Справа № 805/1253/15-а
Суддя: Гончар Л.Я.
Дата ухвалення: 2016-11-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"17" листопада 2016 р. м. Київ К/800/37594/15

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

Головуючої: Гончар Л.Я.,

Суддів: Мороза В.Ф.,

Голяшкіна О.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами адміністративну справу за касаційною скаргою фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 на постанову Донецького апеляційного адміністративного суду від 29 липня 2015 року у справі за позовом фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 до Донецького обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, Калінінської районної виконавчої дирекції м. Донецька Донецького обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, третя особа - Державна податкова інспекція у Калінінському районі м. Донецька Головного управління Міндоходів у Донецькій області, про визнання дій неправомірними, зобов'язання призначити та нарахувати відшкодування по тимчасовій втраті непрацездатності, -

В С Т А Н О В И Л А:

Фізична особа - підприємець ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Донецького обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, Калінінської районної виконавчої дирекції м. Донецька Донецького обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, третя особа - Державна податкова інспекція у Калінінському районі м. Донецька Головного управління Міндоходів у Донецькій області, в якому просив визнати неправомірними дії Донецького обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності щодо відмови у призначенні та нарахуванні відшкодування по тимчасовій втраті працездатності за листками непрацездатності згідно з переліком, та зобов'язати відповідача призначити та нарахувати таке відшкодування за відповідними листками непрацездатності, а також стягнути з Донецького обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності моральну шкоду в розмірі 10000,00 грн.

В обґрунтування вимог позивач, із посиланням на добросовісну сплату страхових внесків у встановленому договором про добровільну участь у системі загальнообов'язкового державного соціального страхування порядку, вказує про незаконність відмови у призначенні та нарахуванні відшкодування по тимчасовій втраті працездатності за листками непрацездатності.

Постановою Донецького окружного адміністративного суду від 26 травня 2015 року позов задоволені частково: визнано неправомірними дії Донецького обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності по відмові у призначенні та нарахування позивачу відшкодування по тимчасовій втраті непрацездатності за листками непрацездатності згідно з переліком; зобов'язано Донецьке обласне відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності призначити та нарахувати позивачу відшкодування по тимчасовій втраті непрацездатності за відповідними листками непрацездатності. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Постановою Донецького апеляційного адміністративного суду від 29 липня 2015 року скасовано постанову Донецького окружного адміністративного суду від 26 травня 2015 року та ухвалено рішення про відмову в задоволенні позову в повному обсязі.

У поданій касаційній скарзі позивач, із посиланням на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, просив скасувати оскаржуване судове рішення та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді Вищого адміністративного суду України стосовно обставин, необхідних для прийняття рішення судом касаційної інстанції, перевіривши та обговоривши доводи касаційної скарги, правильність правової оцінки обставин справи та застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судами попередніх інстанцій встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_2 зареєстрований у якості фізичної особи - підприємця.

02 жовтня 2013 року між позивачем та Державною податковою інспекцією у Калінінському районі м. Донецька Головного управління Міндоходів у Донецькій області укладено договір про добровільну участь у системі загальнообов'язкового державного соціального страхування, відповідно до умов якого сторони уклали цей договір про добровільну участь у системі загальнообов'язкового державного соціального страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням.

Пункт 1 Договору встановлює, що він згідно з Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціального страхування» визначає порядок добровільної участі особи, яка уклала цей договір у системі загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Відповідно до пункту 3.1 Договору розмір єдиного внеску становить 1,9%.

08 листопада 2013 року Калінінською районною виконавчою дирекцією

м. Донецька Донецького обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності позивачу видано повідомлення про взяття на облік страхувальника.

Відповідно до листків непрацездатності позивач перебував на лікарняному

з 15 листопада 2013 року по 28 листопада 2013 року, з 29 листопада 2013 року по

10 грудня 2013 року, з 13 грудня 2013 року по 21 грудня 2013 року, з 13 січня 2014 року по 06 лютого 2014 року, з 12 лютого 2014 року по 25 лютого 2014 року, з 26 березня 2014 року по 05 квітня 2014 року, з 08 квітня 2014 року по 22 квітня 2014 року, з 02 червня 2014 року по 16 червня 2014 року та з 02 липня 2014 року по 14 липня 2014 року.

На звернення позивача відповідачі повідомили про відсутність підстав для виплати йому допомоги у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності.

Вважаючи такі дії відповідачів неправомірними, позивач звернувся до суду.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із відповідності зазначеного вище договору про добровільну участь у системі загальнообов'язкового державного соціального страхування вимогам закону та неправомірності дій відповідачів.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд апеляційної інстанції виходив із невідповідності зазначеного договору вимогам закону, та, відповідно, його нікчемності.

Колегія суддів, виходячи з меж касаційного перегляду, встановлених статтею

220 Кодексу адміністративного судочинства України, погоджується з такими висновками суду апеляційної інстанції з огляду на наступне.

Спірні відносини врегульовані Конституцією України, Законом України

«Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням» та Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування».

Відповідно до статті 49 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Пункт 1 частини першої статі 5 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням» серед принципів загальнообов'язкового державного соціального страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням, визначає законодавче визначення умов і порядку здійснення такого страхування.

Відповідно до частини третьої статті 6 цього ж Закону особи, які забезпечують себе роботою самостійно (особи, які займаються підприємницькою, адвокатською, нотаріальною, творчою та іншою діяльністю, пов'язаною з одержанням доходу безпосередньо від цієї діяльності, в т.ч. члени творчих спілок, творчі працівники, які не є членами творчих спілок), мають право на матеріальне забезпечення та соціальні послуги відповідно до цього Закону за умови сплати страхових внесків до Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності відповідно до діючого законодавства.

Умови сплати єдиного соціального на добровільних засадах визначені статтею 10 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», згідно з абзацом першим частини шостої якої єдиний внесок для осіб, зазначених у пунктах 4 та 5 частини першої (пункт 4 - фізичні особи-підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, та члени сімей цих осіб, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності, - прим.) статті 4 цього Закону, встановлюється у розмірі, визначеному частиною одинадцятою статті 8 цього Закону.

За приписами частини одинадцятої статті 8 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» єдиний внесок для платників, зазначених у пунктах 4, 5 частини першої статті 4 цього Закону, встановлюється у розмірі 34,7 відсотка визначеної пунктами 2, 3 частини першої статті 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску.

У разі бажання осіб, зазначених в абзаці 1 цієї частини, брати участь на добровільних засадах у загальнообов'язковому державному соціальному страхуванні у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням, єдиний внесок встановлюється у розмірі 36,6 відсотка визначеної для цієї категорії осіб бази нарахування єдиного внеску.

Викладене свідчить про обґрунтованість висновку суду апеляційної інстанції про те, що у разі бажання фізичних осіб - підприємців, в тому числі тих, які обрали спрощену систему оподаткування, брати участь на добровільних засадах у загальнообов'язковому державному соціальному страхуванні у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням, єдиний внесок встановлюється у розмірі

36,6 відсотка визначеної для цієї категорії осіб бази нарахування єдиного внеску.

Виняток із наведеного правила передбачено абзацом другим частини шостої статті 10 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування». Так, для осіб, зазначених в абзацах третьому - п'ятому частини першої цієї статті, які виявили бажання брати участь в одному з видів загальнообов'язкового державного соціального страхування, розмір єдиного внеску визначається у таких відсотках до бази нарахування єдиного внеску, передбаченої пунктом 3 частини першої статті 7 цього Закону, зокрема, на загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням, - 1,9 відсотка.

У свою чергу, абзацами третім - п'ятим частини першої статті 10 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» передбачені такі категорії осіб:

члени фермерського господарства, особистого селянського господарства - на загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття, у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням, від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, та пенсійне страхування;

громадяни України, які працюють за межами України, - на загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття, у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням;

особи, які досягли 16-річного віку та не належать до платників єдиного внеску, визначених пунктами 2 - 14 частини першої статті 4 цього Закону, у тому числі іноземці та особи без громадянства, які постійно проживають або працюють в Україні, громадяни України, які працюють або постійно проживають за межами України, якщо інше не встановлено міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування.

При цьому суд апеляційної інстанції встановив, що позивач не відноситься до

будь-якої з приведених категорій.

На підставі викладеного колегія суддів констатує невідповідність укладеного між ОСОБА_2 та Державною податковою інспекцією у Калінінському районі

м. Донецька Головного управління Міндоходів у Донецькій області договору про добровільну участь у системі загальнообов'язкового державного соціального страхування від 02 жовтня 2013 року вимогам чинного на час його укладення законодавства.

Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов вірного висновку про те, що позивач у спірних відносинах не набув права на отримання допомоги у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності, а отже дії відповідачів є правомірними.

За таких обставин колегія суддів погоджується з висновком суду апеляційної інстанції щодо відсутності підстав для задоволення позову.

Доводи касаційної скарги висновків суду апеляційної інстанції не спростовують.

Правова оцінка встановлених обставин справи судом апеляційної інстанції надана вірно, порушень норм матеріального та процесуального права при ухваленні оскаржуваного судового рішення не допущено.

Відповідно до частини першої статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись статтями 160, 167, 220, 222, 224, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову Донецького апеляційного адміністративного суду від 29 липня 2015 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення копій особам, які беруть участь у справі, та може бути переглянута в порядку статей 235-238 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: