Справа № 537/5018/16-а
Суддя: Хіневич В. І.
Дата ухвалення: 2016-11-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження 2-а/537/193/2016
Справа № 537/5018/16-а
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21.11.2016 року Крюківський районний суд м. Кременчука Полтавської області в складі: головуючого судді - Хіневича В. І., при секретарі - Гавриш А. Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кременчуці справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Кременчуцького об'єднаного Управління Пенсійного фонду України Полтавської області про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

18.10.2016 року до суду звернувся ОСОБА_1 з адміністративним позовом, відповідно до якого просив суд визнати протиправними дії Кременчуцького об'єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області щодо призначення йому пенсії за віком із застосування показника середньої заробітної плати, який враховувався під час призначення пенсії за вислугу років; зобов'язати Кременчуцьке об'єднане управління Пенсійного фонду України Полтавської області провести перерахунок та призначити з 06.07.2016 року йому пенсію за віком, відповідно до положень ч. 2 ст. 40 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» із застосування показника середньої заробітної плати по Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення з а призначенням пенсії за віком.

В обґрунтування позову зазначив, що він 06.07.2016 року в зв'язку з досягненням пенсійного віку, звернувся до Управління пенсійного фонду України в м. Кременчуці Полтавської області із заявою про призначення йому пенсії за віком та одночасне переведення його з пенсії за вислугу років на пенсію за віком. Рішенням від 15.07.2016 року № 144 йому було відмовлено в переведенні на пенсію за віком з мотивів зменшення розміру пенсії. З відмовою від призначення йому пенсії за віком та одночасним переведенням його з пенсії за вислугу років на пенсію за віком, викладену в рішенні від 15.07.2016 року № 144 не погоджується, так як вважає її необґрунтованою, та такою, що порушує його права, свободи та законні інтереси.

В судовому засіданні позивач та його представник за дорученням - ОСОБА_2 позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити з мотивів вказаних у позовній заяві.

В судовому засіданні представник відповідача Романець С. В. проти задоволення позову заперечував, просив в задоволенні позову відмовити, надавши пояснення, що 06.07.2016 року ОСОБА_1 звернувся до Кременчуцького об'єднаного Управління Пенсійного фонду України Полтавської області з заявою про призначення пенсії за віком, переведення з пенсії за вислугу років, яку отримував згідно ЗУ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» на пенсію за віком відповідно до ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». Оскільки пенсію за вислугу років позивачу призначено до 2007 року, то при обчислені пенсії ОСОБА_1 застосовується показник середньої заробітної плати по Україні за 2007 рік на рівні 1197,91. Розмір пенсії позивача за віком становить 1116,43 грн. Управління не вбачає правових підстав для врахування іншого показника середньої заробітної плати, а тому Управлінням прийнято рішення про відмову в переведенні з пенсії за вислугу років на пенсію за віком.

Суд, повно, обґрунтовано, всебічно та безпосередньо дослідивши всі наявні докази у справі, з'ясувавши всі обставини, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог та заперечень, вислухавши думку сторін по справі, приходить до наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є пенсіонером та отримує пенсію за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», що підтверджується копією пенсійного посвідчення Серії НОМЕР_1

Крім того, судом також встановлено і не заперечується відповідачем, що позивач перебуває на пенсійному обліку в Кременчуцькому об'єднаному УПФУ Полтавської області.

Після звільнення з військової служби, з 20.09.2004 року і по теперішній час позивач працює на ПАТ «АвтоКраз», на посаді начальника зміни виробничого відділу, що підтверджується копією трудової книжки.

06.07.2016 року ОСОБА_1 звернувся в Кременчуцьке об'єднане УПФУ Полтавської області з заявою про призначення пенсії за віком та переведення його з пенсії за вислугу років на пенсію за віком.

Рішенням Кременчуцького об'єднаного управління ПФУ Полтавської області № 144 від 15.07.2016 року йому було відмовлено в призначенні пенсії за віком та в переведенні з пенсії за вислугу років на пенсію за віком, оскільки при переведенні на пенсію за віком, з урахуванням показника середньої заробітної плати по Україні з 2007 року на рівні 1197,91 грн., її розмір буд становити 1116,43 грн.

Відповідно до ч.3 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), безсторонньо (неупереджено), добросовісно, розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації, пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія), з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, своєчасно, тобто, протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Тобто, право на отримання пенсії в Україні є конституційним правом громадянина України.

Згідно зі статтею 4 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (далі «Закон»), передбачено, що законодавство про пенсійне забезпечення базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування, цього Закону, закону про недержавне пенсійне забезпечення, законів, якими встановлюються умови пенсійного забезпечення, відмінні від загальнообов'язкового державного пенсійного страхування та недержавного пенсійного забезпечення, міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України (далі - закони про пенсійне забезпечення), а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення, що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення в Україні.

Частиною 1 статті 8 Закону, передбачено, що право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані інвалідами в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Статтею 1 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (далі - Закон) встановлено, що особи офіцерського складу, прапорщики і мічмани, військовослужбовці надстрокової служби та військової служби за контрактом, особи, які мають право на пенсію за цим Законом, при наявності встановленої цим Законом вислуги на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ і в державній пожежній охороні, службі в Державній службі спеціального зв'язку та захисту інформації України, в органах і підрозділах цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби України мають право на довічну пенсію за вислугу років.

Військовослужбовці, особи, які мають право на пенсію за цим Законом, які стали інвалідами за умов, передбачених цим Законом, набувають право на пенсію по інвалідності.

Члени сімей військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які загинули чи померли або пропали безвісти, мають право на пенсію в разі втрати годувальника.

Відповідно до ст. 1-1 Закону законодавство про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, базується на Конституції України і складається з цього Закону, Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та інших нормативно-правових актів України, прийнятих відповідно до цих законів.

Згідно зі ст. 7 Закону військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, та членам їх сімей, які одночасно мають право на різні державні пенсії, призначається одна пенсія за їх вибором.

Частиною 3 ст. 45 цього Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» встановлено, що переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами ПФУ. При переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій статті 40 Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії. Якщо особа після призначення пенсії по інвалідності продовжувала працювати та набула не менш як 24 місяці страхового стажу після призначення (попереднього перерахунку) пенсії незалежно від перерв у роботі, при переведенні вперше з пенсії по інвалідності на пенсію за віком застосовується середня заробітна плата (дохід), визначена частиною другою статті 40 цього Закону для призначення пенсії.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що частиною 3 ст. 45 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», регламентовано порядок переведення з одного виду пенсії, призначеного саме за цим Законом, на інший. Отже, показник середньої заробітної плати при переведенні на інший вид пенсії має бути незмінним, тобто таким, яким він був на час призначення пенсії, передбаченої Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», однак ОСОБА_1 призначено іншу пенсію за іншим законом.

Так, ОСОБА_1 було призначено пенсію відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», котрий передбачає інші підстави та порядок призначення пенсії, а за призначенням пенсії відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» він звернувся у липні 2016 року вперше. Крім того, після звільнення із військової служби з 20.09.2004 року і по теперішній час позивач працює на ПАТ «АвтоКраз» та сплачує у встановленому законом порядку страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування та до накопичувальної системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування.

Аналогічна правова позиція була висловлена колегією суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України, зокрема, у постанові від 31 березня 2015 року (справа № 21-612а14), та від 02.12.2015 року (справа № 21-4123а15).

Відповідно до ст. 244 - 2 КАС України Висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 237 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

Також, суд, зазначає, що відповідно до ст. 45 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», при переведенні з одного виду пенсії на інший застосовується показник середньої заробітної плати, який враховується під час призначення попереднього виду пенсії тільки за бажанням особи.

При цьому, матеріали справи не містять належних та допустимих доказів, які б підтверджували бажання позивача ОСОБА_1 при призначенні йому пенсії за віком, застосовувати показник середньої заробітної плати, який враховувався під час призначення попереднього виду пенсії.

Частиною 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Всупереч наведеним вимогам відповідач, як суб'єкт владних повноважень, не надав суду достатніх беззаперечних доказів в обґрунтування обставин, на яких ґрунтуються його заперечення і не надав доказів правомірності відмови у переведенні позивача на пенсію за віком.

Згідно ст. 162 КАС України при вирішенні справи по суті суд може задовольнити адміністративний позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково. У разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову в тому числі про: визнання протиправними рішення суб'єкта владних повноважень чи окремих його положень, дій чи бездіяльності і про скасування або визнання не чинним рішення чи окремих його положень; зобов'язання відповідача вчинити певні дії.

За викладених обставин суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню з метою відновлення порушених прав позивача, оскільки суб'єктом владних повноважень порушено вимоги Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

На підставі викладеного, потрібно стягнути з Кременчуцького об'єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області на користь ОСОБА_1 судові витрати в сумі 551,20 грн.

Керуючись ст.ст.9, 11, 12, 71, 86, 94, 160-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, ст. 46 Конституції України, Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», суд , -

ПОСТАНОВИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Кременчуцького об'єднаного Управління Пенсійного фонду України Полтавської області про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії - задовольнити.

Визнати протиправними дії Кременчуцького об'єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області щодо призначення ОСОБА_1 пенсії за віком із застосування показника середньої заробітної плати, який враховувався під час призначення пенсії за вислугу років.

Зобов'язати Кременчуцьке об'єднане управління Пенсійного фонду України Полтавської області провести перерахунок та призначити з 06.07.2016 року ОСОБА_1 пенсію за віком, відповідно до положень ч. 2 ст. 40 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» із застосування показника середньої заробітної плати по Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення з а призначенням пенсії за віком .

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Кременчуцького об'єднаного Управління Пенсійного фонду України Полтавської області на користь ОСОБА_1 551 грн. 20 коп. сплаченого судового збору.

Апеляційна скарга на постанову суду може бути подана до адміністративного суду апеляційної інстанції через Крюківський районний суд м. Кременчука протягом десяти днів з дня її проголошення. Особи, які брали участь в справі, але не були присутніми під час проголошення постанови, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції

Суддя: В. І. Хіневич

Повний текст постанови виготовлено 25.11.2016 року