Справа № 803/1688/16
Суддя: Костюкевич Сергій Федорович
Дата ухвалення: 2016-11-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2016 року Справа № 803/1688/16

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Костюкевича С.Ф.,

при секретарі судового засідання Шафранюк І.Ф.,

за участю представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача Ганя А.Ф.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку адміністративну справу за позовом ОСОБА_3 до Другого відділу державної виконавчої служби міста Луцьк Головного територіального управління юстицію у Волинській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» про визнання протиправним та скасування акту,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернувся з адміністративним позовом до Другого відділу державної виконавчої служби міста Луцьк Головного територіального управління юстицію у Волинській області (далі - Другий відділ ДВС м. Луцьк), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк») про визнання протиправним та скасування акту опису й арешту майна від 16.03.2016 року ВП №36456369 Другого відділу державної ДВС м. Луцьк при примусовому виконанні виконавчого напису №2823, виданого 15.11.2012 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Паракудою І. В. про звернення стягнення на нерухоме майно, квартиру АДРЕСА_1 та належить на праві власності ОСОБА_3

Позов обґрунтовано тим, що на виконанні у Другому відділі ДВС м. Луцьк знаходиться виконавчий напис, що вчинений 15.11.2012 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Паракудою І. В. та зареєстрований в реєстрі за №2823, за яким звернуто стягнення на нерухоме майно: квартиру АДРЕСА_1 та належить на праві власності ОСОБА_3

12.02.2013 року державним виконавцем Другого відділу ДВС м. Луцьк винесено постанову про відкриття виконавче провадження ВП №36456369.

16.03.2016 року заступником начальника відділу складено акт опису й арешту майна, за яким описано та арештовано вищезазначену квартиру, описане майно прийняв на відповідальне зберігання представник ПАТ «Дельта Банк» Ліпкевич І. В.

Позивач вважає, що оскаржуваний акту опису й арешту майна від 16.03.2016 року ВП №36456369 не відповідає вимогам закону та підлягає скасуванню, оскільки він складений за відсутності боржника та не за місцем знаходження нерухомого майна. Крім того, він не був повідомлений належним чином про вчинення виконавчих дій та не мав можливості брати участь у провадженні даної виконавчої дії, давати усні та письмові пояснення, скористатися правовою допомогою та іншими правами, що передбачені статтею 12 Закону України «Про виконавче провадження».

З врахуванням викладеного позивач просить визнати протиправним та скасувати акту опису й арешту майна від 16.03.2016 року ВП №36456369.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав, наведених у позовній заяві, просив позов задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав, просив в його задоволенні відмовити повністю. В судовому засіданні підтвердив, що порушення вимог ст. 20 Закону України «Про виконавче провадження» під час проведення опису й арешту майна в його діях не було, оскільки виконавчі дії ним проводились за адресою АДРЕСА_1.

Представник третьої особи в судовому засідання 25.11.2016 року позов не визнав, просив в його задоволенні відмовити повністю.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши подані суду письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд приходить до висновку, що адміністративний позов підлягає до задоволення, враховуючи наступне.

Згідно з частиною 1 статті 6 КАС України кожному гарантується право на захист його прав, свобод та інтересів.

Частина 1 статті 17 КАС України передбачає, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Відповідно до частини 1 статті 181 КАС України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Правовідносини у сфері примусового виконання судових рішень регулюються Законом України «Про виконавче провадження» №606-XIV від 21.04.1999 року, чинного на момент виникнення спірних правовідносин та прийнятими на його виконання нормативно-правовими актами.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Відповідно до п. 5 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 13.12.2010 року «Про практику застосування адміністративними судами законодавства у справах із приводу оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби» юрисдикція адміністративних судів поширюється на спори про оскарження рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби, прийнятих (вчинених, допущених) під час виконання виконавчих написів нотаріуса (частина п'ята статті 82 Закону України «Про виконавче провадження»)

Тому за змістом частини 5 статті 82 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб) можуть бути оскаржені до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом. Таким чином розгляд даної справи віднесено до компетенції Волинського окружного адміністративного суду.

Згідно з частиною 1 статті 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно i в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Як передбачає частина 2 статті 11 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець зобов'язаний здійснювати заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення (далі - виконавчий документ), у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Отже, відповідний суб'єкт владних повноважень повинен діяти згідно вимог закону, оскільки його повноваження визначені у законі.

Судом встановлено, що на виконанні у Другому відділі ДВС м. Луцьк знаходиться виконавчий напис, що вчинений 15.11.2012 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Паракудою І. В. та зареєстрований в реєстрі за №2823, за яким звернуто стягнення на нерухоме майно: квартиру АДРЕСА_1 та належить на праві власності ОСОБА_3 За рахунок коштів, отриманих від реалізації вказаного майна задовольнити вимоги стягувача ПАТ «Дельта Банк» в сумі 476 488,55 грн., а також стягнути 4 764,89 грн. плати за вчинення виконавчого напису сплаченого стягувачем.

12.02.2013 року державним виконавцем Другого відділу ДВС м. Луцьк винесено постанову про відкриття виконавче провадження ВП №36456369.

Як встановлено судом та підтверджено поясненнями представників сторін, копії постанов про відкриття виконавчого провадження були направлені сторонам для відома і виконання, копію постанови отримано представником позивача особисто 21.05.2013 року.

16.03.2016 року заступником начальника відділу складено акт опису й арешту майна, за яким описано та арештовано квартиру боржника АДРЕСА_1 та належить на праві власності ОСОБА_3 Описане майно прийняв на відповідальне зберігання представник ПАТ «Дельта Банк» Ліпкевич І. В.

Надаючи правову оцінку акту опису й арешту майна від 16.03.2016 року суд зазначає наступне.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.

Державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом. За заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова.

Положеннями ч. 1 ст. 31 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що копії постанов державного виконавця та інші документи виконавчого провадження, що державний виконавець зобов'язаний довести до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам із супровідними листами простою кореспонденцією, крім постанов про відкриття виконавчого провадження або відмову у відкритті виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до статті 47 цього Закону, що надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Боржник вважається повідомленим про відкриття виконавчого провадження, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною виконавчому документі.

Як вбачається із матеріалів справи та підтверджено сторонами, відповідачем було відкрито виконавче провадження 12.02.2013 року та постанова про відкриття провадження отримана представниками сторін.

Згідно ч. 1 ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

В контексті приписів ч. 2 ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження»арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом, зокрема, винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту.

Окремі питання організації виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до Закону підлягають примусовому виконанню визначені Інструкцією з організації примусового виконання рішень, затвердженою наказом Міністерства юстиції України від 2 квітня 2012 року №512/5 (далі - Інструкція №512/5), зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 2 квітня 2012 року за №489/20802, яка розроблена відповідно до Закону №606-XIV, інших законодавчих актів України та нормативно-правових актів Міністерства юстиції України.

Так, відповідно до п. 4.2 розділу IV Інструкція №512/5 встановлено, що опис та арешт майна боржника здійснюються в такій послідовності: після виявлення майна боржника державний виконавець проводить опис та арешт цього майна, про що складає акт.

В акті опису та арешту майна боржника повинні бути вказані:

а) назва кожного внесеного в акт предмета і його відмінні ознаки (вага, метраж, розмір, форма, вид, колір, товарний знак, проби, виробнича марка, дата випуску, ступінь зносу тощо);

б) якщо вилучені предмети мають ознаки дорогоцінних металів, каменів органічного та неорганічного утворення, перлів тощо, то вони ретельно описуються з визначенням усіх особливих ознак, відповідним чином пакуються в конверт, прошиваються, підписуються державним виконавцем та іншими учасниками, які були присутніми під час опису;

в) якщо проводилось опечатування предмета, зазначається, які предмети, приміщення, сховища були опечатані, кількість накладених печаток та спосіб опечатування;

г) прізвище, ім'я та по батькові особи, якій передано майно на зберігання, а якщо майно передано на зберігання не боржнику, а іншій особі, - паспортні дані, її місце проживання (далі - зберігач);

ґ) відмітка про роз'яснення зберігачеві майна обов'язків із збереження майна, попередження про кримінальну та іншу відповідальність, встановлену законодавством, за його розтрату, відчуження, приховування, підміну, пошкодження, знищення або інші незаконні дії з майном, на яке накладено арешт;

д) якщо державний виконавець установив зберігачеві обмеження права користуватися майном, зазначаються вид, обсяги і строки обмеження;

е) зауваження або заяви стягувача, боржника, осіб, що були присутні при описі.

Акт опису та арешту майна підписується державним виконавцем, понятими, зберігачем майна, боржником та стягувачем, їх представниками, а також може бути підписаний іншими особами, які були присутні при проведенні опису майна. У разі відмови від підпису сторін чи інших осіб, що були присутні при виконанні, про це робиться відмітка в акті.

Якщо опис і арешт майна здійснюються за участю боржника або його представника, акт опису та арешту майна складається в двох примірниках. Перший залишається в провадженні державного виконавця, а другий видається боржнику під розписку на першому

Якщо описане майно передано на зберігання не боржникові чи його представнику, а іншій особі, то акт опису та арешту майна складається в трьох примірниках. Перший залишається в провадженні державного виконавця, а інші вручаються зберігачеві майна та боржнику під розписку на першому примірнику акта.

Згідно ч. 1 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що майно, на яке накладено арешт, за винятком майна, зазначеного в частині восьмій статті 57 цього Закону, передається на зберігання боржникові або іншим особам (далі - зберігач), призначеним державним виконавцем, під розписку в акті опису. Копія акта опису майна видається боржнику, стягувачу, а в разі якщо обов'язок зберігання майна покладено на іншу особу, - також зберігачу.

Як встановлено судом, 16.03.2016 року заступником начальника відділу, за участю стягувача та понятих складено акт опису й арешту майна, за яким описано та арештовано квартиру боржника АДРЕСА_1 та належить на праві власності ОСОБА_3 Описане майно прийняв на відповідальне зберігання представник ПАТ «Дельта Банк» Ліпкевич І. В.

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб; державний виконавець роз'яснює особам, які беруть участь у виконавчому провадженні або залучаються до проведення виконавчих дій, їхні права, згідно з вимогами цього Закону.

Згідно п.4.2.2. Інструкції акт опису та арешту майна підписується державним виконавцем, понятими, зберігачем майна, боржником та стягувачем, їх представниками, а також може бути підписаний іншими особами, які були присутні при проведенні опису майна. У разі відмови від підпису сторін чи інших осіб, що були присутні при виконанні, про це робиться відмітка в акті.

Положення зазначених норм Закону та Інструкції з питання встановлення процедури опису й арешту майна фактично передбачають обов'язок державного виконавця забезпечити представництво інтересів боржника при опису й арешту майна.

Відповідно до ст. 35 Закону України «Про виконавче провадження» за наявності обставин, що перешкоджають провадженню виконавчих дій, або у разі несвоєчасного одержання сторонами документів виконавчого провадження, внаслідок чого вони були позбавлені можливості скористатися правами, наданими їм цим Законом, державний виконавець може відкласти виконавчі дії за заявою стягувача чи боржника або з власної ініціативи на строк до десяти робочих днів. Про відкладення провадження виконавчих дій державний виконавець виносить відповідну постанову, про що повідомляє сторонам.

Дана норма Закону не позбавляє права державного виконавця у разі виникнення обставин, що перешкоджають провадженню виконавчих дій, або у разі несвоєчасного одержання сторонами документів виконавчого провадження, внаслідок чого вони були позбавлені можливості скористатися правами, наданими їм цим Законом, відкласти виконавчі дії.

Між тим, реально не забезпечивши право боржника брати участь при складанні акту опису й арешту його майна та бути присутнім в момент їх проведення, державний виконавець приступив до примусового виконання рішення, чим порушив права останнього, а саме приймати участь у провадженні виконавчих дій та склав акт опису і арешту майна без присутності боржника, де майно передав на зберігання представнику стягувача.

Так, сама по собі відсутність боржника при проведенні виконавчих дій не є перешкодою для вчинення таких дій, однак, про дату, час та місце провадження виконавчих дій боржник має бути повідомлений належним чином для надання можливості скористатися своїми правами, передбаченими Законом, або ні.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження» сторони виконавчого провадження мають право ознайомлюватися з матеріалами виконавчого провадження, робити з них виписки, знімати копії, заявляти відводи у випадках, передбачених цим Законом, оскаржувати рішення, дії або бездіяльність державного виконавця з питань виконавчого провадження у порядку, встановленому цим Законом, подавати додаткові матеріали, заявляти клопотання, брати участь у провадженні виконавчих дій, давати усні та письмові пояснення, висловлювати свої доводи та міркування з усіх питань, що виникають у ході виконавчого провадження, у тому числі під час проведення експертизи, заперечувати проти клопотань, доводів та міркувань інших учасників виконавчого провадження та користуватися іншими правами, наданими законом.

Порушення права боржника брати участь у проведенні виконавчих дій потягло за собою і порушення інших прав останнього, а зокрема давати усні та письмові пояснення, висловлювати свої доводи та міркування з усіх питань, що виникають у ході виконавчого провадження, заперечувати проти клопотання, доводів та міркувань інших учасників виконавчого провадження, тощо.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що при здійсненні виконавчих дій заступник начальника відділу Гань А. Ф., не повідомивши належним чином боржника про дату, час та місце складання акту опису й арешту майна від 16.03.2016 року, порушив права боржника, передбачені ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження», в тому числі і брати участь у провадженні виконавчих дій, а відтак право боржника брати участь при складанні акту опису та арешту його майна державним виконавцем не було реально забезпечене, внаслідок чого боржник був позбавлений можливості скористатися своїми правами, передбаченими ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до п. 5 наказу Міністерства юстиції України №2710/5 від 22.12.2015 року «Про реалізацію арештованого майна шляхом проведення електронних торгів» зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 23.12.2015 року за №1620/28065, зберігачами можуть бути боржник, члени його сім'ї або інші особи, у тому числі Організатор. У разі письмової відмови боржника та членів його сім'ї, інших осіб прийняти арештоване майно на зберігання таке майно підлягає в обов'язковому порядку передачі на зберігання Організатору, тому, на думку суду, відповідачем не в повній мірі виконана вимога даного нормативно-правового акту.

Відповідно п. 4.2.3 Інструкції №512/5, іншій особі майно на зберігання може бути передано лише у випадку відсутності боржника чи його відмови від прийняття майна на зберігання.

Таким чином, боржник не будучи належним чином повідомлений про проведення виконавчих дій щодо опису й арешту майна був позбавлений можливості передачі йому на зберігання вказаного майна, а саме квартири АДРЕСА_1.

Крім того, суд не бере до уваги посилання представника відповідача, що ним неодноразово повідомлявся боржник про проведення виконавчих дій шляхом залишення виклику в дверях квартири за адресою АДРЕСА_1, оскільки представником відповідача на вимогу суду не надано належних доказів повідомлення боржника про вчинення виконавчих дій 16.03.2016 року.

Відповідно до п.п. 3.19, 3.20 Інструкції №512/5, надсилання документів виконавчого провадження здійснюється згідно з положеннями статті 31 Закону. За письмовою заявою учасника виконавчого провадження інформаційні повідомлення щодо складання документів виконавчого провадження можуть надсилатися йому каналами факсимільного зв'язку або електронною поштою, смс-повідомленням. Документи виконавчого провадження, надіслані каналами факсимільного зв'язку або електронною поштою, вважаються врученими за наявності належного підтвердження їх одержання адресатами.

Копії постанов державного виконавця та інші документи виконавчого провадження, які державний виконавець зобов'язаний довести до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам із супровідними листами за адресами, зазначеними у виконавчому документі, або іншими адресами, про які стало відомо державному виконавцю, або зазначеними у письмовій заяві сторони виконавчого провадження, у тому числі шляхом факсимільного зв'язку або електронною поштою.

Частиною 1 статті 31 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що копії постанов державного виконавця та інші документи виконавчого провадження, що державний виконавець зобов'язаний довести до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам із супровідними листами простою кореспонденцією, крім постанов про відкриття виконавчого провадження або відмову у відкритті виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до статті 47 цього Закону, що надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Боржник вважається повідомленим про відкриття виконавчого провадження, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Як встановлено судом, державний виконавець надіслав ОСОБА_3 акт опису й арешту майна на адреси АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1, що підтверджується оглянутими судом рекомендованими поштовими відправленнями №840 та №831, проте згідно довідки Волинської дирекції Українського державного підприємства поштового зв'язку «Укрпошта» №07-09-687 від 24.11.2016 року отриманої на запит суду вказані повідомлення не вручені ОСОБА_3 та поверненні до відправника - ДВС.

В судовому засіданні державний виконавець Гань А. Ф. вказав, що надсилав боржнику повідомлення та оскаржуваний акт на всі відомі йому адреси, проте суд не бере до уваги дане посилання, оскільки з оглянутих судом відомостей адресно-довідкового підрозділу УДМС України у Волинській області, що знаходиться в матеріалах виконавчого провадження, які отримані ДВС 13.03.2013 року на виконання запиту державного виконавця до УДМС України у Волинській області, вбачається, що ОСОБА_3 з 14.07.2009 року зареєстрований за адресою АДРЕСА_3, таким чином державним виконавцем не вчинено всіх дій для повідомлення боржника.

В судовому засіданні представник позивача підтвердив, що позивач разом з сім`єю постійно з 2009 року по даний час проживає за адресою, вказаною УДМС України у Волинській області.

Посилання представника відповідача в судовому засіданні про пропуск позивачем 10-ти денного строку звернення до суду, що останнім отримано 26.10.2016 року рекомендоване поштове повідомлення - лист ДВС за вих. №39384 від 03.10.2016 року про оцінку майна, (а звернувся з позовом 17.11.2016 року) судом до уваги не приймається, оскільки з оглянутого судом вищевказаного листа ДВС, що приєднаний до матеріалів справи вбачається, що на адресу позивача направлявся не звіт про оцінку майна, а лише повідомлення про вартість описаного майна в якому будь-яким чином не зазначалося, що дана вартість експертизи зроблена на підставі акта опису й арешту майна від 16.03.2016 року, який є предметом оскарження в даному позові.

Також, суд не бере до уваги посилання представника позивача, що державним виконавцем в акті опису й арешту майна не зазначено точні характеристики квартири, кімнат та не перевірено відповідність технічних характеристик квартири технічному паспорту, оскільки Законом України «Про виконавче провадження» не передбачено такого обов'язку державного виконавця адже в акті опису й арешту вказані всі необхідні дані, повна адреса, загальна та житлова площа квартири, кількість кімнат, що підтверджується оглянутим судом актом.

Відповідно до ч. 1 ст. 20 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна.

Отже, в розумінні ст. 20 Закону виконавчі дії щодо опису й арешту майна боржника проводитись державним виконавцем за адресою: АДРЕСА_1, що й підтверджено представником ПАТ «Дельта Банк» в судовому засіданні, проте судом не беруться до уваги посилання представника позивача що вказані дії були проведені не за цією адресою, оскільки представник позивача не зміг надати суду докази протилежного.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Таким чином, усі рішення та дії суб'єкта владних повноважень мають підзаконний характер, тобто повинні бути прийняті (вчинені) на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що визначені законом.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що державний виконавець при проведенні виконавчих дій щодо опису й арешту майна та за їх результатами складення акту опису й арешту майна від 16.03.2016 року порушив вимоги Інструкції №512/5 та Закону України «Про виконавче провадження» №606-XIV, з огляду на що не мав права проводити вказані дії без наявності доказів, що боржник належним чином повідомлений про вчинення виконавчих дій. Зважаючи на викладене, даний акт опису й арешту майна від 16.03.2016 року є протиправним, тому підлягає скасуванню судом.

Судом також приймається до уваги, що відповідно до частини третьої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Крім того, відповідно до частини першої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частин першої, другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Отже, позивачем доведено обставини в обґрунтування своїх позовних вимог щодо протиправності оскаржуваного акту опису й арешту майна від 16.03.2016 року ВП №36456369, складеного заступником начальника Другого відділу ДВС м. Луцьк Гань А. Ф., відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів, які б свідчили про правомірність даного акту.

Таким чином, беручи до уваги досліджені в судовому засіданні обставини та письмові докази, в їх сукупності, суд приходить до висновку, що оскаржуваний акт опису й арешту майна від 16.03.2016 року ВП №36456369 слід визнати протиправним та скасувати.

Керуючись статтями 2, 11, 17, 71, 158, 160, 162, 163, 181, 186 Кодексу адміністративного судочинства України, на підставі Закону України «Про виконавче провадження», суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати акт опису й арешту майна від 16.03.2016 року ВП №36456369, складений заступником начальника Другого відділу державної виконавчої служби Луцького міського управління юстиції Гань А. Ф. при примусовому виконанні виконавчого напису №2823, виданого 15.11.2012 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Паракудою І. В. про звернення стягнення на нерухоме майно, квартиру АДРЕСА_1 та належить на праві власності ОСОБА_3

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 186 КАС України, якщо таку апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Львівського апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд. Апеляційна скарга на постанову суду подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови, яка буде виготовлена в повному обсязі 03 грудня 2015 року. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Львівського апеляційного адміністративного суду.

Головуючий С.Ф. Костюкевич