Справа № 331/5102/16-а(2-а/331/139/2016)
Суддя: Чередниченко В.Є.
Дата ухвалення: 2016-11-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 листопада 2016 року справа № 331/5102/16-а(2-а/331/139/2016)

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді Чередниченка В.Є.

суддів: Іванова С.М. Ясенової Т.І.

розглянувши у письмовому провадженні в м. Дніпро адміністративну справу за апеляційною скаргою Управління патрульної поліції у м. Запоріжжі Департаменту патрульної поліції на постанову Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 03 серпня 2016 року у справі №331/5102/16-а(2-а/331/139/2016) за позовом ОСОБА_1 до інспектора патрульної поліції 1 батальйону 1 роти УПП м. Запоріжжя ДПП України Дугіної Альбіни Віталіївни про визнання дій протиправними та скасування постанови,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 20 липня 2016 року звернувся до суду з позовом до інспектора патрульної поліції 1 батальйону 1 роти УПП м. Запоріжжя ДПП України Дугіної Альбіни Віталіївни, згідно з яким просить визнати дії відповідача щодо складання постанови серії ДР №146615 від 08.07.2016 року про адміністративне правопорушення щодо накладення на позивача адміністративного стягнення у вигляді штрафу у сумі 510 грн. за порушення ч.3 ст. 122 КУпАП незаконними, визнати постанову серії ДР №146615 від 08.07.2016 року про адміністративне правопорушення протиправною та скасувати її, а провадження у справі закрити.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що він 08.07.2016 року керуючи автомобілем «Audi A6», номерний знак НОМЕР_1, рухався по вулиці С.Тюленіна в місті Запоріжжі, але не по смузі для маршрутних транспортних засобів, а у другій смузі, оскільки ширина дорожнього покриття складає 11 м., а тому фактично є 3 полоси для руху. Крім того, зазначив, що зазначений відрізок дорожнього покриття взагалі не містить розмітки, а також при в"їзді на зазначений відрізок дороги відсутній відповідний дорожній знак. Також вказує на те, що інспектором не надані докази скоєння позивачем відповідного адміністративного правопорушення.

Постановою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 03 серпня 2016 року позов задоволено повністю.

Суд, визнав неправомірними дії інспектора патрульної поліції 1 батальйону 1 роти УПП м. Запоріжжя ДПП України Дугіної Альбіни Віталіївни.

Скасував постанову ДР № 146615 інспектора патрульної поліції 1 батальйону 1 роти УПП м. Запоріжжя ДПП України Дугіної Альбіни Віталіївни від 08 липня 2016 року про накладення на позивача адміністративного стягнення по ч. 3 ст. 122 КпАП України в розмірі 510 гривень.

Провадження по справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.122 КУпАП закрив за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова суду мотивована тим, що у матеріалах справи про адміністративне правопорушення не зібрано достатніх доказів, які б підтверджували, що позивачем були порушенні Правила дорожнього руху України.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції відповідач оскаржив її до апеляційного суду з підстав порушення судом першої інстанції норм матеріального права. Просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою у задоволені позову відмовити.

В апеляційній скарзі зазначає, що судом першої інстанції зроблено висновки, які не відповідають обставинам справи зокрема і щодо відсутності дорожньої розмітки та дорожніх знаків на в'їзді на зазначений відрізок дороги. Наявність на проїжджій частині вул. С. Тюленіна м. Запоріжжя дорожніх знаків 5.11 «Смуга для руху маршрутних транспортних засобів» та 3.21 «В'їзд заборонено» підтверджуються відомостями з інтернет сервісу «Google Карти». Зазначає про те, що позивачем не доказувався той факт, що загальна ширина проїжджої частини вул. С. Тюленіна м. Запоріжжя складає саме 11 метрів та не додано результатів вимірювань в свою чергу не спростовано наявність двох смуг по цій вулиці. Крім того, відповідач зазначає про помилкове закриття судом першої інстанції провадження по адміністративній справі, оскільки вирішення питання про закриття провадження належить до дискреційних повноважень органу або посадової особи, якими здійснювався розгляд справи про адміністративне правопорушення.

Згідно з запереченнями на апеляційну скаргу, позивач зазначаючи про законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а постанову суду без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та знайшло підтвердження під час розгляду апеляційної скарги, що відповідачем 08 липня 2016 року винесено постанову ДР № 146615 про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ч.3 ст.122 КУпАП, а саме 08.07.2016 року об 18 годин 40 хвилин, позивач керуючи транспортним засобом «Audi A6», номерний знак НОМЕР_1, по вулиці С.Тюленіна в місті Запоріжжі здійснив рух на смузі для маршрутних транспортних засобів, позначеній дорожнім знаком 5.11, чим порушив п.11.1 ПДР України (а.с. 5).

Правомірність дій відповідача щодо складання вищезазначеної постанови та її законність і обґрунтованість є предметом спору переданого на вирішення суду.

Колегія суддів, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при прийнятті оскарженої постанови, виходить з наступного.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з п. 11 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію», поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Відповідно до ст. 222 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП), органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення громадського порядку, правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, правил, спрямованих на забезпечення схоронності вантажів на транспорті, а також про незаконний відпуск і незаконне придбання бензину або інших паливно-мастильних матеріалів (статті 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частина перша статті 44, стаття 44-1, частина друга статті 106-1, частини перша, друга, третя, четверта і шоста статті 109, стаття 110, частина третя статті 114, частина перша статті 115, стаття 116-2, частина друга статті 117, частини перша і друга статті 119, частини перша, друга, третя, п'ята і шоста статті 121, статті 121-1, 121-2, частини перша, друга і третя статті 122, частина перша статті 123, статті 124-1 - 126, частини перша, друга і третя статті 127, статті 128-129, стаття 132-1, частини перша, друга та п'ята статті 133, частини третя, шоста, восьма, дев'ята, десята і одинадцята статті 133-1, частина друга статті 135, стаття 136 (за винятком порушень на автомобільному транспорті), стаття 137, частини перша, друга і третя статті 140, статті 148, 151, статті 161, 164-4, статтею 175-1 (за винятком порушень, вчинених у місцях, заборонених рішенням відповідної сільської, селищної, міської ради), статтями 176, 177, частини перша і друга статті 178, статті 180, 181-1, частина перша статті 182, статті 183, 184, 189-2, 192, 194, 195).

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Відповідно до п. 4 розділу І Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України №1395 від 07 листопада 2015 року та зареєстрованої у Міністерстві юстиції України 10 листопада 2015 року за №1408/27853 (далі - Інструкція), у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Постанова виноситься у разі виявлення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбачених статтями 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частинами першою, другою, третьою, п'ятою і шостою статті 121, статтями 121-1, 121-2, частинами першою, другою і третьою статті 122, частиною першою статті 123, статтею 124-1, статтями 125, 126, частинами першою, другою і третьою статті 127, статтями 128, 129, статтею 132-1, частинами шостою і одинадцятою статті 133-1, частинами першою, другою і третьою статті 140 КУпАП.

Тобто, складення та винесення постанови у справі про адміністративне правопорушення є складовою виконання посадовою особою Національної поліції України своїх процесуальних обов'язків передбачених законом, а отже вимоги позивача щодо визнання протиправними дій відповідача щодо складення та винесення оскаржуваної постанови задоволенню не підлягають. Вказане судом першої інстанції помилково враховано не було.

Щодо вимог позивача про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення серії ДР № 146615 08 липня 2016 року, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Зі змісту постанови у справі про адміністративне правопорушення серії ДР № 146615 08 липня 2016 року вбачається, що 08.07.2016 року об 18 годин 40 хвилин, позивач керуючи транспортним засобом «Audi A6», номерний знак НОМЕР_1, по вулиці С.Тюленіна в місті Запоріжжі здійснив рух на смузі для маршрутних транспортних засобів, позначеній дорожнім знаком 5.11, чим порушив п.11.1 ПДР України (а.с. 5).

Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно зі ст. 70 КАС України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Статтею 40 Закону України «Про національну поліцію» передбачено застосування технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису.

Так, частиною 1 цього Закону закріплено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою:

1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб;

2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Інформація про змонтовану/розміщену автоматичну фототехніку і відеотехніку повинна бути розміщена на видному місці.

Як вбачається з оскаржуваної постанови відповідачем на підтвердження факту вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення передбачено частиною 3 статті 122 КУпАП доказів, в тому числі і автоматичної відео фіксації правопорушення до цієї постанови не додавалося.

Тобто, фактично відсутні будь-які докази які б вказували на вчинення позивачем правопорушення зазначеного у постанові серії ДР № 146615 08 липня 2016 року.

Саме по собі описання відповідачем в оскаржуваній постанові складу адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення, оскільки така постанова по своїй правовій природі є рішенням суб'єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, передуванню якому і є фіксування цього правопорушення.

Згідно з частиною 2 статті 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Між тим відповідач зазначеного обов'язку не виконав.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що законодавство України про адміністративні правопорушення має каральну направленість (тяготіє до кримінального), а тому з урахуванням принципів і загальних засад КУпАП, практики Європейського Суду по правах людини, передбачається принцип презумпції невинності особи, поки її винуватість не буде доведена у встановленому законом порядку.

Стосовно позовних вимог про закриття провадження по справі про адміністративне правопорушення, колегія суддів зазначає, що завданням адміністративного судочинства, відповідно до статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Отже, адміністративний суд не наділений повноваженнями втручатися у вільний розсуд (дискрецію) суб'єкта владних повноважень поза межами перевірки за критеріями визначеними статтею 2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Завдання правосуддя полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше порушується принцип розподілу влади. Принцип розподілу влади не допускає надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень. Єдиним критерієм здійснення правосуддя є право. Тому завданням адміністративного суду є контроль за легітимністю прийняття рішень.

Отже, під дискреційним повноваженням суд повинен розуміти таке повноваження, яке надає певний ступінь свободи адміністративному органу при прийнятті рішення, тобто, коли у межах, що визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибрати один з кількох варіантів рішення.

Суд є правозастосовуючим органом та не може підміняти державний орган рішення якого оскаржується, приймати замість нього рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб'єкта владних повноважень.

Так, питання закриття провадження в справі про адміністративне правопорушення віднесено до виключної компетенції відповідача.

За таких обставин суд, дотримуючись принципів законності, поділу влади, а також компетенції, визначеної Конституцією та законами України, не має права перебирати на себе повноваження суб'єкта владних повноважень у відповідних правовідносинах, а тому позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню.

Враховуючи вищезазначене, суд апеляційної інстанції зробив висновок щодо необхідності часткового задоволення апеляційної скарги та скасування постанови суду першої інстанції з прийняттям нової постанови про часткове задоволення позову.

Керуючись: пунктом 3 частини 1 статті 198, статтями 205, 207 КАС України, Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління патрульної поліції у м. Запоріжжі Департаменту патрульної поліції - задовольнити частково.

Постанову Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 03 серпня 2016 року у справі №331/5102/16-а(2-а/331/139/2016) - скасувати та прийняти нову постанову, якою позов задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати постанову серії ДР №146615 від 08 липня 2016 року винесену інспектором патрульної поліції 1 батальйону 1 роти УПП м. Запоріжжя ДПП України Дугіною А.В. про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.3 ст. 122 КУпАП.

У задоволені позову в іншій частині - відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, але може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий: В.Є. Чередниченко

Суддя: С.М. Іванов

Суддя: Т.І. Ясенова