Справа № 820/3931/16
Суддя: Зінченко А.В.
Дата ухвалення: 2016-11-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

24 листопада 2016 р. № 820/3931/16

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді - Зінченка А.В.

При секретарі - Абоян І.І.

За участі представників сторін:

позивача - ОСОБА_2.

відповідача - Майгур О.І., Гаєвської І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Київської об'єднаної державної податкової інспекції м.Харкова Головного Управління ДФС у Харківській області про скасування рішень, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач, Фізична особа-підприємець ОСОБА_1, звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Київської об'єднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного Управління ДФС у Харківській області, в якому просить суд:

- скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) Київської об'єднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного Управління ДФС у Харківській області від 04.03.2016 року № Ф-;

- скасувати податкові повідомлення - рішення Київської об'єднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного Управління ДФС у Харківській області від 31.03.2016 року № , № , № , № ;

- скасувати рішення Київської об'єднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного Управління ДФС у Харківській області від 31.03.2016 року № .

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що оскаржувані рішення є неправомірними, необґрунтованими, безпідставними через відсутність доказів порушення позивачем податкового законодавства, а тому просить суд скасувати їх в повному обсязі.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив задовольнити позов.

Представники відповідача в судове засідання прибули, проти задоволення позовних вимог заперечували, посилаючись на обставини, викладені в письмових запереченнях, та просили суд у задоволенні позову відмовити.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, встановив такі обставини справи.

Судом встановлено, що фахівцями Київської ОДПІ м. Харкова Головного Управління ДФС у Харківській області проведено документальну планову виїзну перевірку платника податків ОСОБА_1 (р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1) щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів, дотримання законодавства щодо укладання трудових відносин з працівниками, виконання вимог валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2013 року по 31.12.2015 року, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2013 року по 31.12.2015 року.

За результатами перевірки контролюючим органом складено акт № 192/20-31-17-01-27/166530072 від 04.03.2016 року, в якому зафіксовано порушення ФОП ОСОБА_1. вимог законодавства, а саме:

- п. 177.10 ст. 177 Податкового кодексу України, а саме - не ведення Книги обліку доходів та витрат у періоді з 01.01.2013 року по 31.12.2015 року;

- п. 177.2 п. 177.4 ст. 177, п. 167.1 ст. 167 Податкового кодексу України, у зв'язку із чим занижено податок на доходи фізичних осіб в загальній сумі 615309,52 грн., в т.ч. за 2013 рік в сумі 92101,47 грн., за 2014 рік в сумі 81148,20 грн., за 2015 рік в сумі 80917,00 грн.;

- абз. 1 п. 2 ч. 1 ст. 7, п. 11 ст. 8, п. 2 п. 8 ст. 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», в результаті чого донараховано єдиний внесок на загальну суму в розмірі 213429,23 грн., у т.ч. за 2013 рік в сумі 51364,03 грн., за 2014 рік в сумі 81148,20 грн., за 2015 рік в сумі 80917,00 грн.

- п. 57.1 ст. 57 Податкового кодексу України, у зв'язку із несвоєчасною сплатою податкового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб у 2014-2015 роках;

- п. 16-1 розділу ХХ Податкового кодексу України, у зв'язку із заниженням військового збору за 2015 рік в сумі 23689,39 грн.

На підставі висновків акту перевірки № 192/20-31-17-01-27/166530072 від 04.03.2016 року контролюючим органом винесені наступні рішення:

- податкове повідомленням-рішення від 31.03.2016 року №, яким ФОП Полянській Т.В. збільшено суму грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб у загальному розмірі 769 136,90 грн. (основний платіж - 615 309,52 грн., штрафні санкції-153 827,38 грн.);

- податкове повідомленням-рішення від 31.03.2016 року № , яким до позивача застосовані штрафні санкції у сумі 395,0 грн. за несвоєчасну сплату узгодженої суми податку на доходи фізичних осіб у розмірі 1 975,0 грн.;

- податкове повідомленням-рішення від 31.03.2016 року № , яким до позивача застосовані штрафні санкції у сумі 45,11 грн. за несвоєчасну сплату узгодженої суми податку на доходи фізичних осіб у розмірі 451,10 грн.;

- податкове повідомленням-рішення від 31.03.2016 року № , яким збільшено суму грошового зобов'язання з військового збору у загальному розмірі 29 611,74 грн. (основний платіж - 23 689,39 грн., штрафні санкції - 5 922,35 грн.);

- рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним фіскальним органом або платником своєчасно не нараховано єдиного внеску № від 31.03.2016 року, яким нараховано штрафні санкції в розмірі 23911,15 грн.

Також, у зв'язку із несплатою грошового зобов'язання зі сплати єдиного внеску, штрафів та пені на загальнообов'язкове державне соціальне страхування в розмірі 213429,23 грн., контролюючим органом направлено ФОП Полянській Т.В. вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 04.03.2016 року № Ф-.

Перевіряючи юридичну та фактичну обґрунтованість мотивів, які покладені суб'єктом владних повноважень в основу спірних рішень на відповідність вимогам ч.3 ст.2 КАС України суд виходить з наступного.

Відповідно до положень ст. 75 Податкового кодексу контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.

Документальна планова перевірка проводиться відповідно до плану-графіка перевірок.

Статтею 77 Податкового кодексу України встановлюється порядок проведення документальних планових перевірок.

Зокрема відповідно до п. 77.1, п. 77.2 встановлено, що документальна планова перевірка повинна бути передбачена у плані-графіку проведення планових документальних перевірок.

До плану-графіка проведення документальних планових перевірок відбираються платники податків, які мають ризик щодо несплати податків та зборів, невиконання іншого законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи.

Право на проведення документальної планової перевірки платника податків надається лише у випадку, коли йому не пізніше ніж за 10 календарних днів до дня проведення зазначеної перевірки вручено під розписку або надіслано рекомендованим листом з повідомленням про вручення копію наказу про проведення документальної планової перевірки та письмове повідомлення із зазначенням дати початку проведення такої перевірки.

Таким чином, як вбачається з викладеного, документальна планова перевірка передбачається в плані-графіку проведення перевірок та відповідно, керівником контролюючого органу приймається рішення про проведення такої перевірки, яке оформлюється наказом.

Згідно з пп. 75.1.2 п. 75.1 ст. 75 Податкового кодексу України документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов'язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.

Відповідно до п. 77.1. ст. 77 Податкового кодексу України документальна планова перевірка повинна бути передбачена у плані-графіку проведення планових документальних перевірок.

Пунктом 77.3. статті 77 Податкового кодексу України забороняється проведення документальної планової перевірки за окремими видами зобов'язань перед бюджетами, крім правильності обчислення, повноти і своєчасності сплати податку з доходів фізичних осіб та зобов'язань за бюджетними позиками і кредитами, що гарантовані бюджетними коштами.

Згідно п. 77.4 ст. 77 Податкового кодексу України про проведення документальної планової перевірки керівником контролюючого органу приймається рішення, яке оформлюється наказом.

Пунктом 77.6. ст. 77 Податкового кодексу України допуск посадових осіб контролюючих органі до проведення документальної планової виїзної перевірки здійснюється згідно із статтею 81 цього Кодексу. Документальна планова невиїзна перевірка здійснюється у порядку, передбаченому статтею 79 цього Кодексу.

Ведення бухгалтерського обліку, який є підставою для податкового обліку, регламентується Законом України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні " від 16.07.99 № 996-ХІУ та Положенням про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 р. № 88 та зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 05.06.95 за № 168/704, так:

Статтею 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 16.07.99 № 996-ХІУ (далі по тексту Закон від 16.07.99 № 996-ХІУ), із внесеними змінами та доповненнями, встановлено вимоги до первинних документів, які є підставою для бухгалтерського та податкового обліку. Згідно з даною нормою, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій.

Згідно п.2 ст. З Закону від 16.07.99 № 996-ХІУ - фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Статтею 4 Закону від 16.07.99 № 996-ХІУ визначено, що бухгалтерський облік та фінансова звітність ґрунтуються на таких основних принципах: превалювання сутності над формою - операції обліковуються відповідно до їх сутності, а не лише виходячи з їх юридичної форми.

Згідно з п.2.4, п.2.6 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 р. № 88, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.95 за № 168/704, первинні документи (на паперових і машинолічильних носіях інформації) для надання їм юридичної сили і доказовості повинні мати такі обов'язкові реквізити; назва підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), код форми, дата і місце складання, зміст господарської операції та її вимірники (у натуральному і вартісному виразі), посади, прізвища і підписи осіб, відповідальних за дозвіл та здійснення господарської операції і складання первинного документа. Забороняється приймати до виконання первинні документи на операції, що суперечать законодавчим і нормативним актам, встановленому порядку приймання, зберігання і витрачання грошових коштів, товарно-матеріальних цінностей та іншого майна, порушують договірну та фінансову дисципліну, завдають шкоди державі, власникам, іншим юридичним і фізичним особам. Такі документи повинні бути передані головному бухгалтеру підприємства, установи для прийняття рішення.

Наслідки в податковому обліку створюють лише реально вчинені господарські операції, саме вони є первинними. Лише за умови реального здійснення такі господарські операції підлягають документальному оформленню. В іншому випадку (за відсутності реально вчиненої господарської операції) документи мають статус формально складених (дефектних) і не набувають юридичної сили і доказовості первинного документа у розумінні ст. 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

Згідно з пунктом 44.1 статті 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Також, суд звертає увагу на положення п.44.6 ст. 44 Податкового кодексу України, якими визначено, що у разі якщо до закінчення перевірки або у терміни, визначені в абзаці другому пункту 44.7 цієї статті платник податків не надає посадовим особам контролюючого органу, які проводять перевірку, документи (незалежно від причин такого ненадання, крім випадків виїмки документів або іншого вилучення правоохоронними органами), що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, вважається, що такі документи були відсутні у такого платника податків на час складення такої звітності.

Зі змісту акту перевірки судом встановлено, що ФОП Полянська Т.В. у період з 01.01.2013 року по 31.12.2015 року перебувала на загальній системі оподаткування. У перевіряємому періоді здійснювала господарську діяльність з надання послуг вантажного автомобільного транспорту (надання послуг з перевезення вантажів на території України та за її межами). ФОП Полянська Т.В. використовувала у своїй діяльності орендовані автотранспортні засоби (орендодавець - ФОП Полянський Д.В.).

Взаємовідносини між орендодавцем автомобіля та орендарем регулюються ст.ст. 798-805 ЦК України та ст.ст. 283-291 ГК України.

Згідно ч.2 ст. 798 ЦК України договір оренди транспортного засобу за участі фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню.

До перевірки були надані договори оренди автотранспортних засобів № 0204/13 від 02.04.2013 та від 02.01.2015 №0201/15, які не засвідчені нотаріально, що є порушенням ч. 2 ст. 799 ЦК України.

Між тим, під час розгляду даної справи позивачем не було надано до суду вказаних договорів, а тому, враховуючи вказані обставини, суд дійшов висновку, що позивачем не надано до суду доказів на спростування зафіксованих контролюючим органом в акті перевірки порушень з боку позивача.

Перевіркою дотримання встановленого порядку ведення Книги обліку доходів і витрат, яку ведуть фізичні особи - підприємці, що здійснюють діяльність на загальній системі оподаткування контролюючим органом встановлено порушення п. 177.10 ст.177 Податкового кодексу України, а саме: відсутність ведення Книги обліку доходів і витрат.

Зі змісту акту перевірки судом встановлено, що в ході перевірки Київською ОДПІ м. Харкова ГУ ДФС у Харківській області направлено на адресу платника лист № 1603/10/20-31-17-01-11 від 24.02.2016 року щодо надання документів, в тому числі і Книги обліку доходів та витрат.

Так, станом на дату складання акту перевірки та під час розгляду даної справи ФО-П ОСОБА_1. не надано Книгу обліку доходів та витрат.

Перевіркою правильності визначення вартості документально підтверджених витрат, пов'язаних із здійсненням діяльності, відображених у додатку 5 до податкових декларацій про майновий стан і доходи за 2013 - 2015 роки на підставі банківських виписок, рахунків на оплату, фіскальних чеків, видаткових накладних, авансових/звітів про використання коштів, наданих на відрядження або під звіт, контролюючим органом встановлено завищення задекларованих витрат у загальному розмірі 3 407 232,51 грн. (2013 рік - 557 165,30 грн., 2014 рік - 1 270 764,52 грн., 2015 рік - 1 579 302,69 грн.), чим, на думку контролюючого органу, позивачем порушено п.177.2, п. 177.4 ст.177, п.138.2 ст.138, п.139.1 ст. 13 9 Податкового кодексу України.

Як свідчать матеріали перевірки, ФОП ОСОБА_1. до складу витрат включені витрати, які не підтверджені документально відповідно до вимог п.177.2 ст.177 Податкового кодексу України, а саме:

- вартість придбаних запасних частин та шин у загальному розмірі 539 406,43 грн. (2013 рік - 89 201,46 грн., 2014 рік - 226 331,43 грн., 2015 рік - 223 873,54 грн.);

- витрати на відрядження та відшкодування витрат, понесених найманими працівниками, які в ході перевірки не підтверджені наявними авансовими звітами, у загальній сумі 808 717,12 грн. (2013 рік - 142 831,96 грн., 2014 рік - 146 817,90 грн., 2015 рік - 519 067,26 грн.). У зв'язку з тим, що ФОП ОСОБА_1. до перевірки не надані документи, які підтверджують понесені витрати на відрядження, перевіркою зроблено висновок про неможливість обґрунтувати включення платником податків до складу витрат вищезазначених сум, тобто пов'язати витрати з господарською діяльністю фізичної особи. Крім того, платником податків до перевірки не надано жодної товарно-транспортної накладної та жодного подорожнього аркушу, які є необхідними первинними документами, що підтверджують факт перевезення вантажів, в тому числі і за межами України;

- вартість з придбання палива у загальній сумі 2 065 679,57 грн. (2013 рік - 299 988,27 грн., 2014 рік - 883 877,23 грн., 2015 рік - 836 361,89 грн.). ФОП ОСОБА_1. до перевірки не надані подорожні аркуші, товарно-транспортні накладні. Враховуючи наведені обставини, перевіркою не підтверджено зв'язок витрат з придбання палива з господарською діяльністю платника податків. Акти надання послуг (виконання робіт), що складаються фізичною особою на перевезення вантажів не містять в собі маршруту перевезень, відстань, номенклатуру перевезеного вантажу, обсяги перевезення. Фізична особа-підприємець на загальній системі оподаткування має право включити до складу витрат вартість паливо-мастильних матеріалів, використаних на здійснення перевезень вантажів в межах підприємницької діяльності, на підставі подорожних аркушів та оплачених послуг, за умови документального підтвердження, що зазначені витрати пов'язані з господарською діяльністю;

- до складу витрат віднесена сума 38 881,51 грн. (2013 рік - 25 143,61 грн., 2014 рік -13 737,90 грн.), яка в ході перевірки не підтверджена жодним первинним документом.

Враховуючи наведені обставини, контролюючий орган дійшов висновку про заниження ФОП ОСОБА_1. чистого оподатковуваного доходу у загальному розмірі 3 407 232,51 грн. (2013 рік - 557 165,30 грн., 2014 рік - 1270 764,52 грн., 2015 рік - 1 579 302,69 грн.), що є базою оподаткування військовим збором за ставкою 1,5%. За наслідками перевірки ФОП Полянської Т.В. донараховано податок на доходи фізичних осіб у загальній сумі 615 309,52 грн. (2013 рік -92 101,47 грн., 2014 рік - 213 347,37 грн., 2015 рік - 309 860,687 грн.) та встановлено заниження військового збору за 2015 рік у сумі 23 689,56 грн. (1579 302,69 грн. х 1,5%).

Щодо витрат на придбання запасних частин та шин, понесених позивачем за перевіряємий період, суд зазначає, що нормами Положення про технічне обслуговування і ремонт дорожніх транспортних засобів автомобільного транспорту, затвердженого наказом Мінтрансу України від 30.03.1998 №102 (далі - Положення №102), визначено порядок проведення технічного обслуговування і ремонту дорожніх транспортних засобів, який розповсюджується на юридичних та фізичних осіб - суб'єктів підприємницької діяльності, які здійснюють експлуатацію, технічне обслуговування і ремонт дорожніх транспортних засобів (за винятком тролейбусів, мопедів і мотоциклів) незалежно від форм власності.

Щодо операцій із заміни на дорожньо-транспортних засобах (далі - ДТЗ) шин та акумуляторних батарей, то п.3.19 та п.3.20 Положення № 102 визначено, що такі операції не належать до реконструкції, модернізації, технічного переозброєння та інших видів поліпшення ДТЗ. Норми експлуатаційного пробігу автомобільних шин та порядок їх коректування в залежності від умов експлуатації викладені у нормативному документі «Норми експлуатаційного пробігу автомобільних шин», затверджених наказом Мінтрансу України від 12.12.1997 №420.

Зазначені норми обов'язкові для використання автотранспортними підприємствами незалежно від форм власності та відомчої підпорядкованості. Експлуатаційні норми середнього ресурсу пневматичних шин колісних транспортних засобів і спеціальних машин, виконаних на колісних шасі затверджені наказом Міністерства транспорту та зв'язку України від 20.05.2006 №488.

Таким чином, враховуючи вищенаведені норми чинного законодавства, суд дійшов висновку, що позивачем не надано доказів правильності включення відповідних сум до складу витрат.

Щодо витрат на відрядження та відшкодування витрат, понесених найманими працівниками, за перевіряємий період, суд зазначає, що після повернення з відрядження працівник зобов'язаний надати Звіт про використання коштів за формою, затвердженою наказом Міністерства фінансів України від 28.09,2015 № 841 «Про затвердження форми Звіту про використання коштів, виданих на відрядження або під звіт, та Порядку його складання». Разом із Звітом подаються документи (в оригіналі), що підтверджують вартість оплачених витрат, із зазначенням форми їх оплати (готівкою, чеком, платіжною карткою, безготівковим перерахунком).

Між тим, представником позивача під час розгляду даної справи не було надано належних доказів, відповідно до норм чинного законодавства, що підтверджують включення платником податків до складу витрат на відрядження та відшкодування витрат, понесених найманими працівниками.

Щодо витрат з придбання палива, понесених позивачем за перевіряємий період, суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 138.2 ПКУ, витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II ПКУ.

Частинами другою та третьою ст. 9 Закону про бухгалтерський облік передбачено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, що фіксують факт здійснення господарської операції. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Списання пально-мастильних матеріалів здійснюється згідно з фактичною вартістю витрачених пально-мастильних матеріалів з урахуванням норм витрат, наведених у наказі Міністерства транспорту України від 10.02.98 р. №43 «Про затвердження норм витрат палива і мастильних матеріалів на автомобільному транспорті».

Враховуючи наведене суд зазначає, що під час розгляду даної справи представником позивача не надано достатніх доказів, підтверджуючих зв'язок витрат з придбання палива з господарською діяльністю платника податків. Акти надання послуг (виконання робіт) на перевезення вантажів не містять в собі маршруту перевезень, відстань, номенклатуру перевезеного вантажу, обсяги перевезення.

Також, контролюючим органом здійснено перевірку своєчасності та повноти сплати податкових зобов'язань з податку на доходи фізичних осіб від провадження діяльності, якою встановлено, що ФОП ОСОБА_1. порушено п.57.1 ст.57 Податкового кодексу України в частині перерахування податкового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб від провадження діяльності (авансові внески), які здійснювалися з порушенням встановлених законодавством строків. Так, податок на доходи фізичних осіб у загальній сумі 1 975,0 грн. сплачено до бюджету із затримкою понад 30 днів; сума податку на доходи фізичних осіб у розмірі 451,10 грн. сплачена до бюджету із затримкою до 30 днів.

У зв'язку із наведеними порушеннями в ході перевірки встановлено заниження суми чистого оподатковуваного доходу за період з 01.01.2013р. по 31.12.2015р. ФО-П ОСОБА_1. в сумі - 3 407 232,51 грн., у т.ч. за 2013р. - 657 165,30 грн., за 2014р. - 1 270 764,52 грн. та за 2015р. - 1 579 302,69 грн. Таким чином, встановлено порушення п.2.ст.7 Закону України від 08.07.2010р. №2464-УІ "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування", а саме - заниження бази нарахування єдиного внеску ФО-П ОСОБА_1.

Суд зазначає, що згідно п. 4 ч. 1 ст. 1 , ч. З ст. 7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» максимальна величина бази нарахування єдиного соціального внеску - максимальна сума доходу застрахованої особи , що дорівнює 17 розмірам прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом, на яку нараховується єдиний соціальний внесок.

Максимальна величина бази нарахування єдиного внеску по рокам становить: 2013р. - 235 195,00грн.; 2014р. - 248 472,00грн.; 2015р. - 259 352,00грн.

Перевіркою ведення обліку сум, на які нараховуються єдиний внесок, встановлено, що ФО-П Полянська Т.В. у періоді з 01.01.2013р. по 31.12.2015р. знаходилась на загальній системі оподаткування, визначала базу оподаткування та розмір єдиного внеску за 2014 р. самостійно, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої Законом. При цьому, сума єдиного внеску нараховувалася не менша за розмір мінімального страхового внеску, що визначається розрахунково як добуток мінімального розміру заробітної плати на розмір внеску, встановлений Законом на місяць.

Згідно з п.8 ст.9 Закону № 2464-VI єдиний внесок для платників, зазначених у пунктах 4 та 5 частини першої статті 4 цього Закону, встановлюється у розмірі 34,7% визначеної пунктами 2 та 3 частини першої статті 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску.

Відповідно до п.2 ст.9 Закону № 2464-УІ, обчислення єдиного внеску здійснюється на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) виплат доходу, на які відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

Перевіркою встановлено порушення ФО-П ОСОБА_1. абз. 1 п. 2 ч. 1 ст. 7, п. 11 ст. 8, п.2, п. 8 ст. 9 Закону України „Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування", в результаті чого донараховано єдиний внесок на загальну суму 213 429,23 грн. у т.ч. за 2013р. в сумі - 51364,03 грн., за 2014р. в сумі - 81148,20грн. та за 2015р. в сумі - 80917,00грн.

Відповідно до статті 3 Господарського Кодексу України, під господарською діяльністю розуміється діяльність суб'єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність.

Згідно із статтею 51 Цивільного кодексу України до підприємницької діяльності фізичних осіб застосовуються нормативно - правові акти, що регулюють підприємницьку діяльність юридичних осіб, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин.

Згідно зі ст. 164 Податкового кодексу України базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом. Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.

Згідно з п. 177.2 ст. 177 Податкового кодексу України об'єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та не грошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця. До переліку витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, належать документально підтверджені витрати, що включаються до витрат операційної діяльності згідно з розділом III цього Кодексу (п. 177.4 ст. 177 Податкового кодексу України).

Відповідно до п. 178.3 ст.178 Податкового кодексу України оподатковуваним доходом вважається сукупний чистий дохід, тобто різниця між доходом і документально підтвердженими витратами, необхідними для провадження певного виду незалежної професійної діяльності.

Пунктом 177.1 статті 177 Податкового кодексу України визначено, що доходи фізичних осіб - підприємців, отримані протягом календарного року від провадження господарської діяльності, оподатковуються за ставками, визначеними в пункті 167.1 статті 167 цього Кодексу.

Відповідно пп. 14.1.27 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України витрати - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).

Відповідно до підпункту 138.1.1 пункту 138.1 статті 138 Податкового кодексу України витрати операційної діяльності включають: собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та інші витрати беруться для визначення об'єкта оподаткування з урахуванням пунктів 138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2 - 140.5 статті 140, статей 142 і 143 та інших статей цього Кодексу, які прямо визначають особливості формування витрат платника податку... Витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу (п. 138.2 ст.138 Податкового кодексу України). Витрати, що формують собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг, визнаються витратами того звітного періоду, в якому визнано доходи від реалізації таких товарів, виконаних робіт, наданих послуг (п. 138.4 ст.138 Податкового кодексу України).

Згідно з п. 138.8 ст.138 Податкового кодексу України собівартість виготовлених та реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг складається з витрат, прямо пов'язаних з виробництвом таких товарів, виконанням робіт, наданням послуг, а саме: прямих матеріальних витрат; прямих витрат на оплату праці; амортизації виробничих основних засобів та нематеріальних активів, безпосередньо пов'язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг; загально - виробничі витрати, які відносяться на собівартість виготовлених та реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг відповідно до положень (стандартів) бухгалтерського обліку; вартості придбаних послуг, прямо пов'язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг; інших прямих витрат, у тому числі витрат з придбання електричної енергії (включаючи реактивну).

Згідно п.п.139.1.9 п.139.1 ст.139 ПК України - не включаються до складу витрат, витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Підсумовуючи вищевикладене суд приходить до висновку, що наведені обставини свідчать про те, що висновки контролюючого органу про наявність встановлених порушень за період, що перевірявся, на підставі яких винесені оскаржувані рішення, є правомірними.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами.

А згідно ч. 1 ст. 9 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 2 КАС України встановлено, що завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

З врахуванням вищевикладеного, повно і всебічно з'ясувавши обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, оцінюючи наявні в справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні на предмет належності, допустимості та достовірності кожного доказу окремо, а також достатності та взаємного зв'язку доказів у їх сукупності, як того вимагає процесуальне законодавство, проаналізувавши норми матеріального права, які належить застосувати до спірних правовідносини, суд вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 9, 11, 71, 94, 159, 160- 163, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Київської об'єднаної державної податкової інспекції м.Харкова Головного Управління ДФС у Харківській області про скасування рішень - залишити без задоволення.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд шляхом подачі в 10-ти денний строк з дня отримання копії постанови апеляційної скарги.

Постанова в повному обсязі виготовлена 30 листопада 2016 року.

Суддя А.В. Зінченко