Справа № 357/12151/16-а
Суддя: Бондаренко О. В.
Дата ухвалення: 2016-11-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 листопада 2016 року cуддя Білоцерківського міськрайонного суду Київської області Бондаренко О. В. , розглянувши в порядку скороченого провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Білоцерківської міської ради Київської області, про визнання протиправною бездіяльність та стягнення недоплаченої щорічної разової грошової допомоги як учаснику бойових дій,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду 03.11.2016 року з даним позовом, в зв'язку з тим, що він є учасником бойових дій відповідно до посвідчення серії НОМЕР_1 від 30.01.2015 року (з 2014 року по цей час він приймає безпосередню участь в проведенні антитерористичної операції на сході України, перебуває в зоні АТО). Як особа, що має право на пільги встановлені законодавством України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» він зареєстрований у відповідному реєстрі УСЗН Білоцерківської міської ради до 5 травня органами соціального захисту населення йому було нараховано до виплати 920 грн. Відповідач упевнив, що кошти в сумі 920 грн. будуть сплачені при надходженні коштів державного бюджету. В вересні 2016 року встановленим порядком він звернувся до відповідача з мотивованою заявою про перерахунок, нарахування та сплату йому не нарахованої суми коштів - 4730,00 грн. (разової грошової допомоги до 5 травня згідно з ст. 12 ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». Свою заяву він обґрунтував Рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008 року № 10-рп/2008 та нормами законодавства згідно з якими розмір разової грошової допомоги до 5 травня учасникам бойових дій повинен складати 5 мінімальних пенсій за віком тобто 5650 грн., а з врахуванням нарахувань (920 грн.) відповідач повинен був перерахувати, нарахувати та сплатити йому 920 грн. і 4730 грн. (5650 грн.). На початку жовтня 2016 року на його адресу поштою надійшла відповідь, в якій відповідач відмовив йому в перерахунку, нарахуванні та сплаті суми коштів - 4730.00 грн. посилаючись на норми Постанови Кабінету Міністрів України № 141 від 02.03.2016 року згідно х якою у 2016 році визначений розмір грошової допомоги до 5 травня учасникам бойових дій. Таким чином на час подачі цього позову відповідач не здійснив йому перерахунок, нарахування та виплату разової грошової допомоги до 5 травня згідно з ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни і гарантії їх соціального захисту». В зв'язку з цим, позивач просить суд, визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо перерахунку йому щорічної разової грошової допомоги до 5 травня 2016 року та зобов'язати відповідача здійснити перерахунок, і виплатити йому щорічну разову грошову допомогу до 5 травня за 2016 рік відповідно до ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» у розмірі п'яти мінімальних пенсій за віком, обчислених відповідно до абз. 1 ч. 1 ст. 28 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» в розмірі 5650 грн..

04.11.2016 року провадження у справі було відкрито та призначено до розгляду в порядку скороченого провадження без виклику сторін. Відповідач у визначений судом строк надав до суду заперечення на позов. Оглянувши матеріали справи, заперечення на позов, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Так, з матеріалів справи вбачається, що позивач, ОСОБА_1, є учасником бойових дій відповідно до посвідчення серії НОМЕР_1 від 30.01.2015 року (а.с. 8).

Відповідно до частини п'ятої ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» щорічно до 5 травня учасникам бойових дій виплачується разова грошова допомога у розмірі, який визначається Кабінетом Міністрів України в межах бюджетних призначень, встановлених законом про Державний бюджет України.

Таким чином, розмір щорічної разової грошової допомоги учасникам бойових дій до 5 травня визначається Кабінетом Міністрів України в межах бюджетних призначень, встановлених законом про Державний бюджет України.

Згідно п. 26 розділу VІ «Прикінцеві і перехідні положення» Бюджетного кодексу України (в редакції Закону України від 28 грудня 2014 року №79-VІІІ) встановлено, що норми і положення, серед іншого, ст.ст. 12, 13, 14, 15, 16 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Вказані вимоги Закону України "Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин" від 28.12.2014 року за №79-VІІІ неконституційними не визнавались, відтак положення постанови КМ України від 02.03.2016 року №141 є також чинними.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

У відповідності до ч. 2 ст. 95 Конституції України, виключно законом про Державний бюджет України визначаються будь-які видатки держави на загальносуспільні потреби, розмір і цільове спрямування цих видатків.

В рішенні Конституційного Суду України № 20-рп/2011 від 26.12.2011 зазначено, що одним з визначальних елементів у регулюванні суспільних відносин у соціальній сфері є додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадян та фінансовими можливостями держави, а також гарантування права кожного на достатній життєвий рівень. Передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Крім того, такі заходи можуть бути обумовлені необхідністю запобігання чи усунення реальних загроз економічній безпеці України, що згідно з частиною першою статті 17 Конституції України є найважливішою функцією держави. Водночас зміст основного права не може бути порушений, що є загальновизнаним правилом. Неприпустимим також є встановлення такого правового регулювання, відповідно до якого розмір пенсій, інших соціальних виплат та допомоги буде нижчим від рівня, визначеного в частині третій статті 46 Конституції України, і не дозволить забезпечувати належні умови життя особи в суспільстві та зберігати її людську гідність, що суперечитиме статті 21 Конституції України.

В рішенні Конституційного Суду України № 3-рп/2012 від 25.01.2012 зазначено, що суди під час вирішення справ про соціальний захист громадян керуються, зокрема, принципом законності. Цей принцип передбачає застосування судами законів України, а також нормативно-правових актів відповідних органів державної влади, виданих на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України, в тому числі нормативно-правових актів Кабінету Міністрів України, виданих у межах його компетенції, на основі і на виконання Бюджетного кодексу України, закону про Державний бюджет України на відповідний рік та інших законів України. Однією з ознак України як соціальної держави є забезпечення загальносуспільних потреб у сфері соціального захисту за рахунок коштів Державного бюджету України виходячи з фінансових можливостей держави, яка зобов'язана справедливо і неупереджено розподіляти суспільне багатство між громадянами і територіальними громадами та прагнути до збалансованості бюджету України. При цьому рівень державних гарантій права на соціальний захист має відповідати Конституції України, а мета і засоби зміни механізму нарахування соціальних виплат та допомоги - принципам пропорційності і справедливості.

Відтак, Конституційний Суд України визнав конституційним регулювання Кабінетом Міністрів України розміру соціальних виплат та допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України.

Повноваження Кабінету Міністрів України щодо розробки проекту закону про Державний бюджет України та забезпечення виконання відповідного закону пов'язані з його функціями, в тому числі щодо реалізації політики у сфері соціального захисту та в інших сферах. Кабінет Міністрів України регулює порядок та розміри соціальних виплат та допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, відповідно до Конституції та законів України.

Під час вирішення справ про соціальний захист громадян суд керується, зокрема, принципом законності. Цей принцип передбачає застосування законів України, а також нормативно-правових актів відповідних органів державної влади, виданих на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, в тому числі нормативно-правових актів Кабінету Міністрів України, виданих у межах його компетенції‚ на основі і на виконання Бюджетного кодексу України, закону про Державний бюджет України на відповідний рік та інших законів України.

Крім того, право встановлювати законодавчі обмеження щодо соціальних виплат та допомоги узгоджуються з правовою позицією Європейського суду з прав людини, викладеною у справі "Валентина Ніканорівна Великода проти України", яка полягає в тому, що зменшення розміру пенсійного забезпечення не є порушенням права власності у розумінні Протоколу №1, оскільки таке зменшення відбувається шляхом внесення законодавчих змін до акту, яким встановлено таке право власності. Крім того, суд стверджує, що перша і найважливіша вимога ст.1 Протоколу №1 є те, що будь-яке втручання з боку державних органів в мирне володіння майном, повинно бути законним і що воно повинне переслідувати законну мету в інтересах суспільства. Будь-яке втручання також повинно бути пропорційним переслідуваній меті. Іншими словами, необхідно знайти справедливий баланс до вимог загальних інтересів спільноти та вимог захисту основних прав особистості. Необхідний баланс не буде знайдений, якщо особі або особам доводиться нести індивідуальний і надмірний тягар. При цьому Суд зазначає, що зменшення розміру пенсії очевидно було обумовлено міркуваннями економічної політики та фінансових труднощів, з якими зіткнулася держава.

В силу вимог п. 2 п. 1 № 141 постанови Кабінету Міністрів України від 02.03.2016 «Деякі питання виплати у 2016 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань» установлено, що у 2016 році виплату разової грошової допомоги до 5 травня, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань», здійснює Міністерство соціальної політики шляхом перерахування коштів на зазначені цілі структурним підрозділам з питань соціального захисту населення обласних, Київської міської державних адміністрацій (далі - органи соціального захисту населення), які через відділення зв'язку або через установи банків перераховують їх на особові рахунки громадян за місцем отримання пенсії (особам, які не є пенсіонерами, - за місцем їх проживання), у таких розмірах, зокрема, учасникам бойових дій та колишнім неповнолітнім (яким на момент ув'язнення не виповнилося 18 років) в'язням концентраційних таборів, ґетто, інших місць примусового тримання, а також дітям, які народилися у зазначених місцях примусового тримання їх батьків, - 920 гривень, тобто у розмірі, що встановлений постановою Кабінету Міністрів України № 141 від 2 березня 2016 року «Деякі питання виплати у 2016 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань», яка була нарахована і виплачена позивачу.

З листа Управління соціального захисту населення Білоцерківської міської ради Київської області № 7802 від 12.10.2016 року вбачається, що позивачу було нарахована одноразова допомога до 05 травня в розмірі 920, 00 грн., виплата буде здійснена при надходженні коштів з Державного бюджету України (а.с. 4).

За таких обставин, суд вважає, що щорічна разова грошова допомога до 5 травня за 2016 рік була нарахована позивачу у розмірі 920, 00 грн. відповідно до положень Бюджетного кодексу України та постанови Кабінету Міністрів України №141 від 02.03.2016 «Деякі питання виплати у 2016 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань» правомірно.

Отже, вимоги позивача є необґрунтованими, тому не підлягають до задоволення.

Керуючись ст. ст. 19, 46, 95, 113 Конституції України, ст.ст. 2, 12, 17-1 Закону України " Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", ст. ст. 2, 8, 9, 10, 11, 17, 86, 159, 160, 162, 183-2 КАС України ,

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Білоцерківської міської ради Київської області, по визнання протиправною бездіяльність та стягнення недоплаченої щорічної разової грошової допомоги як учаснику бойових дій - відмовити.

Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду через Білоцерківський міськрайонний суд Київської області шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя О. В. Бондаренко