Справа № 263/11623/16-а
Суддя: Кір'якова Н. П.
Дата ухвалення: 2016-11-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

№2-а/263/349/2016
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 листопада 2016 року Жовтневий районний суд м. Маріуполя Донецької області у складі головуючої судді Кір`якової Н.П., при секретарі Соколовій О.Б., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Маріуполі справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до адміністративної комісії Виконавчого комітету Маріупольської міської ради про скасування постанови про адміністративне правопорушення, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до відповідача з вимогами про скасування постанови № 1120 від 31 серпня 2016 року про притягнення його до адміністративної відповідальності за ст.152 КУпАП та накладання адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 1700 грн. Просить скасувати зазначену постанову, оскільки в матеріалах адміністративної справи відсутні докази складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 152 КУпАП, зазначив, що постанова про адміністративне правопорушення складена всупереч вимогам КУпАП.

У судовому засіданні позивач не з'явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутністю.

Представник відповідача позовні вимоги не визнав, оскільки оскаржувана постанова була винесена законно та обґрунтовано на підставі складеного адміністративного протоколу, тому підстав для її скасування немає.

Свідок ОСОБА_2 в судовому засіданні пояснила, що ОСОБА_1 встановив на міській території кіоск та холодильне обладнання, про що був складений протокол у його присутності. Після цього ОСОБА_1 переніс холодильне обладнання на територію автостоянки.

Свідок ОСОБА_3, пояснив, що на підставі державного акту від 30.03.1998 року земельна ділянка на АДРЕСА_1 передана в постійне користування ПП «ОСОБА_4», але парканом огороджена площа більше, ніж виділено в користування. Всередні огородженої території ПП «ОСОБА_4» надано позивачу в користування частину самовільно зайнятої земельної ділянки для встановлення кіоску та холодильника, тому ОСОБА_1 16.03.2016 року начальником відділу контролю за використанням земель управління земельних відносин міської ради ОСОБА_3 були надані вказівки про звільнення земельної ділянки, яку позивач не виконав.

Дослідивши наявні у справі письмові докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що на підставі державного акту від 30.03.1998 року земельна ділянка на АДРЕСА_1 передана в постійне користування ПП «ОСОБА_4», але парканом огороджена площа більше, ніж виділено в користування. Всередні огородженої території ПП «ОСОБА_4» надано позивачу в користування частину самовільно зайнятої земельної ділянки для встановлення кіоску та холодильника.

Також встановлено, що інспекцією міської ради з благоустрою м.Маріуполя, 17 серпня 2016 року було складено протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ст.152 КУпАП, у відношенні ОСОБА_1 за порушення п.п.17 п.15.1 розділу 15 Правил благоустрою території м. Маріуполя, а саме: самовільне встановлення кіоску та холодильного обладнання на об'єкті благоустрою загального користування по АДРЕСА_1.

31 серпня 2016 року адміністративною комісією Виконавчого комітету Маріупольської міської ради розглянута адміністративна справа про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 152 КУпАП та винесена постанова № 1120 про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 1700 грн.

Відповідно до ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є

захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів

при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно зі ст.17 КАС України компетенція адміністративних судів поширюється на спори фізичних та юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень, дій чи бездіяльності.

Згідно зі ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Такий протокол за формою та змістом повинен відповідати вимогам ст. 256 КУпАП.

У відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 255 КУпАП у справах про адміністративне правопорушення передбачене ст. 152 КУпАП протоколи мають право складати посадові особи уповноважені на те виконавчими комітетами сільських, селищних, міських рад.

Відповідачем зазначений протокол був прийнятий до розгляду, за наслідками якого було винесено постанову про накладення адміністративного стягнення на позивача ОСОБА_1 за ст. 152 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі 1700 грн.

Суд вважає, що спірна постанова не відповідає вимогам п.п.6,7,8 ч.3 ст.2 КАС України, тобто прийнята без урахування всіх обставин, що мають значення для прийняття постанови, оскільки відповідачем були порушені вимоги ст.33 КУпАП, відповідно до яких при накладенні адміністративного стягнення враховується характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом'якшують та обтяжують відповідальність. Дані обставини комісією при розгляді справи не були враховані.

Практика Європейського суду з прав людини, зокрема рішення від 08.02.2001 року у справі «Берктай проти Туреччини», рішення від 07.11.2002 року у справі «Лавенте проти Латвії» показує, що оцінюючи докази суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростованих презумпцій.

Стаття 62 Конституції України передбачає, що усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. Згідно із ч. 2 ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Згідно ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Оскільки судом встановлено, що земельна ділянка, на якій позивачем встановлено кіоск та холодильник, була самовільно огороджена власником автостоянки, який надав позивачу частину самовільно зайнятої земельної ділянки для встановлення кіоску та холодильника, суд вважає, що вина ОСОБА_1 у порушенні Правил благоустрою території міста Маріуполя не доведена. Даних про те, що ОСОБА_1 було відомо про самовільне зайняття частини земельної ділянки ПП «ОСОБА_4» суду не надано. Даних про вручення ОСОБА_1 вказівок про звільнення земельної ділянки також не надано. Тому постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за вказане правопорушення підлягає скасуванню.

На підставі ст. 19, 62 Конституції України, ст.ст. 2, 17, 71 КАС України, керуючись ст. ст. 2, 8-11, 88, 116, 159, 160, 162, 163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, -

П О С Т А Н О В И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Скасувати постанову про адміністративне правопорушення № 1120 від 31 серпня 2016 року про притягнення до адміністративної відповідальності та накладення штрафу в сумі 1700 гривень за ст.152 КУпАП - ОСОБА_1, справу про адміністративне правопорушення закрити.

На постанову може бути подано апеляційну скаргу до Донецького апеляційного адміністративного суду через Жовтневий районний суд м.Маріуполя протягом 10 днів з дня її оголошення.

Суддя Н.П.Кір'якова