Справа № 803/2603/15
Суддя: Довга Ольга Іванівна
Дата ухвалення: 2016-11-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2016 року Справа № 876/10101/15

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі колегії:

головуючого-судді Довга О.І.,

судді Ліщинський А.М.

судді Запотічний І.І.

секретар судового засідання Гнатик А.З.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Волинській області на постанову Волинського окружного адміністративного суду від 18.09.2015р. по справі № 803/2603/15 за позовом Головного управління Державної фіскальної служби у Волинській області до ОСОБА_1 про стягнення штрафних санкцій, -

В С Т А Н О В И В:

27.08.2015 року Головне управління ДФС у Волинській області звернулось в суд з позовом до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, в якому просить стягнути з відповідача фінансову санкцію в сумі 17000,00 гривень, застосованої згідно з рішенням № від 19 травня 2015 року.

В обгрунтування вимог позову Головного управління Державної фіскальної служби у Волинській області покликається на те, що 19 березня 2015 року працівниками Головного управління Міндоходів у Волинській області було проведено фактичну перевірку магазину, який знаходиться за адресою: Волинська область, Ратнівський район, село Залухів, вулиця Центральна, де здійснювала підприємницьку діяльність фізична особа-підприємець ОСОБА_1 За результатами перевірки складено акт № 03/34/21/АС 507530 від 20 березня 2015 року, яким зафіксовано, зокрема, факт продажу слабоалкогольного напою без ліцензії, що є порушенням вимог статті 15 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів" № 481/95-BP від 19 грудня 1995 року (Закон № 481/95-BP).

У зв'язку із виявленням вказаного порушення контролюючим органом прийнято рішення про застосування фінансових санкцій № від 19 травня 2015 року про застосування фінансових санкцій у вигляді штрафу в розмірі 17 000 грн. Визначену суму фінансових санкцій відповідачем самостійно не сплачено, рішення про застосування фінансових санкцій є чинним, тому позивач просив суму штрафу стягнути в судовому порядку.

На підставі пункту 10 Порядку застосування фінансових санкцій, передбачених статтею 17 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів" позивач просив стягнути 17 000 грн. фінансових санкцій.

Постановою Волинського окружного адміністративного суду від 18.09.2015 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із постановою суду першої інстанції, вважаючи її неправомірною та необгрунтованою, Головне управління Державної фіскальної служби у Волинській області подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржену постанову та прийняти нову, якою задоволити позовні вимоги у повному обсязі.

В обгрунтування вимог апеляційної скарги позивач стверджує, що Закон України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» у відповідності до статті 3 Податкового кодексу, не входить до складу податкового законодавства. Відтак, позивач переконаний, що згаданий Закон є спеціальним Законом, який регулює, зокрема, порядок застосування фінансових санкцій за порушення у сфері реалізації алкогольних напоїв та тютюнових виробів та порядок їх стягнення, відповідно норми Податкового кодексу України не поширюють свою дію на порядок застосування фінансових санкцій за порушення у сфері реалізації алкогольних напоїв та тютюнових виробів та порядок їх стягнення.

Враховуючи викладене, позивач просить апеляційну скаргу задовольнити.

В судове засідання сторони не з'явились, хоча були повідомлені належним чином про час та місце розгляду справи у суді, а тому суд вважає за можливе розглянути справу без їх участі та відповідно до вимог ч. 1 ст. 41 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювати.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, та оцінивши усі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржену постанову слід залишити без змін, виходячи з викладених нижче обставин.

Судом встановлено, що 04 листопада 2013 року фізична особа-підприємець ОСОБА_1 зареєстрована як суб'єкт підприємницької діяльності, з 05 листопада 2013 року перебуває на податковому обліку в Ратнівській об'єднаній державній податковій інспекції Головного управління ДФС у Волинській області (Ратнівська ОДПІ) за № 216. Дані обставини підтверджуються витягом з Єдиного державного реєстру, спеціальним витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців № 21167990 від 14 вересня 2015 року, актом № 03/34/21/АС 507530 від 20 березня 2015 року.

Відповідно до наказу "Про проведення фактичної перевірки" № 317 від 17 березня 2015 року, направлень на проведення фактичної перевірки від 17 березня 2015 року № 0000097, 0000098 посадовими особами ГУ ДФС у Волинській області 19 березня 2015 року проведено фактичну перевірку дотримання вимог чинного законодавства щодо обігу алкогольних напоїв та тютюнових виробів господарської одиниці магазину, розташованого за адресою: Волинська область, Ратнівський район, село Залухів, вулиця Центральна, де здійснювала свою господарську діяльність фізична особа-підприємець ОСОБА_1.

За наслідками вказаної перевірки складено акт № 03/34/21/АС 507530 від 20 березня 2015 року про результати фактичної перевірки з питань додержання суб'єктами господарювання вимог, встановлених законодавством України, які є обов'язковими до виконання при здійсненні оптової і роздрібної торгівлі алкогольними напоями та/або тютюновими виробами. Вказаним актом перевірки зафіксовано порушення вимог статті 15 Закону № 481/95-BP - продаж слабоалкогольного напою без ліцензії.

27 квітня 2015 року до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців внесено запис за № 2002595 про припинення підприємницької діяльності фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 за власним бажанням.

19 травня 2015 року начальником ГУ ДФС у Волинській області прийнято рішення № про застосування фінансових санкцій, згідно з яким до відповідача, на підставі статті 17 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів", застосовані фінансові санкції у вигляді штрафу в розмірі 17 000 грн. за роздрібну торгівлю алкогольними напоями без наявності ліцензій. Вказане рішення направлено відповідачу поштовим зв'язком 20 травня 2015 року та вручено останньому 22 травня 2015 року, що позивач підтвердив копією супровідного листа № 154/фоп/03-20-21-23 від 19 травня 2015 року, поштовим повідомленням.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано доказів скерування відповідачу податкової вимоги, а отже не доведено виникнення у нього права на стягнення фінансових санкцій в розмірі 17 000 грн., застосованих згідно з рішенням № від 19 травня 2015 року.

Апеляційний суд погоджується із таким висновком суду першої інстанції та зазначає таке.

Відповідно до частини четвертої статті 17 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів" визначено компетенцію органів, уповноважених застосовувати штрафні санкції за порушення норм цього Закону. Рішення про стягнення штрафів, передбачених частиною другою статті 17 Закону, приймаються органами доходів і зборів та/або органом, який видав ліцензію на право виробництва і торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, спиртом-сирцем виноградним, спиртом-сирцем плодовим, алкогольними напоями і тютюновими виробами, та іншими органами виконавчої влади у межах їх компетенції, визначеної законами України.

При цьому, приписи статті 17 зазначеної норми не встановлюють форми та вимог до рішень про застосування санкцій за порушення законодавства, яке регулює обіг спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів.

Однак, такі норми містить Порядок застосування фінансових санкцій, передбачених статтею 17 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів", затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 02 червня 2003 року № 790. Зокрема, додатком до цього Порядку визначено форму рішення про застосування фінансових санкцій, яке виноситься в разі виявлення порушення вимог законодавства, що регулює обіг спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів.

Як визначено пунктом 10 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу України "Перехідні положення" нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України, Державної податкової адміністрації України та інших центральних органів виконавчої влади, прийняті до набрання чинності цим Кодексом на виконання законів з питань оподаткування, та нормативно-правові акти, які використовуються при застосуванні норм законів про оподаткування (в тому числі акти законодавства СРСР), застосовуються в частині, що не суперечить цьому Кодексу, до прийняття відповідних актів згідно з вимогами цього Кодексу.

Зважаючи на викладене, будь-які норми, що прийняті до набрання чинності Податковим кодексом України, або одночасно з ним, можуть застосовуватися лише в частині, що не суперечить нормам цього Кодексу.

Зазначене стосується також і норм, які регулюють повноваження контролюючих органів у розумінні Податкового кодексу України.

У свою чергу, згідно з підпунктом 54.3.3 пункту 54.3 статті 54 Податкового кодексу України, контролюючий орган зобов'язаний самостійно визначити суму грошових зобов'язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, зокрема якщо згідно з податковим та іншим законодавством особою, відповідальною за нарахування сум податкових зобов'язань з окремого податку або збору, застосування штрафних (фінансових) санкцій та пені, у тому числі за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності, є контролюючий орган.

Наведена норма в імперативному порядку зобов'язує контролюючий орган визначити суму грошових зобов'язань за штрафними санкціями платникові податку в тому разі, якщо таким платником порушено норми законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на відповідний орган.

Визначений аналізованою законодавчою нормою обов'язок контролюючого органу є безумовним і виникає в тому разі, коли контролюючим органом виявлено відповідні порушення, що тягнуть за собою застосування до платника податків штрафних санкцій.

Водночас статтею 113 Податкового кодексу України передбачено, що штрафні (фінансові) санкції застосовуються також і за порушення вимог іншого, крім податкового, законодавства, якщо контроль за дотриманням відповідних норм покладено на контролюючі органи.

Таким чином, обов'язком контролюючих органів у розумінні Податкового кодексу України є визначення суми грошових зобов'язань у вигляді штрафних санкцій за порушення норм іншого, крім податкового, законодавства, якщо контроль за дотриманням відповідних норм покладений на контролюючі органи.

Зазначене поширюється також і на санкції за порушення норм законодавства, що регулює обіг спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, оскільки контроль за дотриманням відповідних норм покладено на органи доходів і зборів України.

Відповідно до підпункту 14.1.39 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України грошове зобов'язання платника податків - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов'язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв'язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності.

Отже, поняття грошового зобов'язання охоплює всі суми коштів, які підлягають сплаті як штрафні санкції за порушення вимог законодавства, дотримання якого контролюють контролюючі органи. Не є винятком і штрафні санкції за порушення законодавства, яке регулює обіг спирту етилового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів.

Пунктом 58.1 статті 58 ПК України передбачено, що у разі, коли сума грошового зобов'язання платника податків, передбаченого податковим або іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, розраховується контролюючим органом відповідно до статті 54 цього Кодексу (крім декларування товарів, передбаченого для громадян), або у разі, коли за результатами перевірки контролюючий орган встановлює факт невідповідності суми бюджетного відшкодування сумі, заявленій у податковій декларації, або зменшує розмір задекларованого від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість, розрахованого платником податків відповідно до розділу V цього Кодексу, такий контролюючий орган надсилає (вручає) платнику податків податкове повідомлення-рішення.

Отже, коли контролюючий орган діє на підставі статті 54 цього Кодексу (тобто коли він зобов'язаний визначити, зокрема, суму штрафу за порушення вимог законодавства, дотримання якого ним контролюється), такий орган приймає податкове повідомлення-рішення.

При цьому, в пункті 58.1 статті 58 ПК України безпосередньо зазначено, що податкове повідомлення-рішення приймається в разі визначення суми грошового зобов'язання, у тому числі за порушення норм іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на відповідні органи.

З огляду на аналіз викладених законодавчих приписів, контролюючий орган у разі виявлення порушення вимог законодавства, яке регулює обіг спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, якщо таке порушення тягне за собою визначення грошових зобов'язань у вигляді адміністративно-господарських санкцій, зобов'язаний прийняти податкове повідомлення-рішення.

Тому з 1 січня 2011 року (від часу набрання чинності Податковим кодексом України) у контролюючих органів в розумінні Податкового кодексу України, відсутні повноваження щодо прийняття інших рішень, крім податкових повідомлень-рішень, якими можуть бути визначені грошові зобов'язання.

Однак, окремі дефекти форми рішення контролюючого органу не повинні сприйматися як безумовні підстави для висновку щодо протиправності спірного рішення і, як наслідок, про його скасування. Якщо спірне рішення прийняте контролюючим органом у межах своєї компетенції та з його змісту можна чітко встановити зміст цього рішення (зокрема, порушення законодавства, за які застосовуються відповідні санкції, та розмір останніх), таке рішення може бути визнане судом правомірним навіть у разі, коли не дотримано окремих елементів форми спірного рішення.

Приписи частини п'ятої статті 17 Закону, згідно з якими в судовому порядку стягуються не виконані суб'єктом господарювання рішення органів, уповноважених застосовувати санкції за порушення законодавства щодо обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, можуть застосуватися лише в частині, що не суперечить Податковому кодексу України. Отже, ця норма не стосується податкових повідомлень-рішень, прийнятих контролюючими органами в розумінні Податкового кодексу України.

Тому й передбачені відповідними рішеннями суми грошових зобов'язань підлягають узгодженню в порядку, встановленому Податковим кодексом України для узгодження грошових зобов'язань, визначених контролюючим органом. У свою чергу визначені такими рішеннями суми грошових зобов'язань підлягають сплаті як грошові зобов'язання в розумінні Податкового кодексу України, а своєчасно несплачені суми повинні стягуватися в порядку, передбаченому для стягнення податкового боргу (тобто з обов'язковим направленням платникові податків податкової вимоги).

Зазначена позиція неодноразово висловлювалась Вищим адміністративним судом України, зокрема в ухвалі від 18.11.2014 року (К/800/27554/14), ухвалі від 14.10.2014 року (К/800/66571/13) та в інформаційному листі ВСУ від 28.03.2014 № 375/11/14-14.

Пунктом 95.2 статті 95 ПК України стягнення коштів та продаж майна платника податків провадяться не раніше ніж через 60 календарних днів з дня надіслання (вручення) такому платнику податкової вимоги.

Як встановлено судом першої інстанції , суб'єктом владних повноважень - ГУ ДФС у Волинській області не дотримано вимог пункту 95.2 статті 95 ПК України, доказів надіслання відповідачу податкової вимоги не надано, а отже, права на стягнення спірного податкового боргу у позивача не виникло.

Поряд з цим, судом першої інстанції вірно зазначено, що державна реєстрація припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця не припиняє її зобов'язань, що виникли під час провадження такої діяльності. Так, органи доходів і зборів проводять процедури зняття з обліку платників податків - фізичних осіб-підприємців відповідно до Порядку обліку платників податків і зборів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 09 грудня 2011 року № 1588 (в редакції наказу Міністерства фінансів України від 22 квітня 2014 року № 462), зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 14 травня 2014 року за № 503/25280 (Порядок обліку). Відповідно до пункту 11.31 Вказаного Порядку обліку зняття з обліку фізичних осіб-підприємців в органах доходів і зборів здійснюється на підставі надходження від державного реєстратора повідомлення про проведення державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця із зазначенням номера та дати внесення відповідного запису до Єдиного державного реєстру. Державна реєстрація (реєстрація) припинення підприємницької чи незалежної професійної діяльності фізичної особи або внесення до Реєстру самозайнятих осіб запису про припинення такої діяльності фізичною особою не припиняє її зобов'язань, що виникли під час провадження підприємницької чи незалежної професійної діяльності, та не змінює строків, порядків виконання таких зобов'язань та застосування санкцій за їх невиконання (підпункт 4 пункту 11.32 Порядку обліку). Відповідно до довідки Ратнівської ОДПІ № 395/03-12-21-01 від 16 вересня 2015 фізична особа-підприємець ОСОБА_1 перебуває на податковому обліку та за нею рахується заборгованість по фінансових санкціях в розмірі 17 000 грн згідно відповідного рішення органу зборів та доходів, яке є чинним та не скасованим у порядку встановленому законом.

Відповідно до частини 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Статтею 159 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Враховуючи викладене, суд прийшов до висновку про необґрунтованість доводів апелянта стосовно неправомірності постанови Волинського окружного адміністративного суду від 18.09.2015 року.

Відповідно до ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В:

апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Волинській області залишити без задоволення, а постанову Волинського окружного адміністративного суду від 18.09.2015р. по справі № 803/2603/15 - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції протягом 20-ти днів з дня набрання ухвалою законної сили, а у разі складення ухвали в повному обсязі відповідно до ст.160 КАС України - з дня складення ухвали в повному обсязі.

Головуючий суддя Довга О.І.

Судді Ліщинський А.М.

Запотічний І.І.