Справа № 807/1494/16
Суддя: Гаврилко С.Є.
Дата ухвалення: 2016-11-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

23 листопада 2016 рокум. Ужгород№ 807/1494/16

Закарпатський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Гаврилка С.Є.

з участю секретаря судового засідання Кубічек Н.І.

за участі сторін:

позивача: не з'явився;

представника позивача: ОСОБА_1;

представника відповідача: Зеленяка Едуарда Степановича;

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Закарпатського окружного адміністративного суду адміністративну справу за зміненою позовною заявою ОСОБА_3 до Прокуратури Закарпатської області про визнання протиправними рішень та їх скасування, визнання протиправною бездіяльність та зобов'язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до статті 160 частини 3 КАС України 23 листопада 2016 року було проголошено вступну та резолютивну частини постанови. Постанову у повному обсязі складено 28 листопада 2016 року.

До Закарпатського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_3 з адміністративним позовом до прокуратури Закарпатської області, в якому з урахуванням заяви про зміну (збільшення) предмету позову просив суд: "1.Визнати протиправними та скасувати накази прокурора Закарпатської області від 22 вересня та 26 вересня 2016 року про призначення ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на посади начальника та прокурора відділу організації діяльності у сфері запобігання та протидії корупції прокуратури Закарпатської області. 2.Визнати протиправною бездіяльність прокуратури Закарпатської області щодо непереведення (призначення) ОСОБА_3 на вакантну посаду відділу організації діяльності у сфері запобігання та протидії корупції, що був створений, у т.ч. за рахунок його ліквідованої посади, або на іншу рівнозначну посаду в прокуратурі Закарпатської області, а також визнати неправомірними дії прокуратури Закарпатської області щодо запропонування ОСОБА_3 27 вересня 2016 року посади прокурора відділу ведення Єдиного реєстру досудових розслідувань та інформаційно-аналітичної роботи прокуратури Закарпатської області на час відпустки для догляду за дитиною основного працівника попередженням №11-118вн.16 від 26 вересня 2016 року. 3. Зобов'язати прокуратуру Закарпатської області призначити ОСОБА_3 на одну із посад у відділі організації діяльності у сфері запобігання та протидії корупції прокуратури Закарпатської області, або на іншу постійну посаду в прокуратурі Закарпатської області, що була вакантною хоча б один день з 19 вересня 2016 року по дату ухвалення рішення судом".

Позовні вимоги мотивовані наступним. Наказом Генерального прокурора України № 129ш від 19 вересня 2016 року у структурі прокуратури Закарпатської області ліквідовано, зокрема, посаду прокурора з питань організації діяльності у сфері запобігання та протидії корупції та утворено відділ організації діяльності у сфері запобігання та протидії корупції зі штатною чисельністю 2 одиниці. Не дивлячись на те, що позивач обіймав ліквідовану Наказом посаду, має відповідну кваліфікацію та безперервний понад 15 років стаж роботи в органах прокуратури, а відтак, володіє переважним правом на призначення на одну із двох посад у новоствореному відділі, йому не було запропоновано такої, натомість наказами прокурора області від 22 та 26 вересня 2016 року на вказані посади призначено третіх осіб по справі. Врученим тільки 27 вересня 2016 року попередженням позивачу повідомлено про звільнення із займаної посади та запропоновано тимчасову посаду на час відпустки для догляду за дитиною основного працівника. Оскільки Наказом № 129ш від 19 вересня 2016 року скорочення чисельності та штату не відбулось, а позивач займав посаду, за рахунок якої утворено новий відділ із двома посадами, ОСОБА_3 просить суд скасувати накази про призначення третіх осіб на такі посади та визнати протиправними дії відповідача щодо незапропонування йому посади у новоствореному відділ або будь-якої іншої рівнозначної його ліквідованій посади. Також, стверджує, що запропонування йому тимчасово вакантної посади є зміною істотних умов праці, чого Наказом ГПУ не передбачено, а тому просить суд визнати відповідні дії відповідача протиправними. Враховуючи цілеспрямоване порушення відповідачем його трудових прав ОСОБА_3 просить зобов'язати прокуратуру Закарпатської області запропонувати йому постійну посаду в прокуратурі області, що була вакантною хоча б один день з 19 вересня 2016 року по дату ухвалення рішення.

У письмових запереченнях проти позову відповідач просить у позові ОСОБА_3 відмовити. Зазначає, що призначення на посади та звільнення з посад прокурорів регіональних та місцевим прокуратур входить до повноважень керівників регіональних прокуратур, а відтак, прокурор Закарпатської області, видаючи накази про призначення третіх осіб на посади у новоствореному відділі, діяв у визначений законом спосіб. Наводячи судову практику Європейського суду з прав людини стверджує про недопустимість обмеження прав ОСОБА_4 та ОСОБА_5 щодо перебування на посадах шляхом скасування наказів про їх призначення. Також, відповідач зазначає, що ОСОБА_3 невірно обрано спосіб захисту прав, які не порушено, оскільки його звільнення ще не відбулось та він наразі перебуває у трудових правовідносинах з прокуратурою області, а твердження про спрямовані на залишення позивача без посади дії відповідача є надуманими.

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду, яка занесена до журналу судового засідання 28 жовтня 2016 року, до участі у справі залучено третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ОСОБА_4 та ОСОБА_5

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги за обставин, викладених у позовній заяві та заяві про зміну (збільшення) предмету позову, підтримала повністю.

Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги заперечив та просив відмовити в задоволені позовної заяви повністю з мотивів, викладених у письмових запереченнях.

Треті особи, будучи належним чином повідомленими про судове засідання, до суду не з'явились, причини неявки суду не повідомили.

Розглянувши подані сторонами документи та матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, всебічно та повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позовна заява підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 безперервно з червня 2001 року працює в органах прокуратури, обіймаючи різні посади в Ужгородській міжрайонній прокуратурі, прокуратурі міста Ужгород та прокуратурі Закарпатської області.

Наказом прокуратури Закарпатської області № 195"к" від 14 квітня 2016 року ОСОБА_3 призначено на посаду прокурора прокуратури області з питань організації діяльності у сфері запобігання та протидії корупції, звільнивши його з посади начальника відділу організації діяльності у сфері запобігання та протидії корупції прокуратури Закарпатської області. Вказаний наказ було видано у зв'язку із тим, що у структурі та штатному розписі прокуратури Закарпатської області ліквідовано відділ організації діяльності у сфері запобігання та протидії корупції прокуратури Закарпатської області (а.с. 125).

Таким чином, судом встановлено, що позивач до 14 квітня 2016 року займав посаду начальника відділу організації діяльності у сфері запобігання та протидії корупції прокуратури Закарпатської області.

Наказом Генеральної прокуратури України № 129ш від 19 вересня 2016 року з метою удосконалення організації роботи прокуратури Закарпатської області у структурі та штатному розписі такої ліквідовано три структурні підрозділи зі штатною чисельністю 29 одиниць та скорочено у штатному розписі 4 одиниці, серед яких й посада прокурора прокуратури з питань організації діяльності у сфері запобігання та протидії корупції. Вказані 33 одиниці з відповідним фондом заробітної плати зараховано до резерву Генеральної прокуратури України. Одночасно, цим же Наказом у структурі та штатному розписі прокуратури Закарпатської області утворено два управління із 4 відділами штатною чисельністю 31 одиниця, а також відділ організації діяльності у сфері запобігання та протидії корупції штатною чисельністю 2 одиниці з відповідним фондом заробітної плати за рахунок резерву Генеральної прокуратури України, в тому числі начальник відділу та прокурор відділу (а.с.а.с. 45).

Таким чином, суд резюмує, що у структурі та штатному розписі прокуратури Закарпатської області створено відділ, який вже позивачем був очолюваний до 14 квітня 2016 року, тобто до дати його призначення на посаду прокурора прокуратури Закарпатської області з питань організації діяльності у сфері запобігання та протидії корупції у зв'язку із ліквідацією відповідного відділу.

23 вересня 2016 року позивачем на ім'я керівника відповідача складено та подано відповідну заяву, якою позивач просив ознайомити його із Наказом Генеральної прокуратури України № 129ш від 19 вересня 2016 року, яким, зокрема, ліквідовано у структурі та скорочено у штатному розписі прокуратури Закарпатської області посаду прокурора прокуратури з питань організації діяльності у сфері запобігання та протидії корупції, яку займає позивач, та призначити його на одну з вакантних посад у відділі, що створений цим же наказом, а саме у відділі організації діяльності у сфері запобігання та протидії корупції (а.с. 18).

22 вересня 2016 року відповідно до наказу № 617"к" з 23 вересня 2016 року юриста 2 класу ОСОБА_4 призначено на посаду начальника відділу організації діяльності у сфері запобігання та протидії корупції прокуратури Закарпатської області, звільнивши його із посади прокурора Ужгородської місцевої прокуратури. Тобто ОСОБА_4 до призначення на спірну посаду знаходився у штаті Ужгородської місцевої прокуратури.

Закарпатський окружний адміністративний суд зауважує, що відповідачем посада начальника новоствореного відділу організації діяльності у сфері запобігання та протидії корупції прокуратури Закарпатської області станом на 23 вересня 2016 року у відповідності до наказу від 22 вересня 2016 року вже була зайнята.

26 вересня 2016 року відповідно до наказу № 631"к" з 27 вересня 2016 року радника юстиції ОСОБА_5 призначено на посаду прокурора відділу організації діяльності у сфері запобігання та протидії корупції прокуратури Закарпатської області, звільнивши його із посади прокурора відділу нагляду за додержанням законів територіальними органами поліції при провадженні досудового розслідування та підтриманням державного обвинувачення управління нагляду у кримінальному провадженні прокуратури області.

Закарпатський окружний адміністративний суд вважає за необхідне вказати на те, що посада прокурора відділу організації діяльності у сфері запобігання та протидії корупції прокуратури Закарпатської області була зайнята вже після того, як позивач висловив бажання, у тому числі, щодо її зайняття.

Дослідженим у судовому засіданні списком працівників прокуратури Закарпатської області, ознайомлених з наказом Генерального прокурора України від 19 вересня 2016 року № 129ш "Про зміни у структурі та штатному розписі прокуратури області", 23 та 26 вересня 2016 року працівників, що займали ліквідовані (скорочені) посади, ознайомлено під розпис із вказаним Наказом № 129ш від 19 вересня 2016 року (а.с.а.с. 46-49). Лише позивач, згідно цього списку, був ознайомлений із цим Наказом тільки 27 вересня 2016 року (а.с. 47).

Хоча заява щодо ознайомлення із наказом №129ш від 19 вересня 2016 року була подана позивачем 23 вересня 2016 року - такий із наказом був ознайомлений 27 вересня 2016 року.

Тобто позивача із Наказом № 129ш від 19 вересня 2016 року було ознайомлено вже після того, як керівником відповідача на посади у новостворенному відділі були призначені працівники один з яких до призначення на спірну посаду перебував у штаті Ужгородської місцевої прокуратури.

Після того, як відповідачем посади у спірному відділі були заповнені, 27 вересня 2016 року позивачеві було вручено попередження, відповідно до якого позивачеві повідомлялось, що відповідно до наказу Генерального прокурора України № 129ш від 19 вересня 2016 року, у штатному розписі прокуратури області ліквідовано посаду прокурора прокуратури з питань організації діяльності у сфері запобігання та протидії корупції, яку обіймав позивач. Відповідно до статті 49-2 КЗпП України позивача попереджено про звільнення із займаної посади. Одночасно позивачеві запропоновано призначення на тимчасово вакантну посаду прокурора відділу ведення Єдиного реєстру досудових розслідувань та інформаційно-аналітичної роботи прокуратури Закарпатської області на час відпустки для догляду за дитиною основного працівника - ОСОБА_6. Позивач висловив своє заперечення щодо призначення його на запропоновану посаду (а.с. 23).

Закарпатський окружний адміністративний суд проаналізувавши поведінку відповідача резюмує, що таким штучно було створено ситуацію, що унеможливила в подальшому запропонувати позивачеві одну із посад у спірному відділі.

Натомість, наказами прокурора Закарпатської області № 617к від 22 вересня 2016 року та № 631к від 26 вересня 2016 року на посаду начальника відділу організації діяльності у сфері запобігання та протидії корупції призначено ОСОБА_4, на посаду прокурора відділу - ОСОБА_5.

Позивач стверджує, що окрім нього жодному іншому працівнику прокуратури області у зв'язку з Наказом №129ш від 19 вересня 2016 попередження за правилами статті 49-2 КЗпП України надано не було. Відповідачем вказаної обставини не спростовано.

Як вбачається з наданого позивачу 27 вересня 2016 року попередження від 26 вересня 2016 року, він заперечив щодо призначення його на "декретну" посаду та просив призначити на наявні постійні посади в прокуратурі області відповідно до Закону, а 28 вересня 2016 року, зазначаючи про грубе порушення законодавства про працю, повторно подав заяву прокурору Закарпатської області із проханням призначити його на вакантну посаду в управлінні представництва інтересів громадянина або держави в суді, начальника управління нагляду у кримінальному провадженні або іншу посаду в прокуратурі області.

Листом від 07 жовтня 2016 року відповідач повідомив ОСОБА_3, що запропонована йому тимчасово вакантна посада на період відпустки основного працівника по догляду за дитиною - прокурор відділу ведення Єдиного реєстру досудових розслідувань та інформаційно-аналітичної роботи, є рівнозначною його займаній посаді та станом на 28 вересня 2016 року та на даний час в апараті прокуратури області інших вакантних посад, які можуть бути йому запропоновані, немає. Інші 3 вакантні посади - заступник прокурора області - начальник слідчого управління, заступник прокурора області - начальник управління представництва інтересів громадянина або держави в суді, а також начальник управління нагляду у кримінальному провадженні відносяться до адміністративних посад, призначення на які здійснюється відповідно до порядку, визначеного Законом України "Про прокуратуру" та Наказу Генерального прокурора України №100 від 17 вересня 2014 року за погодженням Генеральним прокурором України.

На день розгляду судом справи позивачу вакантної посади в прокуратурі області не запропоновано.

Відповідно до статті 2 частин 1 та 3 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до статті 19 частини 2 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 3 частиною 1 пунктом КАС України визначено, що публічна служба - це діяльність на державних політичних посадах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, дипломатична служба, інша державна служба, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Суспільні відносини, які охоплюють діяльність держави щодо створення правових, організаційних, економічних та соціальних умов реалізації громадянами України права на державну службу регулює Закон України "Про державну службу", згідно з положеннями статей 9, 30 якого правовий статус окремих категорій державних службовців регулюється Конституцією України, спеціальними законами та Кодексом законів про працю України.

Відповідно до статті 5-1 КЗпП України, держава гарантує працездатним громадянам, які постійно проживають на території України, зокрема, вільний вибір виду діяльності; правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи. Таким чином держава Україна гарантує також й питання щодо збереження роботи.

В свою чергу, у відповідності до статті 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством. Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації.

Отже, попередження про наступне вивільнення згідно приписів статті 49-2 КЗпП України надається працівнику у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці.

Відповідно до статті 40 частини 1 пункту 1 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках, зокрема, змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Тобто законодавцем до поняття "зміни в організації виробництва і праці" включено поняття "скорочення чисельності або штату працівників". При цьому скорочення штату не тягне за собою фактичного скорочення чисельності працівників. Тобто скорочення чисельності працівників і скорочення штату працівників два різних поняття.

З аналізу Наказу Генеральної прокуратури України № 129ш від 19 вересня 2016 року, яким, зокрема, ліквідовано у структурі та скорочено у штатному розписі прокуратури Закарпатської області посаду прокурора прокуратури з питань організації діяльності у сфері запобігання та протидії корупції, суд констатує, що відбулося скорочення штату працівників, в розумінні статті 40 частини 1 пункту 1 КЗпП України, тобто відбулися зміни в організації виробництва і праці.

На вимогу суду відповідачем не було надано інформації щодо наявності (відсутності) вакантних посад за період з 23 вересня 2016 року по день розгляду даної справи (а.с.а.с. 116, 121, 122).

Суд приходить до переконання, що відповідач порушив права ОСОБА_3, надавши йому для ознайомлення Наказ про ліквідацію займаної ним посади лише 27 вересня 2016 року після призначення третіх осіб на дві вакантні посади у новоствореному відділі.

В свою чергу відповідач протягом усього часу розгляду справи не надав суду жодних логічних та обґрунтованих пояснень, чому позивача за наявності як об'єктивної можливості, так і його письмової заяви, не було ознайомлено із даним Наказом разом із іншими працівниками прокуратури області 23 та 26 вересня 2016 року. Враховуючи вказані обставини, суд погоджується з твердженнями позивача, що затягування в ознайомленні його із Наказом №129ш від 19 вересня 2016 року відповідачем допущено з метою для заповнення вакантних посад у створеному відділі за рахунок інших осіб та штучного створення ситуації, за якої в прокуратурі області не залишилось після прийняття оскаржуваних наказів вакантної посади для ОСОБА_3, зокрема, у спірному відділі.

У Постанові від 16 жовтня 2012 року по справі №21-267а12 Верховний Суд України прийшов до висновку, що встановлена законодавством можливість ліквідації державної установи (організації) з одночасним створенням іншої, яка буде виконувати повноваження (завдання) установи, що ліквідується, не виключає, а передбачає зобов'язання роботодавця (держави) по працевлаштуванню працівників ліквідованої установи. Такого ж висновку дійшов і Вищий адміністративний суд України по справі № К/9991/71853/12 від 27 листопада 2014 року.

Як зазначалося вище, однією з гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Положеннями частини другої статті 40 КЗпП України визначено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Відповідно до статті 49-2 КЗпП України, про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

Таким чином, однією з найважливіших гарантій для працівників при скороченні чисельності або штату є обов'язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника. Власник вважається таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

Проаналізувавши дії відповідача, які передували попередженню позивача щодо його майбутнього вивільнення,а також ненадання суду інформації щодо наявності (відсутності) вакантних посад за період починаючи з 23 вересня 2016 року, суд резюмує, що гарантії, позивача не були дотримані, а відповідачем неналежно виконаний обов'язок щодо працевлаштування працівника.

З аналізу Положення про прокурора прокуратури з питань організації діяльності у сфері запобігання та протидії корупції, затвердженого наказом прокурора Закарпатської області від 01 липня 2016 року № 87, та Положення про відділ організації діяльності у сфері запобігання та протидії корупції, затвердженого наказом прокурора Закарпатської області від 19 жовтня 2016 року № 141, основними завданнями прокурора прокуратури, так само як і новоствореного відділу, є організація діяльності органів прокуратури області як спеціально уповноваженого суб'єкта у сфері протидії корупції поза межами кримінального провадження, безпосереднє здійснення заходів щодо виявлення, припинення корупційних та пов'язаних із корупцією правопорушень, інших порушень вимог Закону, організація нагляду за додержанням законів при здійсненні провадження у справах про адміністративні правопорушення, пов'язані з корупцією, за протоколами, складеними уповноваженими особами спеціально уповноважених суб'єктів у сфері протидії корупції, УСБ України (крім протоколів про правопорушення, вчинені у військовій сфері), забезпечення нагляду за законністю адміністративного провадження у справах про правопорушення, пов'язані з корупцією, забезпечення нагляду за додержанням законів спеціально уповноваженими суб'єктами у сфері протидії корупції, організація нагляду за виконанням правоохоронними органами антикорупційного законодавства, вжиття заходів поза межами кримінального провадження щодо відшкодування збитків, завданих корупційними, пов'язаними із корупцією правопорушеннями та іншими порушеннями вимог Закону, скасування актів, рішень органів (посадових осіб), відновлення порушених прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб;висвітлення у межах компетенції відомостей про результати діяльності у засобах масової інформації та електронних мережах.

Отже, на створений Наказом №129ш від 19 вересня 2016 року відділ покладено завдання та функції, виконанням яких займався позивач на посаді прокурора з питань організації діяльності у сфері запобігання та протидії корупції, а сам відділ створено за рахунок ліквідованої посади прокурора. Враховуючи зазначене, а також з огляду на те, до позивач з 07 квітня 2015 року займав посади, в тому числі керівні, у відділі організації діяльності у сфері запобігання та протидії корупції, відповідач зобов'язаний був на виконання Наказу №129ш від 19 вересня 2016 року запропонувати ОСОБА_3 одну із вакантних посад у створеному відділі, а не призначати на такі посади працівників (у тому числі й працівника Ужгородської місцевої прокуратури) за відсутності відповідної кваліфікації та з меншим стажем роботи в органах прокуратури.

Крім того, суд вважає за необхідне зауважити, що на час розгляду даної справи в прокуратурі Закарпатської області новостворений відділ організації діяльності у сфері запобігання та протидії корупції прокуратури Закарпатської області та позивач, який займає посаду прокурора прокуратури з питань організації діяльності у сфері запобігання та протидії корупції, здійснюють одні й ті ж функції. Тобто функціонує як новостворений відділ та скорочена посада.

Позиція відповідача про дискреційне право прокурора Закарпатської області призначати третіх осіб на посади на власний розсуд розцінюється судом лише в контексті призначення саме ОСОБА_3 у зв'язку з ліквідацією його посади на одну із двох вакантних посад у новоствореному відділі, зокрема, право керівника регіональної прокуратури обрати посаду у вказаному відділі для призначення на таку позивача, адже в інакшому випадку наслідком незапропонування позивачу жодної із таких посад є порушення його права на працю, що заборонено чинним законодавством. Відтак, дискреційне право обмежується рамками закону, зокрема нормами статті 43 Конституції України та приписами статей 5-1, 40, 49-2 КЗпП України.

При виданні наказів від 22 вересня 2016 року № 617к та від 26 вересня 2016 року № 631к відповідач, не запропонувавши попередньо одну із вакантних посад у відділі організації діяльності у сфері запобігання та протидії корупції позивачу, не врахувавши його попередню посаду, кваліфікацію та стаж роботи, не діяв у спосіб, передбачений Конституцією та законами України, безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо та з урахуванням тієї обставини, що скорочення чисельності та штату прокуратури області не відбулось. Такими діями відповідача було порушено трудові права позивача, зокрема його переважне право на призначення на одну із посад, створених взамін його ліквідованої.

Отже, суд вважає обґрунтованими та доведеними твердження позивача про протиправність дій відповідача щодо безпідставного зволікання в ознайомленні його із Наказом про ліквідацію займаної посади, незапропонування однієї із двох посад у створеному відділі з огляду на кваліфікацію позивача та попередню роботу, прийняття наказів про призначення третіх осіб на посади у створений відділ без дотримання переважного права позивача на відповідні посади, а відтак, позовна заява в цій частині підлягає до задоволення.

У відповідності до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Згідно частини 1 статті 23 Загальної декларації прав людини, прийнятої і проголошеної резолюцією 217 A (III) Генеральної Асамблеї ООН від 10 грудня 1948 року, кожна людина має право на працю, на вільний вибір роботи, на справедливі і сприятливі умови праці та на захист від безробіття.

Твердження відповідача про неприпустимість обмеження конституційних прав ОСОБА_4 та ОСОБА_5 суд до уваги не приймає, оскільки такі є похідними та набуті за рахунок обмеження конституційних прав позивача по справі.

При цьому, суд відмовляє в задоволенні позовної заяви в частині вимоги позивача про визнання протиправними дій прокуратури Закарпатської області щодо запропонування позивачу тимчасово вакантної посади на час відпустки для догляду за дитиною основного працівника, оскільки законодавцем допускається пропонування тієї чи іншої посади при змінах в організації праці, у розумінні статті 32 КЗпП України.

27 вересня 2016 року позивача відповідно до статті 49-2 КЗпП України попереджено про звільнення, відтак з метою захисту прав позивача, порушення яких триває, суд вважає за необхідним зобов'язати відповідача запропонувати ОСОБА_3 всі вакансії в прокуратурі області із врахуванням положень вказаної норми, зокрема, його переважного права залишення на роботі.

Відповідно до статті 9 частини 1 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Згідно статті 86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до статті 162 частини 2 КАС України, у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про визнання протиправними рішення суб'єкта владних повноважень чи окремих його положень, дій чи бездіяльності і про скасування або визнання нечинним рішення чи окремих його положень, про поворот виконання цього рішення чи окремих його положень із зазначенням способу його здійснення; зобов'язання відповідача вчинити певні дії.

На виконання ухвали Закарпатського окружного адміністративного суду від 17 жовтня 2016 року про залишення позовної заяви без руху, позивачем було сплачено 552 грн. судового збору (а.с. 6).

Збільшуючи предмет спору позивачем додатково було сплачено 1102,40 грн. судового збору (а.с. 30).

Вищий адміністративний суд України в "Аналізі практики застосування адміністративними судами окремих положень Закону України від 8 липня 2011 року № 3674-VI "Про судовий збір" у редакції Закону України від 22 травня 2015 року № 484-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо сплати судового збору"" зазначив, що, перевіряючи правильність сплати позивачем судового збору та визначаючи кількість вимог немайнового характеру, звернених до суду, необхідно враховувати, що вимога про визнання протиправними акта, дії чи бездіяльності як передумови для застосування інших способів захисту порушеного права (скасувати або визнати нечинним рішення чи окремі його положення, зобов'язати прийняти рішення, вчинити дії чи утриматися від їх вчинення тощо) як наслідків протиправності акта, дій чи бездіяльності є однією вимогою.

Відповідно до статті 7 частини 1 пункту 1 Закону України "Про судовий збір", сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду, зокрема в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Таким чином позивач не позбавлений права, що встановлене статтею 7 Закону України "Про судовий збір" щодо звернення до суду із відповідним клопотанням про повернення судового збору, що сплачений позивачем у більшому розмірі.

Відповідно до статті 94 частин 1 та 3 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа. Якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Оскільки позовна заява задоволена частково, то судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а саме у розмірі 275,60 грн..

На підставі наведеного та керуючись статтями 160-163 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позовну заяву ОСОБА_3 до Прокуратури Закарпатської області про визнання протиправними рішень та їх скасування, визнання протиправною бездіяльність та зобов'язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати наказ прокуратури Закарпатської області від 22 вересня 2016 року за № 617к.

Визнати протиправним та скасувати наказ прокуратури Закарпатської області від 26 вересня 2016 року за № 631к.

Визнати протиправною бездіяльність прокуратури Закарпатської області щодо не запропонування ОСОБА_3 вакантних посад відділу організації діяльності у сфері запобігання та протидії корупції прокуратури Закарпатської області.

Зобов'язати прокуратуру Закарпатської області запропонувати ОСОБА_3 всі вакансії із врахуванням положень статті 492 Кодексу законів про працю України.

Присудити на користь ОСОБА_3 судові витрати у розмірі 275,60 грн. за рахунок бюджетних асигнувань прокуратури Закарпатської області.

У задоволенні позовної заяви в частині решти позовних вимог відмовити.

Постанова суду може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня її проголошення, а у разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Апеляційна скарга подається через Закарпатський окружний адміністративний суд з одночасним надсиланням її копії до суду апеляційної інстанції. У випадках, встановлених статтею 167 частиною 4 цього Кодексу десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

СуддяС.Є. Гаврилко