № 400/97-ВР «Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування»(далі - Закон № 400/97-ВР) об'єктом оподаткування є також фактичні витрати на виплату і доставку пенсій, призначених відповідно до пунктів «б» - «з»статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення»(Список № 2) до досягнення працівниками пенсійного віку, передбаченого статтею 12 цього Закону.

Працівникам відповідача в кількості 24 чоловік було призначено пільгову пенсію відповідно до пунктів «б»-«з»статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», що підтверджується доданими до справи письмовими доказами.

Абзацом третім пункту 1 статті 4 Закону № 400/97-ВР встановлено ставку збору на обов'язкове державне пенсійне страхування у розмірі 100 відсотків від об'єкта оподаткування, визначеного абзацом четвертим пункту 1 статті 2 цього Закону.

Статтею 3 Закону № 407/97-ВР встановлено, що збір на обов'язкове державне пенсійне страхування платники збору сплачують до Пенсійного фонду України у порядку, визначеному законодавством України.

Цей порядок компенсації витрат Пенсійного фонду України не змінився у зв'язку з набранням чинності Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Стаття 2 Розділу XV Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування»передбачає, що пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали на роботах із шкідливими та тяжкими умовами праці (відповідно до пп. «б-з»ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення»від 05.11.1991 р. № 1788-ХІІ) здійснюється згідно окремого законодавчого акту через професійні та корпоративні фонди.

До введення пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди цим особам пенсії призначаються згідно норм Закону України «Про пенсійне забезпечення».

При цьому зберігається порядок відшкодування сум фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій, який діяв до набрання чинності Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Відповідно до пункту 6.4 глави 6 Інструкції про порядок обчислення і сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України, затвердженої Постановою правління Пенсійного фонду України від 19 грудня 2003 р. № 21-1, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 16 січня 2004 р. за № 64/8663, органи пенсійного фонду щорічно в повідомленнях про розрахунок сум фактичних витрат на виплату та доставку пенсій, які надсилаються підприємствам до 20-го січня поточного року та протягом 10 днів з новопризначених пенсій, визначають розмір сум до відшкодування на поточний рік. Підприємства відповідно до вимог п. 6.8 гл. 6 Інструкції щомісяця до 25-го числа повинні вносити до ПФУ зазначену в повідомленні місячну суму фактичних витрат на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачу надсилались розрахунки сум фактичних витрат на виплату та доставку пенсій за період з квітня 2010 р. по жовтень 2010 р., що підтверджується повідомленнями про вручення поштових відправлень, копії яких наявні в матеріалах справи.

При цьому дії та рішення позивача як з приводу направлення зазначених розрахунків, так і з приводу призначення пенсій вищевказаним працівникам, відповідач ні в судовому, ні в адміністративному порядку не оскаржував.

Згідно картки особового рахунку у відповідача виникла заборгованість з відшкодування фактичних витрат на виплату та доставку пенсій перед Пенсійним фондом України за списком № 2, яка визначається як сума від 36,62% до 100 % витрат Управління на виплату та доставку пенсій (з урахуванням стажу роботи кожного із працівників на даному підприємстві) і становить 61 911,13 грн.

Станом на момент розгляду справи в суді вказана заборгованість не була погашена, відповідачем не надано суду відповідних доказів.

Стосовно посилання відповідача на те, що Окружним адміністративним судом м. Києва вже було вирішено спір за позовом УПФУ в Шевченківському районі м. Києва до МПВКПФ «Ріпекс»про стягнення заборгованості по відшкодуванню фактичних витрат та доставку пільгових пенсій (справа № 2а-7559/10/2670), суд зазначає, що у вказаній справі № 2а-7559/10/2670 розглядалося питання про стягнення з відповідача заборгованості за інший період (з грудня 2009 р. по квітень 2010 р.), що не перешкоджає вирішенню питання про стягнення заборгованості відповідача, яка утворилась за наступний період (з квітня 2010 р. по жовтень 2010 р.).

З приводу посилання відповідача на рішення Господарського суду Закарпатської області від 11.08.2009 р. по справі № 11/57, яким було визнано недійсним договір купівлі-продажу цілісного майнового комплексу Іршавської державної бавовняно-ткацької фабрики, суд зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 26 листопада 2004 року між Регіональним відділенням фонду державного майна України по Закарпатській області та МПВКПФ «Ріпекс»було укладено договір купівлі-продажу цілісного майнового комплексу Іршавської державної бавовняно-ткацької фабрики (далі -Договір купівлі-продажу), відповідно до якого відповідачу було передано у власність нерухоме майно цілісного майнового коплексу Іршавської державної бавовняно-ткацької фабрики, яке розташоване на земельній ділянці площею 3,7 га у Виноградівському районі, с. Великі Ком'яти.

16 січня 2007 року власником МПВКПФ «Ріпекс»було прийнято рішення про припинення діяльності державного підприємства «Іршавська державна бавовняно-ткацька фабрика»шляхом приєднання останньої до МПВКПФ «Ріпекс»з передачею всіх майнових прав та обов'язків.

29 червня 2007 року було складено передавальний акт, яким підтверджується правонаступництво МПВКПФ «Ріпекс»прав та обов'язків державного підприємства «Іршавська державна бавовняно-ткацька фабрика», у зв'язку з приєднанням останнього.

Рішенням Господарського суду Закарпатської області від 11 серпня 2009 року було визнано недійсним вищевказаний договір купівлі-продажу від 26.11.2004 р., укладений між МПВКПФ «Ріпекс»»та Регіональним відділенням фонду державного майна України по Закарпатській області.

Регіональним відділенням фонду державного майна України по Закарпатській області було подано апеляційну скаргу на дане рішення до Львівського апеляційного господарського суду, яким постановлено ухвалу від 25.01.2010 р. про зупинення провадження до вирішення іншої справи.

Статтею 56 Господарського кодексу України (ГКУ) визначено, що суб'єкт господарювання може бути утворений шляхом заснування нового або реорганізації (злиття, приєднання, виділення, поділу, перетворення) діючого (діючих) суб'єкта господарювання з додержанням вимог законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 104 Цивільного кодексу України (ЦКУ) юридична особа припиняється в результаті передання всього свого майна, прав та обов'язків іншим юридичним особам - правонаступникам (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або в результаті ліквідації.

Частиною 1 ст. 106 ЦКУ передбачено, що злиття, приєднання, поділ та перетворення юридичної особи здійснюються за рішенням його учасників або органу юридичної особи, уповноваженого на це установчими документами, а у випадках, передбачених законом, - за рішенням суду або відповідних органів державної влади.

Статтею 107 Цивільного кодексу України (ЦКУ) визначено порядок припинення юридичної особи шляхом злиття, приєднання, поділу та перетворення, зокрема, встановлено, що кредитор юридичної особи, що припиняється, може вимагати від неї припинення або дострокового виконання зобов'язань.

Після закінчення строку для пред'явлення вимог кредиторами та задоволення чи відхилення цих вимог комісія з припинення юридичної особи складає передавальний акт (у разі злиття, приєднання або перетворення) або розподільчий баланс (у разі поділу), який має містити положення про правонаступництво щодо всіх зобов'язань юридичної особи, що припиняється, стосовно всіх її кредиторів та боржників, включаючи зобов'язання, які оспорюються сторонами ( ч. 2 ст. 107 ЦКУ).

Згідно з ч. 3 ст. 107 ЦКУ передавальний акт та розподільчий баланс затверджуються учасниками юридичної особи або органом, який прийняв рішення про її припинення. Нотаріально посвідчені копії передавального акта та розподільчого балансу передаються в орган, який здійснює державну реєстрацію, за місцем державної реєстрації юридичної особи, що припиняється, а також в орган, який здійснює державну реєстрацію, за місцем державної реєстрації юридичної особи правонаступника.

Відповідно до ч. 2 ст. 104 ЦКУ юридична особа є такою, що припинилася, з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення.

Таким чином, виходячи з обставин справи, враховуючи положення ст. 104, ст. 107 Цивільного кодексу України та ст. 56 Господарського кодексу України МПВКПФ «Ріпекс»»є правонаступником права та обов'язків державного підприємства «Іршавська державна бавовняно-ткацька фабрика»з моменту приєднання підприємства.

Отже, обов'язок відповідача щодо відшкодування фактичних витрат на виплату і доставку пільгових пенсій працівникам ДП «Іршавська державна бавовняно-ткацька фабрика»виник не у зв'язку з придбанням цілісного майнового комплексу (як сукупності нерухомого майна, що забезпечує провадження господарської діяльності) згідно договору купівлі-продажу від 26.11.2004 р., а у зв'язку із правонаступництвом державного підприємства «Іршавська державна бавовняно-ткацька фабрика», яке відбулось з моменту приєднання останнього до МПВКПФ «Ріпекс».

Суд зазначає, що в передавальному акті від 29.07.2007 р. прямо передбачено, що до відповідача переходять обов'язок по відшкодуванню органам Пенсійного фонду України фактичних витрат на виплату і доставку пільгових пенсій працівникам ДП «Іршавська державна бавовняно-ткацька фабрика».

Рішенням Господарського суду Закарпатської області від 11.08.2009 р. питання про визнання недійсним чи скасування документів, на підставі яких відбулось правонаступництво відповідачем прав та обов'язків ДП «Іршавська державна бавовняно-ткацька фабрика»не вирішувалось, тому підстави для врахування вказаного рішення при вирішенні даної справи відсутні.

Таким чином, суд приходить до висновку, що доводи відповідача в даній частині є безпідставними і не можуть бути враховані при вирішенні даної справи.

Згідно зі статтею 23 Закону "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" спори, що виникають із правовідносин за цим Законом, вирішуються органами Пенсійного фонду та в судовому порядку.

Беручи до уваги те, що заборгованість по відшкодуванню фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій у розмірі 61 911,13 грн. відповідач у встановлені законодавством строки не сплатив; наявність у нього вказаної заборгованості підтверджується даними картки особового рахунку страхувальника, яка знаходяться в матеріалах справи; доказів погашення відповідачем зазначеної заборгованості станом на день розгляду цього спору не надано, суд приходить до висновку, що вимога Управління щодо відшкодування відповідачем витрат на виплату і доставку пільгових пенсій, призначених відповідно до статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 5 ст. 7 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування»вiд 08.07.2010 № 2464-VI, який набирав чинності з 1 січня 2011 року, стягнення заборгованості із сплати страхових внесків за діючими видами загальнообов'язкового державного соціального страхування та сум штрафних санкцій, нарахованих та/або не сплачених у період до 1 січня 2011 року, в тому числі страхових внесків, строк сплати яких на 1 січня 2011 року не настав, здійснюється фондами загальнообов'язкового державного соціального страхування відповідно до законодавства, що діяло на момент виникнення такої заборгованості або застосування штрафних санкцій.

Враховуючи вищенаведене, заборгованість відповідача, яка утворилась за період з квітня 2010 року по жовтень 2010 року, підлягає стягненню в порядку, визначеному Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 р. № 1058-IV.

Відповідно до ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу.

Відповідачем не було надано доказів, якими б спростовувались доводи позивача, в тому числі доказів погашення заборгованості у заявленому розмірі.

Оскільки спір вирішено на користь суб'єкта владних повноважень, звільненого від сплати судового збору, а також за відсутності витрат позивача - суб'єкта владних повноважень, пов'язаних із залученням свідків та проведенням судових експертиз, судові витрати (судовий збір) стягненню з відповідача не підлягають.

Керуючись вимогами ст. ст. 69-71, 94, 160-165, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Малого приватного виробничо-комерційного підприємства фірми «Ріпекс» (, адреса: 04050, м. Київ, вул. Дегтярівська, 6, кв. 160) заборгованість у розмірі 61 911,13 гривень (шістдесят одна тисяча дев'ятсот одинадцять гривень 13 коп.) на користь Управління Пенсійного фонду України в Шевченківському районі м. Києва (, юридична адреса: 01054, м. Київ, вул. Воровського, 29, п/р 14 в ГУ Ощадбанку по м. Києву та Київській області, МФО 322669).

Постанова відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання апеляційної скарги до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя О.В. Патратій

Повний текст постанови складено та підписано: 09 березня 2011 року.