Справа № 463/2165/15-а,2-а/463/113/15
Суддя: Большакова Олена Олегівна
Дата ухвалення: 2016-11-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 листопада 2016 року Справа № 876/8903/15

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі :

головуючого судді Большакової О.О.,

суддів Глушка І.В., Макарика В.Я.,

з участюсекретаря судового засідання Малетич М.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити дії за апеляційними скаргами Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, ОСОБА_2 на постанову Личаківського районного суду міста Львова від 22 липня 2015 року,

В С Т А Н О В И В :

8 травня 2015 року ОСОБА_2 звернувся до Личаківського районного суду міста Львова з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправним рішення від 22.12.2014 року про припинення виплати йому пенсії, призначеної з 15.08.2012 року за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб»; зобов'язання скасувати це рішення та зобов'язання здійснити виплату незаконно стягнутих кощтів.

Постановою Личаківського районного суду міста Львова від 22 липня 2015 року адміністративний позов ОСОБА_2 було задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення від 22 грудня 2014 року Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо припинення з 02 вересня 2014 року виплати ОСОБА_2 пенсії, призначеної з 15 серпня 2012 року за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Із таким судовим рішенням не погодилися і позивач і відповідач.

Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області подало апеляційну скаргу на постанову суду в частині здоволення позову. Зазначило, що суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права та порушив норми процесуального права, а висновки викладені у постанові не відповідають фактичним обставинам справи. Зокрема, зазначило, що неправомірними є висновки щодо незаконності припинення виплати позивачу пенсії, адже ОСОБА_2 отримував пенсію за вислугу років у відповідності до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». Відповідно до витягу із наказу Міністра оборони України по особовому складу № 550 від 10 липня 2012 року ОСОБА_2 було звільнено у запас відповідно до пункту «г» ч. 7 ст. 26 Закону України «Про військовий обов'язок і військову службу» у зв'язку із скороченням штатів. Тобто позивач був звільнений із Збройних Сил України за нормами чинного законодавства, а не зі Збройних Сил СРСР. Відповідно до ч. 2 ст. 2 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» пенсіонерам з числа військовослужбовців та осіб, які отримують пенсію за цим Законом, у разі повторного прийняття їх на військову службу до Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України та Державної спеціальної служби транспорту, службу до органів внутрішніх справ, органів та підрозділів цивільного захисту, податкової міліції та Державної кримінально-виконавчої служби України виплата пенсій на час їх служби припиняється. Згідно статті 60 цього Закону пенсіонери зобов'язані повідомляти органам пенсійного забезпечення про обставини, що спричиняють зміну розміру пенсії або припинення її виплати. Повідомляти про вказане ОСОБА_2 зобов'язувався, підписуючи заяву від 14 лютого 2013 року про призначення пенсії. Відповідно до витягу із Наказу Міністерства оборони України № 512 від 2 вересня 2014 року ОСОБА_2 було прийнято на військову службу за контрактом та відряджено до Генеральної прокуратури України із залишенням на військовій службі. Отже, управлінням було правомірно прийнято рішення 22 грудня 2014 року про припинення виплати пенсії з 2 вересня 2014 року. Отже підстав дя задоволення позову в цій частині не було. Також Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області зауважило, що суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень органу, що призначив пенсію, чи суду. А тому позовні вимоги про повернення коштів також не підлягали задоволенню.

ОСОБА_2 також подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, просив скасувати постанову Личаківського районного суду міста Львова від 22 липня 2015 року в частині відмови в позові. Зауважив, що відповідач неправомірно стягнув з нього 37643 гривні 67 копійок. Ці кошти підлягають поверненню.

У судовому засіданні представник відповідача Болюба О.В. підтримала апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області та заперечила щодо задоволення апеляційної скарги ОСОБА_2 Пояснила, що позивач безпідставно продовжував отримувати пенсійю після його повторного прийняття на військову службу, що є неприпустимим.

ОСОБА_2 у судовому засіданні заперечив щодо задоволення апеляційної скарги Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, однак підтримав власну апеляційну скаргу. Пояснив, що не було його повторного прийняття на військову службу до Збройних Сил України. А тому підстави для припинення виплати пенсії йому відсутні.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційних скарг з таких мотивів.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 з 15.08.2012 року була призначена пенсія відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

22 грудня 2014 року відповідачем було прийнято рішення (а.с. 15), яким виплату зазначеної вище пенсії припинено з 02.09.2014 року у зв'язку із прийняттям на військову службу за контрактом витяг із наказу Міністра оборони України від 02.09.2014 року № 512 (а.с. 65-70).

Колегія суддів апеляційного суду не погоджується з висновком суду першої інстанції про незаконність цього рішення з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 проходив службу у Збройних Силах України.

Відповідно до витягу із наказу Міністра оборони України по особовому складу № 550 від 10 липня 2012 року ОСОБА_2 було звільнено у запас відповідно до пункту «г» ч. 7 ст. 26 Закону України «Про військовий обов'язок і військову службу» у зв'язку із скороченням штатів.

Тобто позивач був звільнений із Збройних Сил України за нормами чинного законодавства, а не зі Збройних Сил СРСР.

Відповідно до ч. 1, ч. 3 ст. 1-1 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» законодавство про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, базується на Конституції України і складається з цього Закону, Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та інших нормативно-правових актів України, прийнятих відповідно до цих законів. Зміна умов і норм пенсійного забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього Закону та Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Відповідно до ч. 2 ст. 2 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» пенсіонерам з числа військовослужбовців та осіб, які отримують пенсію за цим Законом, у разі повторного прийняття їх на військову службу до Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України та Державної спеціальної служби транспорту, службу до органів внутрішніх справ, органів та підрозділів цивільного захисту, податкової міліції та Державної кримінально-виконавчої служби України виплата пенсій на час їх служби припиняється.

Згідно статті 60 цього Закону пенсіонери зобов'язані повідомляти органам пенсійного забезпечення про обставини, що спричиняють зміну розміру пенсії або припинення її виплати.

Відповідно до витягу із Наказу Міністерства оборони України № 512 від 2 вересня 2014 року ОСОБА_2 було прийнято на військову службу за контрактом та відряджено до Генеральної прокуратури України із залишенням на військовій службі.

Отже, позивача було повторно прийнято на службу до Збройних Сил України, що є підставою для припинення виплати пенсії.

Доводи позивача про те, що він не служив у Збройних Силах України спростовуються наявною в матеріалах справи копією Послужного списку, копією Довідки про проходження військової служби.

Посилання суду першої інстанції на те, що позивача було відряджено до Генеральної прокуратури України, на посаду, що не заміщається військовослужбовцями, є також безпідставними, адже позивача було прийнято саме на військову службу з укладанням відповідного контракту і до Генеральної прокуратури України він був саме відряджений, при цьому продовжував перебувати на військовй службі.

Отже, рішення відповідача від 22.12.2012 року, яким позивачу припинено виплату пенсії, є законним.

Апеляційний суд також не погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову щодо повернення незаконно стягнутих коштів з таких підстав.

Оскільки, відповідно до ч. 1 ст. 50 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду чи в судовому порядку.

Відповідно до пункту 3 Порядку повернення сум пенсій, виплачених надміру, та списання сум переплат пенсій, що є безнадійними до стягнення, затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України 21.03.2003 року № 6-4 суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду України чи в судовому порядку відповідно до статті 50 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Рішення про стягнення приймає територіальний орган Пенсійного фонду України, в якому пенсіонер перебуває на обліку як одержувач пенсії (додаток 1).

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем не було прийнято рішення про утримання надміру виплачених сум пенсій у відповідності до Порядку повернення сум пенсій, виплачених надміру, та списання сум переплат пенсій, що є безнадійними до стягнення, затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України 21.03.2003 року № 6-4.

Натомість, Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області 22 грудня 2014 року надіслало вимогу до Львівського обласного управління АТ «Ощадбанк» про повернення з рахунку ОСОБА_2 коштів в сумі 37643 грн 67 коп, і ці кошти були стягнуті, як видно з виписки по картковому рахунку ОСОБА_2, що приєднана до матеріалів справи.

Такі дії відповідача явно не відповідають вимогам чинного законодавства, а тому їх слід визнати неправомірними.

Отже кошти, які були без законних підстав стягнуті на користь відповідача з рахунку позивача підлягають поверненню, адже мало місце порушення права позивача на мирне володіння своїм майном, гарантованого ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

На підставі вищевикладеного, позов в цій частині необхідно задовольнити.

Приймаючи до уваги те, що судом першої інстанції ухвалено судове рішення з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам справи, апеляційні скарги слід задовольнити частково та скасувати оскаржувану постанову, прийнявши нову про часткове задоволення позову.

Керуючись ч. 3 ст. 160, ст.ст. 167, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 254 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційні скарги Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, ОСОБА_2 задовольнити частково.

Постанову Личаківського районного суду міста Львова від 22 липня 2015 року скасувати та прийняти нову, якою позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо надіслання вимоги від 22 грудня 2014 року до Львівського обласного управління АТ «Ощадбанк» про повернення з рахунку ОСОБА_2 37643 (тридцять сім тисяч шістсот сорок три) гривні 67 (шістдесят сім) копійок.

Зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області повернути ОСОБА_2 37643 (тридцять сім тисяч шістсот сорок три) гривні 67 (шістдесят сім) копійок.

У задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання у повному обсязі шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя О.О. Большакова

Судді І.В. Глушко

В.Я. Макарик

Повний текст постанови підписано 28 листопада 2016 року.