Справа № 820/3883/16
Суддя: П’янова Я.В.
Дата ухвалення: 2016-11-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 листопада 2016 р. Справа № 820/3883/16
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: П'янової Я.В.

Суддів: Чалого І.С. , Зеленського В.В.

за участю секретаря судового засідання Городової А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 21.09.2016р. по справі № 820/3883/16

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області

про визнання бездіяльності незаконною та зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, ОСОБА_1 (далі - позивач), звернулась до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області (далі - відповідач, ГУ ДМС України в Харківській області), в якому просила: визнати неправомірною бездіяльність Головного управління Державної міграційної служби України в Харківський області щодо не здійснення видачі посвідки на постійне проживання в Україні громадянки В'єтнаму ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, замість втраченої посвідки на постійне проживання в Україні серії НОМЕР_1 від 26.05.2009 року; зобов'язати Головне управління Державної міграційної служби України в Харківський області здійснити видачу громадянці В'єтнаму ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, нової посвідки на постійне проживання в Україні замість втраченої посвідки на постійне проживання в Україні серії НОМЕР_1 від 26.05.2009 року.

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 21.09.2016 року адміністративний позов ОСОБА_1 - задоволено.

Не погоджуючись з прийнятою постановою, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову - про відмову в задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, зокрема, ст.ст. 9, 71, 86, 159 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Позивач надав заперечення на апеляційну скаргу, в яких просить вимоги апеляційної скарги залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін.

Сторони були повідомлені належним чином про дату, час та місце слухання справи.

Відповідно до ч. 6 ст. 12 та ч. 1 ст. 41 КАС України фіксування судового засідання 24.11.2016 року за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось.

Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з такого.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, є громадянкою В'єтнаму.

Рішенням ВГІРФО ГУМВС України в Харківській області відповідно до Закону України "Про імміграцію", на підставі дозволу на імміграцію в Україну позивача 26.05.2009 року документовано посвідкою на постійне проживання в Україні серії НОМЕР_1 терміном дії безстроково.

08.06.2016 року позивач звернувся з заявою до Комінтернівського відділу поліції ГУ НП в Харківський області по факту втрати посвідки на постійне проживання в Україні серії НОМЕР_1 від 26.05.2009 року, яка була зареєстрована до ЖЄО № 11533 від 08.06.2016 року.

10.06.2016 року позивач отримав від Комінтернівського відділу поліції ГУ НП в Харківський області висновок за результатами розгляду його заяви від 08.06.2016 року, яким повідомлено, що прийнятими заходами встановити місцезнаходження втрачених документів не здалося можливим.

16.06.2016 року позивач звернувся з письмовою заявою до ГУ ДМС України в Харківський області, в якій на підставі ст.22 Постанови Кабінету Міністрів України № 251 від 28.03.2012 року, просив видати йому нову посвідку на постійне проживання в Україні, замість втраченої посвідки на постійне проживання в Україні серії НОМЕР_1 від 26.05.2009 року в порядку, встановленому для її обміну.

В свою чергу, ГУ ДМС України в Харківський області обмін бланку посвідки на постійне проживання в Україні позивачу не здійснив та до теперішнього часу відповідач не прийняв рішення за результатами розгляду заяви позивача від 16.06.2016 року про видачу або відмову у видачі посвідки.

Не погоджуючись з такими діями відповідача, ОСОБА_1 звернулась до суду з даним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що Головне управління Державної міграційної служби в Харківській області безпідставно не здійснило позивачеві видачу вказаної посвідки замість втраченої, тим самим допустило неправомірну бездіяльність.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду з огляду на таке.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з абз. 6 ст. 1 Закону України "Про імміграцію", посвідка на постійне проживання - документ, що підтверджує право іноземця чи особи без громадянства на постійне проживання в Україні.

Відповідно до Порядку оформлення, виготовлення і видачі посвідки на постійне проживання та посвідки на тимчасове проживання, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 28 березня 2012 р. N 251, цей Порядок визначає механізм оформлення, виготовлення і видачі посвідки на постійне проживання та посвідки на тимчасове проживання іноземцям та особам без громадянства, які іммігрували в Україну на постійне проживання або прибули в Україну на тимчасове проживання.

Згідно з пунктом 2 зазначеного Порядку № 251 заяви для оформлення посвідок подаються іноземцями та особами без громадянства до територіальних органів або підрозділів ДМС за місцем проживання. Зразки заяв та порядок їх розгляду визначаються МВС.

Відповідно до пункту 3 Порядку № 251 для оформлення посвідки на постійне проживання разом із заявою подаються:

1) паспортний документ іноземця або документ, що посвідчує особу без громадянства (після пред'явлення повертається), та його копія;

2) переклад українською мовою сторінки паспортного документа іноземця або документа, що посвідчує особу без громадянства, з особистими даними, засвідчений у встановленому законодавством порядку;

3) копія рішення про надання дозволу на імміграцію;

4) квитанція про сплату державного мита або документ, який підтверджує наявність пільг щодо його сплати;

5) чотири фотокартки іноземця та особи без громадянства розміром 3,5 х 4,5 сантиметра (на матовому папері);

6) копія виданої податковим органом довідки про присвоєння ідентифікаційного номера (у разі її наявності).

Згідно з ст. 22 Порядку №251 у разі пошкодження чи втрати посвідки іноземець та особа без громадянства може звернутися за отриманням нової посвідки в порядку, встановленому для її обміну чи продовження строку її дії, до територіального органу або підрозділу ДМС за місцем проживання.

Відповідно до пункту 11 Порядку №251 за результатами розгляду заяви протягом семи днів (для оформлення посвідки на постійне проживання) або не більш як 15 днів (для оформлення посвідки на тимчасове проживання) з дня подання всіх визначених цим Порядком документів приймається рішення про видачу або відмову у видачі посвідки, яке затверджується Головою ДМС, а у разі його відсутності - заступником Голови ДМС чи начальником територіального органу або підрозділу ДМС чи його заступником. У заяві робиться відмітка про прийняте рішення або зазначаються причини відмови у видачі посвідки.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач не приймав рішень відповідно до пункту 11 Порядку № 251, а інформація відповідача, викладена у листі від 05.07.2016р. № 04/1-11811, не може розцінюватися як рішення про відмову у видачі посвідки.

Оскільки спірні правовідносини між сторонами виникли з приводу бездіяльності відповідача щодо неприйняття ним рішення в межах компетенції, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що належним способом захисту прав позивача є спонукання відповідача до прийняття рішення по суті звернення.

Проте, судом першої інстанції не враховано, що відповідно до чинного законодавства України, адміністративний суд не наділений повноваженнями втручатися у вільний розсуд (дискрецію) суб'єкта владних повноважень поза межами перевірки за критеріями, визначеними статтею 2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Завдання правосуддя полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше порушується принцип розподілу влади. Принцип розподілу влади не допускає надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - єдиним критерієм здійснення правосуддя є право. Тому завданням адміністративного суду є контроль за легітимністю прийняття рішень.

Виходячи зі змісту положень Кодексу адміністративного судочинства України щодо компетенції адміністративного суду, останній не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.

З огляду на положення чинного законодавства, саме орган державної міграційної служби наділений певними правами та повноваженнями, відповідно до яких неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняє дії по видачі нової посвідки на постійне проживання в Україні, це є виключною компетенцією державного органу, а суд не має права підміняти собою державний орган.

Таким чином, вказані позовні вимоги є формою втручання в дискреційні повноваження відповідача та виходить за межі завдань адміністративного судочинства.

Вказана позиція узгоджується із правовими висновками Вищого адміністративного суду України, викладеними в постанові від 22.03.2016 року по справі № 820/10253/15.

Колегія суддів зазначає, що при розгляді справи за адміністративними позовами про визнання протиправною бездіяльності щодо невидачі посвідки на постійне проживання в Україні, суд вправі зобов'язати відповідний орган розглянути зазначене питання, а не приймати рішення про видачу посвідки на постійне проживання в Україні, що не належить до компетенції суду.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про задоволення позову ОСОБА_1, оскільки невірно визначив спосіб захисту у спірних правовідносинах, внаслідок чого фактично вирішив питання замість відповідача, перебравши на себе його повноваження.

Таким чином, постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню, а позов ОСОБА_1 - частковому задоволенню, а саме, необхідно зобов'язати Головне управління Державної міграційної служби України в Харківській області розглянути заяву ОСОБА_1 від 16.06.2016 р. про видачу нової посвідки на постійне проживання в Україні та прийняти рішення відповідно до пункту 11 Порядку оформлення, виготовлення і видачі посвідки на постійне проживання та посвідки на тимчасове проживання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28 березня 2012 р. N 251.

Відповідно до ч. 1 ст. 159 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права (ч. 2 ст. 159 Кодексу адміністративного судочинства України).

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (ч. 3 ст. 159 Кодексу адміністративного судочинства України).

Відповідно до п. 4 ч.1 ст. 202 Кодексу адміністративного судочинства України підставами для скасування постанови суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є порушення норм матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

З урахуванням наведеного, колегія суддів дійшла висновку про те, що судом першої інстанції при ухваленні рішення були допущені порушення норм матеріального права, а тому дана постанова підлягає скасуванню з ухваленням нової постанови про часткове задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п. 3 ст. 198, п. 4 ч.1 ст. 202, 205, 207, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області задовольнити частково.

Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 21.09.2016р. по справі № 820/3883/16 скасувати.

Прийняти нову постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Зобов'язати Головне управління Державної міграційної служби України в Харківській області розглянути заяву ОСОБА_1 від 16.06.2016 р. про видачу нової посвідки на постійне проживання в Україні та прийняти рішення відповідно до пункту 11 Порядку оформлення, виготовлення і видачі посвідки на постійне проживання та посвідки на тимчасове проживання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28 березня 2012 р. N 251.

В іншій частині в задоволенні позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання постанови у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Пянова Я.В.
Судді Чалий І.С. Зеленський В.В.
Повний текст постанови виготовлений 29.11.2016 р.