Справа № 822/1417/16
Суддя: Драчук Т. О.
Дата ухвалення: 2016-11-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 822/1417/16

Головуючий у 1-й інстанції: Польовий О.Л.

Суддя-доповідач: Драчук Т. О.

23 листопада 2016 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Драчук Т. О.

суддів: Загороднюка А.Г. Полотнянка Ю.П.

за участю:

секретаря судового засідання: Нечаюк Т.В.,

представника відповідача - Данильченка Віталія Вікторовича,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України на постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 16 серпня 2016 року у справі за адміністративним позовом публічного акціонерного товариства "Полонський гірничий комбінат" до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, третя особа на стороні відповідача - публічне акціонерне товариство "Брокбізнесбанк" про визнання незаконною, протиправною бездіяльності та скасування постанов,

В С Т А Н О В И В :

25 липня 2016 року позивач, публічне акціонерне товариство "Полонський гірничий комбінат", звернувся до Хмельницького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, в якому, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, просив:

-визнати незаконною і протиправною бездіяльність державного виконавця Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України щодо не розгляду заяви боржника щодо передання на зберігання описаного і арештованого майна ТОВ "Полонська гірнича компанія" м. Полонне згідно 5-ти актів опису і арешту усі від 26.06.2015 року;

-зобов'язати відповідача у строки визначені судом усунути вказані порушення вимог чинного законодавства шляхом передачі на зберігання арештованого майна позивачу;

-визнати незаконними і протиправними дії державного виконавця Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України по прийнятті чотирьох постанов про зміну зберігача арештованого майна, усі від 03.08.2016 року у виконавчих провадження № 47758698, ВП 47759512, ВП 47759234, ВП 47759454 та скасувати ці постанови;

-вжити заходів забезпечення адміністративного позову шляхом заборони Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України вчиняти дії у виконавчих провадженнях № 47758698, ВП 47759512, ВП 47759234, ВП 47759454 усі від 04.06.2015 року щодо передачі на зберігання описаного і арештованого майна згідно актів опису і арешту по вказаних виконавчих провадженнях усі від 26.06.2015 року іншим особам, окрім боржника.

Ухвалою Хмельницького окружного адміністративного суду від 01 серпня 2016 року клопотання ПАТ "Полонський гірничий комбінат" про вжиття заходів забезпечення адміністративного позову залишено без задоволення.

Постановою Хмельницького окружного адміністративного суду від 16 серпня 2016 року адміністративний позов задоволено частково:

-визнано протиправною бездіяльність Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України щодо не розгляду заяви публічного акціонерного товариства "Полонський гірничий комбінат" про вилучення із зберігання від товариства з обмеженою відповідальністю "Полонська гірнича компанія" арештованого майна та передачі його на зберігання боржнику - публічному акціонерному товариству "Полонський гірничий комбінат" в строки передбачені Законом України "Про звернення громадян";

-визнано протиправними дії Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України щодо прийняття постанов про зміну зберігача арештованого майна № ВП 47758698, ВП 47759512, ВП 47759234, ВП 47759454 від 03.08.2016 року;

-скасовано постанови Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про зміну зберігача арештованого майна № ВП 47758698, ВП 47759512, ВП 47759234, ВП 47759454 від 03.08.2016 року.

В решті позовних вимог відмовлено.

Присуджено на користь Публічного акціонерного товариства "Полонський гірничий комбінат" () судовий збір у розмірі 689,00 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту Державної Виконавчої служби Міністерства юстиції України.

Стягнено з Публічного акціонерного товариства "Полонський гірничий комбінат" () судовий збір у розмірі 413,40 грн. в дохід Державного бюджету України.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, посилаючись на порушення судом норм матеріального права, невідповідність висновків суду обставинам справи та просив скасувати постанову суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог та ухвалите нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Представник відповідача у судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу, та просив її задовольнити з підстав, викладених у ній.

Представник позивача та третьої особи у судове засідання не з'явились, про дату, час та місце судового засідання були повідомлені належним чином.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, ПАТ "Полонський гірничий комбінат" є боржником перед ПАТ "Брокбінесбанк" згідно договору на відкриття кредитної лінії № 01/234-2008.

На підставі ст. 87 Закону України "Про нотаріат" та п.1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року № 1172 приватний нотаріус вчинив виконавчі написи № 488, 449, 450, 451 від 22.05.2015 року.

Відділом примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України на підставі вказаних виконавчих написів винесені постанови про відкриття виконавчого провадження № ВП 47758698, ВП 47759512, ВП 47759234, ВП 47759454.

У зазначених виконавчих провадженнях відповідач склав 5 актів опису та арешту майна на цілісний майновий комплекс за адресою м. Полонне, вул. Академіка Герасимчука, 190 Б, на загальну суму 86449201,69 грн.

Описане майно розташоване на земельній ділянці, яка належить ПАТ "Полонський гірничий комбінат" площею 158,8 га, що підтверджується державник актом на право постійного користування землею серії І-ХМ № 000006 № 43.

Вищезазначеними актами опису і арешту майна від 26.06.2015 року відповідач передав арештоване майно на відповідальне зберігання ТОВ "Полонська гірнича компанія" в особі генерального директора Мартинюка Володимира Мефодійовича.

16.06.2016 року ПАТ "Полонський гірничий комбінат" звернувся до Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України з заявою, в якому просив вилучити із зберігання у ТОВ "Полонська гірнича компанія" усе описане і арештоване майно, та передати на зберігання боржнику і власнику - ПАТ "Полонський гірничий комбінат", посилаючись на недобросовісність зберігача.

03.08.2016 року постановами про зміну зберігача арештованого майна у вищезазначених виконавчих провадженнях відповідач передав майно, яке перебувало на відповідальному зберіганні у ТОВ " Полонська гірнича компанія " на відповідальне зберігання новому зберігачу Хмельницькій філії Державного підприємства "СЕТАМ", про що повідомив позивача, надавши відповідь № 19769-0-33-16/20.1/10.

Вважаючи дії відповідача протиправними, позивач звернувся до суду з адміністративним позовом.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції щодо визнання протиправної бездіяльності відповідача щодо не розгляду заяви ПАТ "Полонський гірничий комбінат" в строки, передбачені Законом України "Про звернення громадян", з огляду на наступне.

Згідно з ч.3 ст.3 Закону України "Про звернення громадян", заява (клопотання) - звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності. Клопотання - письмове звернення з проханням про визнання за особою відповідного статусу, прав чи свобод тощо.

Частиною 1 ст.15 Закону України "Про звернення громадян" передбачено, що органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об'єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов'язані об'єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань).

Відповідно до ч.1 ст.20 Закону України "Про звернення громадян", звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п'ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п'яти днів.

Матеріалами справи підтверджується, що 16.06.2016 року позивач звернувся із клопотанням до Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, в якому просив вилучити із зберігання від ТОВ "Полонська гірнича компанія" та передати на зберігання боржнику і власнику - ПАТ "Полоський гірничий комбінат" усе описане і арештоване майно.

21.06.2016 року відповідач отримав вищезазначене клопотання, що підтверджується копією рекомендовоного повідомленням про вручення поштового відправлення. (а.с. 12)

07.07.2016 року за вхідним номером 19769-0-33-16 відповідач зареєстрував клопотання ПАТ "Полонський гірничий комбінат".

03.08.2016 року відповідач виніс постанови про зміну зберігача арештованого майна якими передав майно позивача, яке перебувало на відповідальному зберіганні у ТОВ "Полонська гірнича компанія" на відповідальне зберігання новому зберігачу Хмельницькій філії Державного підприємства "СЕТАМ".

10.08.2016 року відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України надав відповідь № 19769-0-33-16/20.1/10, якою повідомив позивача, що постановами від 03.08.2016 року про зміну зберігача арештованого майна з метою недопущення розтрати, відчуження, приховування, підміни, пошкодження, знищення або інших незаконних дій з майном, на яке накладено арешт змінено зберігача описаного та арештованого майна на Хмельницьку філію Державного підприємства "СЕТАМ".

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку, що відповідач розглянув заяву позивача з пропущенням строку, передбаченого ст. 20 Закону України "Про звернення громадян".

Посилання представника відповідача на те, що реєстрація звернення ПАТ "Полонський гірничий комбінат" проведена у відповідності до вимог п.5 Інструкції з діловодства Міністерства юстиції України затвердженої Наказом Міністерства юстиції України №1405/05 від 03.08.2015 року у зв"язку з чим строк на розгляд звернення має відраховуватись з 07.07.2016 року є безпідставнким.

Зокрема, вище вказаний пункт Інструкції не встановлює жодних строків розгляду звернення громадян та не суперечить ст.20 Закону України "Про звернення громадян".

Отже, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції в цій частині та вважає твердження представника відповідача безпідставними, так як Департаментом ДВС порушено строки розгляду звернення ПАТ "Полонський гірничий комбінат", відповідно до Закону України "Про звернення громадян".

Щодо вимоги позивача про зобов'язання відповідача у строки визначені судом усунути вказані порушення вимог чинного законодавства шляхом передачі на зберігання арештованого майна позивачу, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо залишення її без задоволення та зазначає наступне.

Відповідно до ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Завдання правосуддя полягає не в забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання ним вимог права, інакше порушується принцип розподілу влади. Принцип розподілу влади не допускає надання адміністративному суду адміністративно-дискредиційних повноважень - єдиним критерієм здійснення правосуддя є право. Тому завданням адміністративного суду є контроль за легітимністю прийняття рішень.

Отже, на підставі вищевикладеного, можна зробити висновок, що призначення особи зберігача описаного та арештованого майна є виключним правом державного виконавця. Також, суд зазначає, що в цій частині постанова суду не оскаржувалась.

В частині визнання протиправними дій відповідача та скасування постанов Департаменту ДВС Міністерства юстиції України № ВП 47758698, ВП 47759512, ВП 47759234, ВП 47759454 від 03.08.2016 року, колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції та зазначає наступне.

Відповідно до ст.1 Закону України "Про виконавче провадження" (далі - Закон), виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставі, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з ч.1 ст.2 Закону, примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб) покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України.

Статтею 11 Закону передбачено, що державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право, зокрема: накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку.

Згідно з ч.1 ст.12 Закону, сторони виконавчого провадження та прокурор як учасник виконавчого провадження мають право ознайомлюватися з матеріалами виконавчого провадження, робити з них виписки, знімати копії, заявляти відводи у випадках, передбачених цим Законом, оскаржувати рішення, дії або бездіяльність державного виконавця з питань виконавчого провадження у порядку, встановленому цим Законом, подавати додаткові матеріали, заявляти клопотання, брати участь у провадженні виконавчих дій, давати усні та письмові пояснення, висловлювати свої доводи та міркування з усіх питань, що виникають у ході виконавчого провадження, у тому числі під час проведення експертизи, заперечувати проти клопотань, доводів та міркувань інших учасників виконавчого провадження та користуватися іншими правами, наданими законом.

Відповідно до ч.1,4 ст.57 Закону України "Про виконавче провадження", арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту.

Згідно з ч.1 ст. 59 Закону, майно, на яке накладено арешт, за винятком майна, зазначеного в частині восьмій статті 57 цього закону, передається на зберігання боржникові або іншим особам (далі-зберігач), призначеним державним виконавцем, під розписку в акті опису.

Відповідно до п. 4.2.6 Інструкції з організації примусового виконання рішень, яка діяла на час прийняття рішення, у разі необхідності після передачі майна на зберігання за постановою державного виконавця таке майно може бути передано на зберігання іншому зберігачу. У постанові зазначаються причина передачі майна іншому зберігачу, прізвище, ім'я та по батькові зберігача, який здійснював зберігання майна, та прізвище, ім'я та по батькові нового зберігача. Постанова підписується державним виконавцем. У постанові робиться попередження новому зберігачеві майна про кримінальну та іншу відповідальність, встановлену законодавством, за його розтрату, відчуження, приховування, підміну, пошкодження, знищення або інші незаконні дії з майном, на яке накладено арешт. Копія постанови вручається новому зберігачу, до якої додається копія акта опису та арешту майна.

Тобто, на підставі вищевикладеного, можна зробити висновок, що законодавством не передбачено обов'язку державного виконавця щодо визначення боржника особою, якій арештоване майно передається на зберігання та це є виключно правом державного виконавця.

З матеріалів справи вбачається, що 16.06.2016 року позивач звернувся с заявою до відповідача про передачу боржнику і власнику ПАТ "Полонський гірничий комбінат" арештованого майна, посилаючись на те, що зберігачем ТОВ "Полонська гірнича компанія" майно фактично експлуатується, а на земельній ділянці фактично здійснюється підприємницька діяльність. З метою недопущення розтрати, відчуження, приховування, підміни, пошкодження, знищення або інших незаконних дій з майном, на яке накладено арешт, Департамент Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України виніс постанови про заміну зберігача арештованого майна року від 03.08.2016 року та передав майно позивача, яке перебувало на зберіганні у ТОВ "Полонська гірнича компанія" на відповідальне зберігання новому зберігачу Хмельницькій філії Державного підприємства "СЕТАМ".

Тобто позивач оскаржує дії відповідача, які здійснювались останнім на реалізацію звернення ТОВ "Полонський гірничий комбінат" та регламентовані Законом України "Про виконавче провадження".

В зв"язку з цим державний виконавець департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Нещадима І.С. при прийнятті чотирьох постанов про зміну зберігача арештованого майна від 03.08.2016 року у виконавчих провадженнях №№ ВП 47758698, ВП 47759512, ВП 47759234, ВП 47759454 діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Законом України "Про виконавче провадження" та Інструкції з організації примусового виконання рішень, а позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Що стосується позовних вимог щодо скасування постанов про зміну зберігача арештованого майна № ВП 47758698, ВП 47759512, ВП 47759234, ВП 47759454 від 03.08.2016 року висновки суду першої інстанції ґрунтуються на тому, що відповідач не встановив чи бажає боржник прийняти арештоване майно на зберігання, до того, як передавати його новому зберігачу Хмельницькій філії Державного підприємства "СЕТАМ", посилаючись на Порядок реалізації арештованого майна шляхом проведення електронних торгів, затвердженого наказом Міністерства юстиції України №2710/5 від 22.12.2015 року (далі Порядок №2710/5).

Суд першої інстанції керується п.5 Порядку №2710/5, відповідно до якого державний виконавець призначає зберігача у порядку, встановленому статтею 59 Закону України "Про виконавче провадження", керуючись принципом забезпечення схоронності та цілісності майна.

Зберігачами можуть бути боржник, члени його сім'ї або інші особи, у тому числі Організатор.

Боржник або члени його сім'ї призначаються зберігачами арештованого майна у виключних випадках, зокрема щодо нерухомого майна, об'єктів незавершеного будівництва та іншого майна, яке не може бути передано на зберігання Організатору з об'єктивних причин без пошкодження його властивостей, конструкції, функціональності чи зовнішнього вигляду (складні верстати, механізми, устаткування тощо). Боржник та члени його сім'ї забезпечують зберігання майна безоплатно.

У разі письмової відмови боржника та членів його сім'ї, інших осіб прийняти арештоване майно на зберігання таке майно підлягає в обов'язковому порядку передачі на зберігання Організатору.

Суд першої інстанції встановив, що боржник не відмовлявся прийняти арештоване майно на зберігання, та саме з цих підстав задовольнив адміністративний позов.

Однак, суд першої інстанції застосувавши вищевказані норми, прийшов до помилкового висновку про обов"язковість передачі описаного нерухомого і рухомого майна на зберігання саме боржнику.

Так, відповідно до п.5 Порядку №2710/5 державний виконавець призначає зберігача у порядку, встановленому статтею 59 Закону України «Про виконавче провадження», керуючись принципом забезпечення схоронності та цілісності майна.

Стаття 59 Закону України "Про виконавче провадження"(зберігання майна, на яке накладено арешт) зазначає, що майно, на яке накладено арешт, за винятком майна, зазначеного в частині восьмій статті 57 цього Закону, передається на зберігання боржникові або іншим особам (далі - зберігач), призначеним державним виконавцем, під розписку в акті опису. Копія акта опису майна видається боржнику, стягувачу, а в разі якщо обов'язок зберігання майна покладено на іншу особу, - також зберігачу.

Тобто, Законом не встановлено жодних пріоритетів чи виключень щодо призначення зберігача.

Згідно з п.5 Порядку №2710/5 зберігачами майна можуть бути боржник, члени його сім'ї або інші особи, у тому числі Організатор, що повністю узгоджується з ст. 59 Закону України "Про виконавче провадження".

Так, Організатор призначається зберігачем рухомого майна, що підлягає реалізації відповідно до цього Порядку, крім випадків, коли це майно не може бути передано на зберігання Організатору з об'єктивних причин без пошкодження його функціональних властивостей, цілісності та зовнішнього вигляду (складні верстати, механізми, устаткування тощо).

Боржник або члени його сім'ї призначаються зберігачами арештованого майна у виключних випадках, зокрема щодо нерухомого майна, об'єктів незавершеного будівництва та іншого майна, яке не може бути передано на зберігання Організатору з об'єктивних причин без пошкодження його властивостей, конструкції, функціональності чи зовнішнього вигляду (складні верстати, механізми, устаткування тощо). Боржник та члени його сім'ї забезпечують зберігання майна безоплатно.

У разі письмової відмови боржника та членів його сім'ї, інших осіб прийняти арештоване майно на зберігання таке майно підлягає в обов'язковому порядку передачі на зберігання Організатору.

Таким чином, Порядком №2710/5, чітко визначено, що Організатору не може бути передане рухоме та нерухоме майно на зберігання лише в випадку наявності об"єктивних причин - якщо таку передачу неможливо здійснити без пошкодження функціональних властивостей, цілісного та зовнішнього вигляду рухомого майна та без пошкодження властивостей, конструкцій, функціональності та зовнішнього вигляду нерухомого майна, об"єктів незавершеного будівництва та іншого майна.

Крім того, Організатор не може відмовитися від забезпечення збереження майна, щодо якого існує загроза його втрати, знищення, пошкодження або суттєвого зменшення вартості. Як свідчать матеріали справи та оскаржувані постанови про зміну зберігача арештованого майна від 03.08.2016 року саме з метою вжиття невідкладних заходів по припиненню протиправної діяльності попереднього зберігача - ТОВ "Полонський гірничий комбінат" щодо незаконного видобування та переробки гірничої маси (корисних копалин) без спеціального дозволу (ліцензії), викраденню готової продукції підприємства та з метою недопущення розтрати, відчудження, приховування, підміни, пошкодження знищення або інших незаконних дій з майном, на яке накладено арешт змінено зберігача описаного та арештованого майна на Хмельницьку філію Державного підприємства "СЕТАМ".

Судом апеляційної інстанції встановлено, що в матеріалах справи та в рішенні суду першої інстанції не зазначено жодних обставин та відсутні докази, які б свідчили, що при передачі арештованого майна Організатору можливе було б пошкодження властивостей об'єкту, конструкції, функціональності чи зовнішнього вигляду .

До того ж, матеріали справи містять достатньо доказів щодо існування загрози втрати майна, знищення, пошкодження, зменшення вартості: повідомлення про вчинення кримінального правопорушення (59-63,65-69,117-120,126-128), рішення господарських судів (70-89), різного роду листи-звернення(102-104,123-124,180-192).

На підставі вищевикладеного суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що постанови про зміну зберігача арештованого майна у виконавчих провадженнях № ВП 47758698, ВП 47759512, ВП 47759234, ВП 47759454 від 03.08.2016 винесені відповідно до Закону України "Про виконавче провадження", Порядку реалізації арештованого майна шляхом проведення електронних торгів, Інструкції з організації примусового виконання рішень.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині задоволення позову щодо визнання протиправними дій Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України щодо прийняття постанов про зміну зберігача арештованого майна № ВП 47758698, ВП 47759512, ВП 47759234, ВП 47759454 від 03.08.2016 року та скасування цих постанов, а вказані позовні вимоги задоволенню не підлягають.

У відповідності зі ст.159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до ч.3 ст.198 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати її та прийняти нову постанову суду.

Згідно пп. 1, 3, 4 ч. 1 ст.202 КАС України, підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, а також порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

З огляду на викладені обставини справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що судом першої інстанції ухвалено рішення з порушенням норм матеріального права, невідповідністю висновків суду обставинам справи, що призвело до неправильного вирішення справи і є підставою для часткового скасування постанови суду першої інстанції з прийняттям в цій частині нової постанови про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 201, 202, 205, 207, 212, 254 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України задовольнити частково.

Постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 16 серпня 2016 року скасувати в частині задоволення позову щодо визнання протиправними дій Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України щодо прийняття постанов про зміну зберігача арештованого майна № ВП 47758698, ВП 47759512, ВП 47759234, ВП 47759454 від 03.08.2016 року та скасування цих постанов.

В цій частині винести нову постанову, якою у задоволенні позову відмовити.

В решті постанову суду залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст. 212 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 29.11.16.

Головуючий Драчук Т. О.

Судді Загороднюк А.Г. Полотнянко Ю.П.