Справа № 335/11405/16-а
Суддя: Гашук К. В.
Дата ухвалення: 2016-11-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

(в порядку скороченого провадження)
14 листопада 2016 року м. Запоріжжя
Суддя Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя Гашук К.В., розглянувши в порядку скороченого провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України у Вознесенівському районі м. Запоріжжя про визнання дій неправомірними, зобов'язання вчинити певні дії,-
ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Управління Пенсійного фонду України у Вознесенівському районі м. Запоріжжя про визнання дій неправомірними, зобов'язання вчинити певні дії, в обґрунтування якого вказав, що він перебував на обліку в Головному Управлінні Пенсійного фонду України в Запорізькій області з 12.07.2000 року та отримував пенсію у відповідності до Закону України „Про пенсійне забезпечення військовослужбовців та осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ" від 09.04.1992 року №2262-ХІІ. Після призначення пенсії продовжував працювати та працює по теперішній час. З 17.05.2015 року набув право на пенсію за віком у відповідності до Закону України „Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" і 15 липня 2016 року звернувся до УПФУ у Вознесенівському районі м. Запоріжжя (відповідач) з заявою про призначення йому пенсії за віком. Відповідачем з 15.07.2016 року призначено пенсію за віком, але при цьому розмір пенсії фахівцями був розрахований із застосуванням показника середньої заробітної плати в Україні, з якого сплачено страхові внески за 2007 рік (1197,91 грн.). 22.07.2016 року позивач звернувся до Відповідача з заявою про призначення пенсії відповідно до ст. 26 Закону України „Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" саме з урахуванням ч.2 ст.40 ЗУ „Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", із застосуванням показника середньої заробітної плати працівників, зайнятих в галузях економіки України за останні три роки, що передують року звернення з заявою про призначення пенсії за віком. Відповідачем, листом від 04.08.2016 року за № 206/Б-9 було зазначено, що відсутні підстави застосування показника середньої заробітної плати за 2015 рік при зверненні за пенсією тому, що при призначенні пенсії за віком врахований показник середньої заробітної плати (доходу) за 2007 рік, адже згідно із п.3 ст.45 Закону № 1058 при переході з одного виду пенсії на інший застосовується показник, який враховувався під час призначення попереднього виду пенсії. Такі дії УПФУ у Вознесенівському районі м. Запоріжжя вважає неправомірними.
Просив визнати протиправними дії УПФУ у Вознесенівському районі м. Запоріжжя щодо відмови в призначенні йому пенсії за віком на підставі ч.2 ст.40 Закону України „Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" та зобов'язати УПФУ у Вознесенівському районі м. Запоріжжя призначити та здійснювати виплату пенсії за віком з 15.07.2016 року відповідно до ч.2 ст.40 Закону України „Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" із застосуванням показника середньої заробітної плати працівників у галузі економіки України за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії за віком, та виплатити різницю між фактично отриманою та призначеною пенсією.
Ухвалою судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 28 жовтня 2016 року відкрито скорочене провадження у даній справі.
9 листопада 2016 року до суду надійшли письмові заперечення відповідача проти позову, в яких відповідач із посиланням на норми чинного законодавства вказав, що управління не мало правових підстав для повторного призначення пенсії відповідно до вимог Закону України „Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 року № 1058-ІV гр. ОСОБА_1, оскільки пенсія йому вже була призначена. На даний час відсутні правові підстави для застосування під час розрахунку пенсії гр. ОСОБА_1 показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії. Вважають, що управління діяло виключно у межах своїх повноважень та відповідно до вимог чинного пенсійного законодавства і жодним чином не порушувало прав та законних інтересів позивача.
Дослідивши матеріали справи, перевіривши обставини справи доказами в межах заявлених позовних вимог, суд встановив наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб у сфері публiчно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.
Згідно з ч. 3 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод, та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія). Відсутність хоча б однієї з наведених вище ознак є підставою для задоволення адміністративного позову.
При вирішенні цієї справи суд, у відповідності до ст. 8 Конституції України та ст. 8 КАС України керується принципом верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
Як вбачається з матеріалів справи і встановлено судом, позивач ОСОБА_1 перебував на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Запорізькій області та отримував пенсію за вислугу років відповідно до Закону України „Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" від 09.04.1992 року №2262-ХІІ.
Відповідно до особистої заяви від 15.07.2016 року, з 01.08.2016 року ОСОБА_1 було переведено на пенсію за віком відповідно до ст. 26 Закону України „Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" (Закон №1058).
22.07.2016 року позивач звернувся до Відповідача із заявою про призначення пенсії відповідно до ст. 26 Закону України „Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" саме з урахуванням ч. 2 ст. 40 ЗУ „Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", із застосуванням показника середньої заробітної плати працівників, зайнятих в галузях економіки України за останні три роки, що передують року звернення з заявою про призначення пенсії за віком.
Листом від 04.08.2016 року за № 206/Б-9 Управлінням Пенсійного фонду України у Вознесенівському районі м. Запоріжжя було зазначено, що відсутні підстави застосування показника середньої заробітної плати за 2015 рік при зверненні за пенсією тому, що при призначенні пенсії за віком врахований показник середньої заробітної плати (доходу) за 2007 рік, адже згідно із п. 3 ст.45 Закону № 1058 при переході з одного виду пенсії на інший застосовується показник, який враховувався під час призначення попереднього виду пенсії.
Частиною першою статті 1 Закону № 2262-ХІІ встановлено, що особи офіцерського складу, прапорщики і мічмани, військовослужбовці надстрокової служби та військової служби за контрактом, особи, які мають право на пенсію за цим Законом, при наявності встановленої цим Законом вислуги на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ і в державній пожежній охороні, службі в Державній службі спеціального зв'язку та захисту інформації України, в органах і підрозділах цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби України мають право на довічну пенсію за вислугу років.
Відповідно до статті 1 Закону № 2262-ХІІ законодавство про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, базується на Конституції України і складається з цього Закону, Закону № 1058-ІV та інших нормативно-правових актів України, прийнятих відповідно до цих законів.
Згідно зі статтею 7 Закону № 2262-ХІІ військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, та членам їх сімей, які одночасно мають право на різні державні пенсії, призначається одна пенсія за їх вибором. У разі якщо особа має право на отримання пенсії відповідно до цього Закону та Закону № 1058-ІV, призначається одна пенсія за її вибором.
Таким чином, у даному випадку, має місце призначення іншої пенсії за іншим законом, а не переведення з одного на інший вид пенсії в межах одного закону.
У частині першій статті 9 Закону № 1058-ІV передбачено, що за рахунок коштів ПФУ в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком; пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов'язаного з роботою, інвалідності з дитинства); пенсія у зв'язку з втратою годувальника.
Частиною третьою статті 45 цього Закону встановлено, що переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами ПФУ.
При переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій статті 40 Закону № 1058-IV, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії.
На підставі аналізу зазначених норм права суд дійшов висновку про те, що частиною третьою статті 45 Закону № 1058-ІV регламентовано порядок переведення з одного виду пенсії, призначеного саме за цим Законом, на інший. Отже, показник середньої заробітної плати при переведенні на інший вид пенсії має бути незмінним, тобто таким, яким він був на час призначення пенсії, передбаченої Законом № 1058-ІV, однак у випадку із заявою ОСОБА_1 мало місце призначення іншої пенсії за іншим законом.
Так, ОСОБА_1 було призначено пенсію відповідно до Закону № 2262-ХІІ, котрий передбачає інші підстави та порядок призначення пенсії, а за призначенням пенсії відповідно до Закону № 1058-ІV він звернувся вперше. Крім того, після звільнення з органів внутрішніх справ позивач продовжує працювати та сплачувати у встановленому законом порядку страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування та до накопичувальної системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування.
Зазначена правова позиція щодо застосування норм матеріального права була висловлена колегією суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України, зокрема, у постанові від 31 березня 2015 року (справа № 21-612а14) та у постанові від 22 грудня 2015 року (справа № 199/138/14-а), які є обов'язковими для судів України.
Підсумовуючи вищевикладене, суд задовольняє позовні вимоги.
Враховуючи, що позивачем заявлялись вимоги немайнового характеру, які суд задовольняє, а також з урахуванням вимог ст. 94 КАС України, Закону України «Про судовий збір», суд доходить висновку, що з Державного бюджету України на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 551,21 гривні.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 183-2, 185, 186, 244-2, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-
Адміністративний позов ОСОБА_1 - задовольнити у повному обсязі.
Визнати протиправними дії Управління Пенсійного фонду України в Вознесенівському районі м. Запоріжжя щодо відмови в призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком на підставі ч. 2 ст. 40 Закону України „Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".
Зобов'язати Управління Пенсійного фонду України у Вознесенівському районі м. Запоріжжя призначити та здійснювати виплату ОСОБА_1 пенсію за віком з 15 липня 2016 року відповідно до ч. 2 ст. 40 Закону України „Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" із застосуванням показника середньої заробітної плати працівників у галузі економіки України за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії за віком, та виплатити різницю між фактично отриманою та призначеною пенсією.
Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 551,21 (п'ятсот п'ятдесят одна) грн. 21 коп.
Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку сторонами, а також іншими особами у зв'язку з тим, що суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси чи обов'язки.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Десятиденний строк для подання апеляційної скарги стороною або іншою особою, яка брала участь у справі, обчислюється з моменту отримання копії постанови.

Суддя К.В. Гашук