Справа № 804/2784/16
Суддя: Гімон М.М.
Дата ухвалення: 2016-11-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

804/2784/16

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

22 листопада 2016 року

справа № 804/2784/16

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Гімона М.М.

суддів: Чумака С. Ю. Юрко І.В.

розглянув у порядку письмового провадження в приміщенні суду в місті Дніпро апеляційну скаргу Дніпропетровського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07 липня 2016 року по справі № 804/2784/16 за позовом Дніпропетровського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до Приватного акціонерного товариства «Дніпропетровський комбінат харчових концентратів» про стягнення адміністративно-господарських санкцій, -

В С Т А Н О В И В:

Дніпропетровське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів звернулося до суду із позовом, в якому просило стягнути адміністративно-господарські санкції в сумі 579752,10 грн за невиконання нормативу робочих місць, призначених для працевлаштування інвалідів у 2015 році.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07 липня 2016 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Вважаючи вказане рішення суду таким, що винесено судом першої інстанції з порушенням норм матеріального права, вказавши на неповне з’ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову суду скасувати та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити. В обґрунтування апеляційної скарги зазначив, що суд першої інстанції безпідставно дійшов висновку про те, що відповідач прийняв всіх необхідних заходів для створення робочих місць та працевлаштування інвалідів, при цьому не врахував, що підприємство в дійсності не працевлаштовувало необхідну кількість інвалідів.

Сторони у судове засідання суду апеляційної інстанції не з'явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. За приписами п. 2 ч. 1 ст. 197 КАС України розгляд справи колегією суддів здійснюється в письмовому провадженні.

Вивчивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів, здійснюючи апеляційний перегляд справи в межах апеляційної скарги, дійшла висновку, що останню необхідно залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції залишити без змін з наступних підстав.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що наказом ПрАТ «Дніпропетровський комбінат харчових концентратів» № 390-к від 30.12.2014 «Про визначення нормативу робочих місць, призначених для працевлаштування інвалідів на 2015 рік», затверджено норматив робочих місць, призначених для працевлаштування інвалідів, у кількості 20 робочих місць, та зобов’язано комісію з атестації підприємства створити та атестувати 20 звичайних робочих місць для працевлаштування інвалідів за переліком, вказаним у наказі. На кожне робоче місце, створене та призначене для працевлаштування інвалідів, за результатами його обстеження складено висновки про атестацію.

У зв’язку з наявністю вакансій для інвалідів (прибиральник територій – 5, прибиральник службових приміщень – 5, прибиральник виробничих приміщень – 5), відповідачем у січні - грудні 2015 року на адресу Лівобережного центру зайнятості м. Дніпропетровська направлялись звіти за формою № 3-ПН про наявність вакансій для працевлаштування інвалідів на зазначені посади (від 27.01.2015, 24.02.2015, 27.03.2015, 28.04.2015, 25.05.2015, 25.06.2015, 27.07.2015, 25.08.2015, 25.09.2015, 26.10.2015, 25.11.2015, 30.12.2015). Факт повідомлення Лівобережного районного центру зайнятості м. Дніпропетровська про наявність вакансій для інвалідів підтверджується долученим до матеріалів справи листом від 20.05.2016 № 1635, в якому зазначено, що на вакансії, подані відповідачем для працевлаштування осіб з інвалідністю, направлення не видавалися через відсутність осіб, яким вони є підходящими згідно Індивідуальної програми реабілітації інваліда та довідки МСЕК. На обліку у Лівобережного районного центру зайнятості м. Дніпропетровська не перебуває жодної особи з групою інвалідності, для якої робота за заявленими вакансіями є підходящою відповідно до діючого законодавства.

Випадків безпідставної відмови у працевлаштуванні інвалідів на заявлені вакансії з боку відповідача позивачем не наведено. Водночас, позивач посилається на те, що відповідач як роботодавець, не вжив усіх необхідних заходів для недопущення господарського правопорушення, а саме не працевлаштував 10 інвалідів, а тому у відповідності до вимог статті 20 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні», повинен сплатити адміністративно-господарські санкції у розмірі 579752,10 грн.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач здійснив усі залежні від нього заходи з виконання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів, повідомлено компетентні органи про наявність вільних місць для працевлаштування інвалідів, працевлаштування яких, не відбулось незалежно від волевиявлення відповідача.

Колегія суддів вважає, що висновки суду є обґрунтованими з наступних підстав.

Відповідно до вимог статті 20 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» від 21 березня 1991 року № 875-ХІІ, чим обґрунтовує свої вимоги заявник апеляційної скарги, підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих інвалідів менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції.

З огляду на приписи статті 238 Господарського кодексу України до суб'єктів господарювання можуть бути застосовані уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування адміністративно-господарські санкції, тобто заходи організаційно-правового або майнового характеру, спрямовані на припинення правопорушення суб'єкта господарювання та ліквідацію його наслідків, та за порушення встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності.

Підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин, стаття 218 цього Кодексу, є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Відтак, при вирішенні питання про правомірність стягнення адміністративно-господарських санкцій слід виходити із загальних норм права відносно відповідальності за порушення зобов'язань та встановлення в діях або бездіяльності роботодавця складу правопорушення з метою застосування юридичної відповідальності у вигляді адміністративно-господарських санкцій.

Елементами правопорушення є вина та наявність причинного зв'язку між самим порушенням та його наслідками.

Так, згідно до статті 18 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» від 21 березня 1991 року N 875-XII забезпечення прав інвалідів на працевлаштування та оплачувану роботу, в тому числі з умовою про виконання роботи вдома, здійснюється шляхом їх безпосереднього звернення до підприємств, установ, організацій чи до державної служби зайнятості. <…> Підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов'язані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені чинним законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів, і звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Інформацію про наявність вільних робочих місць (вакантних посад) для працевлаштування інвалідів, з огляду і на приписи Порядку подання підприємствами, установами, організаціями та фізичними особами, що використовують найману працю, звітів про зайнятість і працевлаштування інвалідів та інформації, необхідної для організації їх працевлаштування, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 31 січня 2007 року N 70, роботодавці подають центру зайнятості за місцем їх реєстрації як платників страхових внесків на загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття за формою, затвердженою Мінпраці за погодженням з Держкомстатом.

Згідно до частини першої статті 18-1 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» від 21 березня 1991 року N 875-XII, інвалід, який не досяг пенсійного віку, не працює, але бажає працювати, має право бути зареєстрованим у державній службі зайнятості як безробітний.

В силу частини 3 статті 18-1 цього Закону державна служба зайнятості здійснює пошук підходящої роботи відповідно до рекомендацій МСЕК, наявних у інваліда кваліфікації та знань, з урахуванням його побажань.

Єдиною обов’язковою формою інформування підприємством, установою, організацією, незалежно від форм власності, щодо наявності у таких підприємствах, установах, організаціях вільного робочого місця (вакантної посади) для працевлаштування інваліда, є затверджена форма звітності – форма № 3-ПН «Інформація про попит на робочу силу (вакансії) та Порядку її надання».

Так, відповідач виконав вимоги Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні», що підтверджено належними доказами у справі.

Отже, Відповідач здійснив всі залежні від нього заходи для забезпечення необхідної кількості робочих місць для працевлаштування інвалідів у 2015 році.

Таким чином, якщо роботодавець вживав необхідних заходів для недопущення господарського правопорушення, то застосування юридичної відповідальності у вигляді адміністративно-господарських санкцій, у зв'язку з наявністю вакантних робочих місць для працевлаштування інвалідів, не є правильним.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що доводи апеляційної скарги позивача не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, постанова прийнята з дотриманням норм матеріального та процесуального права, що в свою чергу є підставою для залишення рішення суду першої інстанції без змін.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 24, 195, 197, 198, 200, 205, 206, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Дніпропетровського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів – залишити без задоволення.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07 липня 2016 року у справі № 804/2784/16 – залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили через п'ять днів після направлення їх копій особам, які беруть участь у справі та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом 20 днів після набрання законної сили.

Головуючий: М.М.Гімон

Суддя: С.Ю. Чумак

Суддя: І.В. Юрко