Справа № 802/396/16-а
Суддя: Білоус О.В.
Дата ухвалення: 2016-11-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 802/396/16-а

Головуючий у 1-й інстанції: Вергелес А.В.

Суддя-доповідач: Білоус О.В.

23 листопада 2016 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Білоуса О.В.

суддів: Курка О. П. Совгири Д. І. ,

за участю:

секретаря судового засідання: Коваль К.В.,

позивача - ОСОБА_2

представника позивача - ОСОБА_3

третьої особи - ОСОБА_4

представника третьої особи - ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_4 на постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 19 вересня 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Вінницької районної державної адміністрації Вінницької області в особі відділу з питань державної реєстрації, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - ОСОБА_4 про визнання протиправним та скасування рішення,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_2 звернулась з адміністративним позовом до Вінницької районної державної адміністрації Вінницької області в особі відділу з питань державної реєстрації, в якому просила:

- визнати протиправним та скасувати рішення реєстраційної служби Вінницького районного управління юстиції Вінницької області про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (індексний номер: 26403598 від 24.11.2015), яким право власності на 7/20 частини житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 зареєстроване за ОСОБА_4;

- зобов'язати реєстраційну службу Вінницького районного управління юстиції Вінницької області вчинити дії та вилучити з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис про право власності №12184304.

Постановою Вінницького окружного адміністративного суду від 19 вересня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно реєстраційної служби Вінницького районного управління юстиції Бадюк Олени В`ячеславівни № 26403598 від 24 листопада 2015 року. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись із прийнятим рішенням, ОСОБА_4, яка бере участь у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, подала апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нову постанову про відмову в задоволенні адміністративного позову.

Апелянт (третя особа) та представник апелянта в судовому засіданні підтримали вимоги апеляційної скарги і за обставин, викладених в скарзі, просили суд скасувати постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 19.09.2016 року та прийняти нову про відмову в задоволенні адміністративного позову.

Позивач та представник позивача в судовому засіданні заперечили проти доводів апеляційної скарги, у зв'язку з чим просили залишити її без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін.

Відповідач в судове засідання не з'явився, хоча належним чином повідомлений про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, що підтверджується матеріалами справи. Відповідно до частини 4 статті 196 КАС України неприбуття у судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час і місце апеляційного розгляду, не перешкоджає судовому розгляду справи.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача та представників сторін, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, колегія суддів апеляційної інстанції, переглядаючи судове рішення у даній справі в межах апеляційної скарги у відповідності до частини 1 статті 195 КАС України, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 04.06.1999 року у відповідності до договору дарування, зареєстрованому в реєстрі за № I-1197 державним КП "Вінницьке обласне об'єднане бюро технічної інвентаризації", гр. ОСОБА_7 подаровано 7/20 частини будинковолодіння, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1, гр. ОСОБА_8

Як засвідчено свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1, виданим виконавчим комітетом Вороновицької селищної ради Вінницького району Вінницької області, ІНФОРМАЦІЯ_1 гр. ОСОБА_8 помер.

ОСОБА_2 є дружиною померлого ОСОБА_8 і відповідно до довідки від 30.11.2015 року №3179/01-16, виданої Вінницькою районною державною нотаріальною конторою, 16.07.2008 року звернулась до вказаного органу із заявою про прийняття спадщини, що залишилась після її померлого чоловіка ОСОБА_8 Також вказаною довідкою зазначено, що з матеріалів спадкової справи наявність інших спадкоємців не вбачається.

Водночас, як встановлено в ході розгляду даної справи, 11.05.1999 р. за ОСОБА_4 на підставі договору довічного утримання від 13.04.1999 року укладеного між ОСОБА_9 та ОСОБА_4 було зареєстроване право власності на 7/20 частки об'єкту нерухомого майна, що розташований за адресою: АДРЕСА_1.

В подальшому, 19.05.1999 року гр. ОСОБА_10, який діяв від імені ОСОБА_4 на підставі доручення, посвідченого Лучинською Л.П., приватним нотаріусом Хмільницького нотаріального округу Вінницької області 16.05.1999 року в реєстрі за №908, вказані 7/20 частини будинковолодіння, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1, було подаровано гр. ОСОБА_7, що підтверджується договором дарування від 19.05.1999 року.

Разом з тим, як встановлено судом першої інстанції з копії технічного паспорту на житловий будинок (складений 04.06.1999 р.), що знаходиться за адресою АДРЕСА_1, власниками вказаного будинку є ОСОБА_8, якому належить 7/20 частки будинку, ОСОБА_12, якій належить 7/20 частки будинку та ОСОБА_13, якій належить 3/10 частки будинку.

У відповідності до інформації наданої КП "Вінницьке обласне об'єднане бюро технічної інвентаризації" листом від 26.12.2013 року №36 встановлено, що на житловий будинок АДРЕСА_1, була проведена реєстрація права власності: 3/10 частки за ОСОБА_14, 7/20 часток за ОСОБА_8, 7/20 часток за ОСОБА_15 При цьому зазначено, що інформація щодо власників формувалась до 31.12.2012 року.

В подальшому 24.11.2015 року державним реєстратором прав на нерухоме майно реєстраційної служби Вінницького районного управління юстиції на підставі дублікату договору довічного утримання від 13.04.1999 року (дублікат зареєстровано в реєстрі за № 416 та видано 25.02.2014 р. приватним нотаріусом Вінницького районного нотаріального округу Вінницької області Надольською Т.П). прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за ОСОБА_4, індексний номер 26403598 на 7/20 частки жилого будинку з господарськими будівлями, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Позивач вважаючи дії відповідача щодо проведення реєстрації прав та їх обтяжень на 7/20 будинковолодіння, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1, за ОСОБА_4 протиправними, звернулась до суду з даним адміністративним позовом.

Суд першої інстанції, частково задовольняючи позовні вимоги, виходив з того, що державним реєстратором не було вжито заходів, передбачених п. 1 та п. 8-1 ч. 2 ст. 9 Закону № 1952-IV та п. 15 Порядку № 868, що призвело до неправомірної подвійної реєстрації права власності на нерухоме майно.

Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції і не вбачає підстав для задоволення вимог апеляційної скарги з огляду на наступне.

Спірні правовідносини, пов'язані з державною реєстрацією прав на нерухоме майно та їх обтяжень врегульовані, зокрема, Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" від 01.07.2004 № 1952-IV (далі - Закон № 1952-IV), Порядком державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2013 р. № 868 (далі - Порядок).

Відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Державний реєстр речових прав на нерухоме майно - єдина державна інформаційна система, що містить відомості про права на нерухоме майно, їх обтяження, а також про об'єкти та суб'єктів цих прав.

Згідно із частиною другою статті 9 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність обов'язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення (у випадках, встановлених законом); відповідність повноважень особи, яка подає документи на державну реєстрацію прав та їх обтяжень; відповідність відомостей про нерухоме майно, наявних у Державному реєстрі прав та поданих документах; наявність обтяжень прав на нерухоме майно, зареєстрованих відповідно до вимог цього Закону; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або договір (угода) пов'язує можливість проведення державної реєстрації виникнення, переходу, припинення прав на нерухоме майно або обтяження таких прав.

Статтею 15 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що державна реєстрація прав та їх обтяжень проводиться в такому порядку: прийняття і перевірка документів, що подаються для державної реєстрації прав та їх обтяжень, реєстрація заяви; встановлення факту відсутності підстав для відмови в державній реєстрації прав та їх обтяжень, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та/або їх обтяжень; прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, відмову в ній або зупинення державної реєстрації; внесення записів до Державного реєстру прав; видача свідоцтва про право власності на нерухоме майно у випадках, встановлених статтею 18 цього Закону; надання витягів з Державного реєстру прав про зареєстровані права та/або їх обтяження.

Згідно із частиною четвертою статті 15 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державній реєстрації підлягають виключно заявлені права та їх обтяження за умови їх відповідності законодавству і поданим документам.

Отже, державний реєстратор під час проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно зобов'язаний перевірити інформацію про наявність або відсутність вже зареєстрованих речових прав з метою недопущення одночасного існування їх подвійної реєстрації.

Згідно п.1 ч. 1 ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав проводиться на підставі договорів, укладених у порядку, встановленому законом, та актів прийому-передачі активів та/або зобов'язань неплатоспроможного банку приймаючому або перехідному банку, крім випадків, визначених законом.

Відповідно до п. 15 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2013 р. № 868 (далі - Порядок №868) під час розгляду заяви і документів, що додаються до неї, державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно, їх обтяженнями, зокрема щодо: 1) обов'язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення (у встановлених законом випадках); 2) повноважень заявника; 3) відомостей про нерухоме майно, речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, наявних у Державному реєстрі прав та поданих документах; 4) наявності обтяжень прав на нерухоме майно, зареєстрованих відповідно до закону; 5) наявності факту виконання умов правочину, з якими закон та/або договір (угода) пов'язує можливість проведення державної реєстрації виникнення, переходу, припинення прав на нерухоме майно або обтяження таких прав.

Як було встановлено судом першої інстанції та підтверджено в ході апеляційного перегляду даної справи, за померлим ОСОБА_8 на підставі договору дарування від 04.06.1999 р., Вінницьким обласним об'єднаним бюро технічної інвентаризації 04.06.1999 р. було зареєстровано право власності на 7/20 частки житлового будинку розташованого по АДРЕСА_1.

До 01.01.2013 р. державна реєстрація прав здійснювалася реєстраторами бюро технічної інвентаризації в порядку, визначеному Тимчасовим положенням про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно, затвердженим наказом Міністерства юстиції України 07.02.2002 N 7/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 28.07.2010 N 1692/5).

На дату реєстрації права власності за ОСОБА_8 діяла Інструкція про порядок державної реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна, що перебувають у власності юридичних та фізичних осіб, затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України № 121 від 09.06.1998 р.

Відповідно до п. 1.7 вказаної Інструкції реєстрація права власності на об'єкти нерухомого майна провадиться на підставі правовстановлювальних документів за рахунок коштів власників нерухомого майна.

В свою чергу, як було встановлено в ході розгляду справи, оскаржуване у даній справі рішення про реєстрацію права власності на 7/20 частин будинку, який розташований по АДРЕСА_1, за ОСОБА_4 було прийнято на підставі дублікату договору довічного утримання від 13.04.1999 р., укладеного між гр. ОСОБА_9 та ОСОБА_4

Відповідно до п. 4 ч.1 ст. 24 Закону № 1952-IV у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо: подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом, або не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують.

Таким чином, судова колегія апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції щодо того, що в даному випадку державним реєстратором не було вжито заходів, передбачених п. 1 та п. 8-1 ч. 2 ст. 9 Закону № 1952-IV та п. 15 Порядку № 868, що призвело до неправомірної подвійної реєстрації права власності на нерухоме майно, а тому права позивача мають бути поновлені шляхом скасування рішення індексний номер 26403598 від 24.11.2015 р. про державну реєстрацію права власності на 7/20 частки на об'єкт нерухомого майна, що розташований за адресою: АДРЕСА_1.

Згідно з частиною 1 статті 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини 1 статті 72 КАС України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що доводи апелянта не спростовують правомірності рішення суду першої інстанції.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Отже, колегія суддів переглянувши рішення суду першої інстанції, вважає, що при його прийнятті суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і вірно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Відповідно до статті 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з статтею 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі вищевикладеного колегія суддів дійшла висновку про те, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а відтак постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 19 вересня 2016 року слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення, а постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 19 вересня 2016 року - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст. 212 КАС України.

Ухвала суду складена в повному обсязі 28 листопада 2016 року.

Головуючий Білоус О.В.

Судді Курко О. П. Совгира Д. І.