Справа № 805/2713/16-а
Суддя: Сіваченко Ігор Вікторович
Дата ухвалення: 2016-11-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Смагар С.В.
Суддя-доповідач - ОСОБА_1
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2016 року справа №805/2713/16-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Сіваченка І.В.

суддів: Шишова О.О., Чебанова О.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Донецької митниці Державної фіскальної служби на постанову Донецького окружного адміністративного суду від 05 жовтня 2016 року у справі № 805/2713/16-а за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Метінвест-Шіппінг" до Донецької митниці Державної фіскальної служби про визнання протиправними та скасування рішення про коригування митної вартості товарів від 12 травня 2016 року № 700080000/2016/000036/2, картки відмови в прийнятті митної декларації від 12 травня 2016 року № 700080000/2016/00041,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю МЕТІНВЕСТ-ШІППІНГ (далі ТОВ МЕТІНВЕСТ-ШІППІНГ або Товариство) звернулось до суду з позовом до Донецької митниці Державної фіскальної служби (далі Митниця) про визнання протиправними та скасування рішення відповідача про коригування митної вартості товарів від 12 травня 2016 року № 700080000/2016/000036/2, картки відмови в прийнятті митної декларації від 12 травня 2016 року № 700080000/2016/00041.

Позивач вважає, що при винесенні оскаржуваного рішення про коригування митної вартості товару, визначення митної вартості товару було проведено відповідачем з чисельними порушеннями норм чинного законодавства України. Зауважив, що фактично, відповідачу було надано всі документи, обовязковість яких передбачена нормами Митного кодексу України (далі МК України), і які підтверджують заявлену митну вартість за першим методом за ціною договору, а згідно оскаржуваного рішення, відповідачем для визначення митної вартості товару застосовано другорядний метод за ціною договору щодо ідентичних товарів.

Відповідач надав до суду першої інстанції письмові заперечення проти позову, зазначає, що рішення про коригування митної вартості від 14 квітня 2016 року № 700080000/2016/000026/2 є таким, що прийнято відповідно до чинного законодавства, з урахування всіх обставин. Отже, оскаржувана картка відмови в прийнятті митної декларації митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 14 квітня 2016 року № 700080000/2016/00030 також ґрунтується на приписах діючого законодавства. Також зазначив про права митного органу під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів, зокрема, здійснювати коригування заявленої митної вартості товарів у разі неможливості визначення митної вартості, заявленої декларантом або уповноваженою ним особою. Також, відповідач зазначив, що на законну вимогу митного органу декларантом не надано документів, необхідних для підтвердження заявленої митної вартості, що є його обовязком у розумінні частини 3 статті 53 МК України.

Постановою Донецького окружного адміністративного суду від 5 жовтня 2016 року адміністративний позов було задоволено повністю, внаслідок чого, визнано протиправним та скасовано рішення Донецької митниці Державної фіскальної служби України про коригування митної вартості товарів від 12 травня 2016 року № 700080000/2016/000036/2, визнано протиправною та скасовано картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуск товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 12 травня 2016 року № 700080000/2016/00041.

Постанова мотивована тим, що відповідачем не доведено та не надано жодних аргументів та доказів того, що документи, подані позивачем до митного оформлення, є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації. Таким чином, спірне рішення про коригування митної вартості прийнято відповідачем неправомірно та без урахування всіх обставин по справі.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій просив скасувати постанову суду першої інстанції та постановити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що оскаржена постанова прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права, висновки суду першої інстанції є передчасними та такими, що зроблені на основі неповного та поверхневого дослідження обставин справи.

Також в апеляційній скарзі відповідач зазначає, що при вчиненні дій щодо визначення митної вартості товару діяв на підставі закону, в межах своїх повноважень, з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення.

В письмових запереченнях на апеляційну скаргу позивачем висловлено згоду з висновками місцевого суду та прохання залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін та надав суду клопотання про розгляд справи за відсутності представника позивача.

Сторони в судове засідання не прибули, про час, дату та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином, тому за приписами п. 2 ч. 1 ст. 197 Кодексу адміністративного судочинства (далі КАС) України суд апеляційної інстанції розглядає справу у порядку письмового провадження.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, встановила наступне.

Судом першої інстанції та під час апеляційного провадження встановлено, що ТОВ МЕТІНВЕСТ-ШІППІНГ зареєстроване як юридична особа, включене до ЄДРПОУ за номером 31158623, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 29 квітня 2016 року.

4 лютого 2016 року між Акціонерним товариством Лебединський горно-збагачувальний комбінат, заснованим та який здійснює свою діяльність за законодавством Російської Федерації як постачальником та позивачем як покупцем був укладений контракт № 01 ЛЕБ МШ ГБЖ/пр/160431, відповідно до якого постачальник зобовязується поставити покупцю, а покупець зобовязується прийняти та оплатити протягом строку дії цього контракту гарячебрикетоване залізо (брикети залізної руди). Згідно з пунктом 1.1 контракту від 4 лютого 2016 року, кількість, ціна та умови поставки визначаються сторонами в додатках до контракту.

4 лютого 2016 року між сторонам булу укладено додаток № 1 до контракту від 4 лютого 2016 року, згідно якого покупець (позивач) зобовязувався оплатити та прийняти, а постачальник поставити відповідно до умов контракту наступний товар: гарячебрикетоване залізо (брикети залізної руди) вищого сорту, виробництва АТ Лебединський ГЗК (РФ), код ТН ЗЕД 7203 10 00 00, ТУ-0726-003-09 зі змінами № 1 від 1 січня 2011 року, № 2 від 24 жовтня 2011 року, № 3 від 10 грудня 2013 року, в кількості 3600 тон (+/- 5% в опціоні), строки поставки - лютий 2016 року. Умови поставки: DAP станція Соловей (439701)/Тополі (431801) кордон РФ/Україна, країна походження Росія. Вартість за 1 тону 127 доларів США 20 центів, загальна вартість 480816 доларів США (з урахуванням опціону). 28 березня 2016 року між сторонами було укладено додаткову угоду до додатку № 1 від 4 лютого 2016 року, відповідно до якої було змінено кількість товару на 3400 тон (+/- 5% в опціоні), строк поставки на лютий березень 2016 року, вартість за 1 тону на 135 доларів США 20 центів, загальну вартість на 482664 доларів США (з урахуванням опціону).

12 травня 2016 року у відповідності до частини 2 статті 53 МК України для митного оформлення товару з боку позивача разом з митною декларацією № 700080000/2016/002287 від 12 травня 2016 року було надано відповідачу: контракт від 4 лютого 2016 року № 01 ЛЕБ МШ ГБЖ/пр/160431 разом з додатком № 1 від 4 лютого 2016 року та додатковою угодою № 1 від 28 березня 2016 року, рахунок-фактуру (інвойс) від 5 лютого 2016 року № 160431-1, № 160431-1-1, від 31 березня 2016 року № 160431-1-2, митну декларацію країни експортера від 28 березня 2016 року № 10101050/280316/0000291, платіжне доручення від 11 лютого 2016 року № 13983.

12 травня 2016 року на адресу позивача від відповідача надійшло електронне повідомлення № 45902, згідно якого документи, що були подані для митного оформлення містять розбіжності. Так, відповідач спираючись на частину 3 статті 53 МК України вказував на необхідність додаткового надання йому протягом 10 календарних днів додаткових документів, а саме каталоги, специфікації виробника товару, висновки про якість та вартісні характеристики товару, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини. Також зазначав, що у відповідності до частини 6 статті 53 МК України для підтвердження заявленої митної вартості, за власним бажанням можуть бути подані інші додаткові документи.

Про неможливість надати відповідачу додатково вказані документи на протязі 10 календарних днів позивач повідомив його 12 травня 2016 року, про що свідчить відмітка з підписом позивача на електронному повідомлені.

Судом встановлено, що відповідач електронним повідомленням від 12 травня 2016 року за № 45918 зазначив, що спираючись на статтю 55 МК України, у звязку з відмовою позивача надати запитані додатково документи, митний орган застосовує для визначення митної вартості товару другорядний метод (за ціною договору щодо ідентичного товару). Як джерело інформації відповідач зазначив МД від 12 лютого 2016 року за №110120000/2016/401566, вага партії 979600 кг, вартість 158679 доларів США. Згідно з джерела інформації, рівень митної вартості товарів 162 доларів США за 1 тону, загальна сума за 3341,8 тон 541371 доларів США 60 центів.

Судом встановлено, що 12 травня 2016 року відповідачем було прийнято рішення про коригування митної вартості товарів №700080000/2016/000036/2, яким збільшено вартість товару за 1 тону з 135 доларів США 20 центів до 162 доларів США та оформлено картку відмови в прийнятті митної декларації митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № 700080000/2016/00041.

Згідно оскаржуваного рішення, відповідачем для визначення митної вартості товару застосовано другорядний метод за ціною договору щодо ідентичних товарів.

12 травня 2016 року, відповідно до статті 55 МК України товар був випущений у вільний обіг за МД № 700800000/2016/002287 зі сплатою митних платежів згідно з митною вартістю цих товарів, визначеною декларантом, із забезпеченням сплати різниці між сумою митних платежів, обчисленою згідно з митною вартістю товарів, визначеною декларантом, і сумою митних платежів, обчисленою відповідно до митної вартості товарів, визначеної митним органом, шляхом надання гарантій відповідно до розділу Х МК України.

Відповідно до статті 49 МК України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Згідно з пунктом 1 частини четвертої статті 54 МК України митний орган під час здійснення контролю за правильністю визначення митної вартості товарів зобов'язаний здійснювати контроль заявленої декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих зазначеними особами документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Статтею 53 МК України встановлено, що у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п'ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості, зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності, рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об'єктом купівлі-продажу), якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару, за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару, транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів, копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню, якщо здійснювалося страхування, страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Частиною 3 статті 53 МК України передбачено, що у разі якщо документи, зазначені у частині 2 цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов'язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов'язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається, рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом), рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов'язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту), виписку з бухгалтерської документації, ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів, каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару, копію митної декларації країни відправлення, висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Згідно з частиною 1 статті 54 МК України, контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Статтею 57 МК України встановлено, що визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції), 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів, б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів, в) на основі віднімання вартості, г) на основі додавання вартості (обчислена вартість), ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції). Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу. Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій митний орган та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності. У разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов'язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 цього Кодексу.

Аналіз наведених статей свідчить про те, що обов'язок доведення митної ціни товару лежить на позивачеві. При цьому, митний орган у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, може витребувати додаткові документи.

Такою імперативною умовою є наявність обґрунтованих сумнівів у правильності зазначеної декларантом митної вартості товарів. Разом з тим, в розумінні наведених статей сумніви митниці є обґрунтованими, якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Відтак, наведені приписи зобов'язують митницю зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності.

Встановивши відсутність достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів, митниця повинна вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих документів неможливо встановити дані складові, та які документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника.

Не наведення митницею в рішенні про коригування митної вартості товарів належних та допустимих доказів того, що документи, подані декларантом для митного оформлення товару, є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації, витребовування митницею додаткових документів без зазначення обставин, які ці документи повинні підтвердити, свідчать про протиправність рішення щодо застосування іншого, ніж основний метод, визначення митної вартості товарів.

Частиною 4 статті 54 МК України передбачено обов'язок митного органу письмово надавати інформацію декларанту про причини, за яких заявлена ним митна вартість не може бути визначена.

Аналізуючи зазначені норми, Верховний Суд України у постанові від 30 червня 2015 року (справа № 21-591а15) зазначив, що митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребовування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше. Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов'язковою, оскільки з цією обставиною закон пов'язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів. Разом з тим, витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 МК України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

Згідно з частиною 7 статті 55 МК України у випадку незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням органу доходів і зборів про коригування заявленої митної вартості товарів орган доходів і зборів за зверненням декларанта або уповноваженої ним особи випускає товари, що декларуються, у вільний обіг за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю цих товарів, визначеною декларантом або уповноваженою ним особою, та забезпечення сплати різниці між сумою митних платежів, обчисленою згідно з митною вартістю товарів, визначеною декларантом або уповноваженою ним особою, та сумою митних платежів, обчисленою згідно з митною вартістю товарів, визначеною органом доходів і зборів, шляхом надання гарантій відповідно до розділу Х цього Кодексу.

Відповідно до частини 8 статті 55 Кодексу протягом 80 днів з дня випуску товарів декларант або уповноважена ним особа може надати органу доходів і зборів додаткові документи для підтвердження заявленої ним митної вартості товарів, що декларуються.

Частиною 9 статті 55 Кодексу зазначено, що у разі надання декларантом або уповноваженою ним особою додаткових документів орган доходів і зборів розглядає подані додаткові документи і протягом 5 робочих днів з дати їх подання виносить письмове рішення щодо визнання заявленої митної вартості та скасовує рішення про коригування заявленої митної вартості або надає обґрунтовану відмову у визнанні заявленої митної вартості з урахуванням додаткових документів. У такому випадку надана фінансова гарантія відповідно повертається (вивільняється) або реалізується в порядку та у строки, визначені цим Кодексом.

Таким чином, за змістом чинного законодавства позивач міг не погодитися з законністю рішення митниці і оспорити відмову в пропуску товару на митну територію України, рішення про визначення митної вартості. Однак, обраний позивачем спосіб захисту - оформлення товару за вказаною митним органом митною вартістю, а потім оскарження його рішення - не суперечить закону.

Оформлення митним органом товару згідно з поданими позивачем вантажними митними деклараціями є дією суб'єкта владних повноважень, що породжує для позивача певні правові наслідки й може бути оскаржено до суду.

Вказане узгоджується з правовою позицією, викладеною в постанові Верховного суду України від 1 грудня 2009 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Пластфарма до Львівської митниці та Головного управління Державного казначейства у Львівській області про визнання нечинним митного оформлення товарів та зобов'язання вчинити дії.

Судом встановлено, що позивач листом від 19 липня 2016 року № 176/2016-ОД надав до відповідача додаткові документи для підтвердження митної вартості товару за ціною договору (контракту), а саме лист ТОВ КК Металоінвест від 19 квітня 2016 року № 40-2430 про формування цін на гарячебрекитоване залізо, від 28 червня 2016 року № 40-4033 про наявність прас-листів на гарячебрекитоване залізо, бухгалтерську інформацію про оприбуткування товару, лист ДП Укрпромзовнішекспертиза від 29 червня 2016 року № 2479, але надані документи не були прийняті відповідачем до уваги.

Відповідач направив позивачу лист № 3427/10/05-70-66 від 22 липня 2016 року, яким відмовив у визнанні заявленої митної вартості з урахуванням додаткових документів.

У листі № 3427/10/05-70-66 від 22 липня 2016 року відповідач навів наступні обґрунтування своєї відмови: 1) у листі ДП Укрпромзовнішекспертиза № 2482 від 29 червня 2016 року порівняння ціни на товар брикети залізної руди (горячебрикетоване залізо), вищого ґатунку походження з Російської Федерації здійснено за цінами на переробний чавун та металобрухт на ринку України. На думку відповідача відповідне визначення ціни є невірним, бо порушує Національний стандарт Загальні засади оцінки майна і майнових прав, затверджений постановою КМУ від 10 вересня 2003 року № 1440 (далі Національний стандарт оцінки), згідно якого методи проведення оцінки, що застосовуються під час визначення ринкової вартості обєкта оцінки у разі порівняльного підходу повинні ґрунтуватися на результатах аналізу цін продажу (пропонування) на подібне майно. На думку відповідача металобрухт, переробний чавун та горячебрикетоване залізо не є подібним майном у розумінні норм вищезазначеного стандарту та не є ідентичними, подібними (аналогічними) товарам за Митним кодексом України, 2) позивачем не надано прейскуранти (прайс-листи) виробника товару.

Колегія суддів не погоджується з доводами відповідача в цій частині, оскільки під час митного оформлення товару позивачем були надані усі документи, що обовязкові для визначення митної вартості за ціною договору (контракт, додатки до нього, рахунок-фактура, тощо), 19 липня 2016року позивачем були надані додаткові документи, що свідчили про обґрунтованість визначення суми митної вартості товару на рівні 135 доларів США 20 центів за тону.

Так, інформація ДП Укрпромзовнішекспертиза є консультативним документом, що не має обовязкового значення для визначення митної вартості товару. Відповідно до пункту 2 Національного стандарту оцінки подібне майно - майно, що за своїми характеристиками та (або) властивостями подібне до об'єкта оцінки і має таку саму інвестиційну привабливість. Гарячебрекитоване залізо як металобрухт та чавун передільний є взаємозамінною залізовмісною сировиною для металургійної промисловості.

Як зазначено у листі ООО УК МЕТАЛЛОИНВЕСТ від 19 квітня 2016 року № 40-2430, що є керуючою компанією постачальника за контрактом, АО Лебединский ГОК є єдиним підприємством у СНД, що виробляє гарячебрекитоване залізо, тобто, гарячебрекитоване залізо в Україні не виробляється.

Таким чином, зроблене ДП Укрпромзовнішекспертиза визначення ціни гарячебрекитованого заліза шляхом порівняння з ціною металобрухту та чавуну передільного є правильним.

Визначення подібного майна, що міститься у Національному стандарті оцінки застосовується не для визначення митної вартості, а для оцінки майна і не має відношення до його митної вартості.

Ці терміни подібні за змістом, але Національний стандарт та Митний кодекс України є нормами права, що регулюють різні сфери правових відносин. Виходячи з вищенаведеного, твердження відповідача про те, що висновки ДП Укрпромзовнішекспертиза не відповідають дійсному стану цін на сировину для металургійного виробництва в Україні, є помилковими.

Ненадання позивачем прайс-листів (прейскурантів) виробника гарячебрекитованого заліза пояснюється тим, що АО Лебединський ГОК не надає прайс-листи на поставки продукції, що перевищують 200 тон, про що свідчить лист ООО УК Металлоинвест, Росія № 40-4033 від 28 червня 2016 року.

Суд зауважує, що відповідач не надав жодної оцінки та не проаналізував надані позивачем додаткові докази в обґрунтування митної вартості товару.

Підстава для незастосування основного методу визначення митної вартості товару передбачена частиною 2 статті 58 МК України. Так, відповідно до вказаної норми метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов'язковою при її обчисленні.

В даному випадку, в наявності у відповідача були всі необхідні документи, які підтверджували митну вартість товару, кількісні і якісні його характеристики, а відтак відповідач не мав права застосовувати інший, окрім першого, метод для визначення митної вартості товару.

Згідно з частиною 2 статті 55 МК України прийняте органом доходів і зборів письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити: обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано, наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом.

Відповідач у рішенні про коригування митної вартості жодним чином не зазначає та не обґрунтовує, яким чином вказані ним невідповідності, та не впливають на визначення вартості товару, могли вплинути на визначення розміру митної вартості, та викликати сумніви відповідача у правильності визначення митної вартості.

Позивачем відповідачу 12 травня 2016 року разом з митною декларацією було надано контракт, додатки до нього, рахунки-фактури, листи, тощо, що не заперечується сторонами по справі.

Відповідно до наказу Міністерства фінансів України від 24 травня 2012 року № 598 Про затвердження форми рішення про коригування митної вартості товарів, Правил заповнення рішення про коригування митної вартості товарів та Переліку додаткових складових до ціни договору, зареєстрованого Міністерством юстиції України 01 червня 2012 року за № 883/21195, митним органом при визначенні митної вартості товарів у графі 33 зазначаються причини, через які митна вартість імпортованих товарів не може бути визначена за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції), у тому числі: неподання основних документів, які підтверджують відомості про заявлену митну вартість товарів (згідно з переліком та відповідно до умов, наведених у статті 53 Кодексу), невірно проведений розрахунок митної вартості, невідповідність обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 розділу III Кодексу, надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

Проте, всупереч зазначеної норми відповідач не навів у своєму рішенні жодних причин, через які згідно з приписами Митного кодексу України, заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано, також у рішенні не було наведено інформацію щодо числових значень складових митної вартості, яка могла б призвести до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості.

Окрім іншого, Вищий адміністративний суд України висловив свою правову позицію в постановах № К/800/68609/14, № К/800/68617/14 від 5 лютого 2015 року та зазначив, що Митним кодексом України передбачено проводити митний контроль із застосуванням єдиної з митними органами інформаційно-телекомунікаційної системи (частина четверта статті 319 МК України), проте правовий статус ї бази даних Єдиної автоматизованої інформаційної системи Державної митної служби України (далі - ЄАІС ДМСУ), порядок її формування, ведення, отримання інформації, а також порядок використання її даних суб'єктами господарських відносин при здійсненні ними зовнішньоекономічної діяльності МК України не передбачено. Також, у ЄАІС ДМСУ відсутня інформація про коригування заявленої митної вартості товарів, а також інформація щодо судових рішень з питань визначення митної вартості товарів та методів її визначення. Тому колегія судів прийшла до висновку, що вказана база не містить всіх об'єктивних даних щодо імпортованих в Україну товарів, які підтверджуються документально і підлягають обчисленню.

Суд зазначає, що МК України надано право митному органу встановити характеристики, визначальні для перевірки задекларованої митної вартості товарів у рамках процедури митного контролю та митного оформлення, проводити відповідні дослідження (аналіз, експертизи) товарів і саме на підставі таких досліджень визначити митну вартість поставленого товару.

Відповідачем не надано доказів, які свідчать про використання своїх повноважень, передбачених у главі 50 "Митні експертизи" МК України. Вказане свідчить про те, що коригування митної вартості названого товару митниця за резервним методом проведене з порушенням вимог частини дев'ятої статті 58 Кодексу, тобто, не на основі об'єктивних даних, що підтверджуються документально та підлягають обчисленню.

З огляду на вищевикладене, відповідачем не доведено та не надано жодних аргументів та доказів того, що документи, подані позивачем до митного оформлення, є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації. Таким чином, спірне рішенні про коригування митної вартості прийнято відповідачем неправомірно та без урахування всіх обставин по справі.

Відповідно до положень статті 256 МК України відмова у митному оформленні - це письмове вмотивоване рішення митного органу про неможливість здійснення митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через невиконання декларантом або уповноваженою ним особою умов, визначених цим Кодексом. У рішенні про відмову у митному оформленні повинні бути зазначені причини відмови та наведені вичерпні роз'яснення вимог, виконання яких забезпечує можливість митного оформлення товарів.

Згідно частини 6 статті 54 МК України, митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості, неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 МК України, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 МК України, надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

Однак, картка відмови № 700080000/2016/00041 в прийнятті митної декларації не містить жодних аргументів щодо неможливості здійснення митного оформлення товару за заявленою митною вартістю, крім того, не визначає, які неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів містять документи з вичерпного переліку, передбаченого частиною 2 статті 53 МК України, подані декларантом.

З огляду на вищезазначене, картка відмови № 700080000/2016/00041, прийнята посадовою особою митного органу з порушенням статті 54 та статті 256 МК України, отже, є неправомірною.

Згідно частини 7 статті 54 МК України, у разі, якщо під час проведення митного контролю митний орган не може аргументовано довести, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, заявлена декларантом або уповноваженою ним особою митна вартість вважається визнаною автоматично.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Частиною 1 статті 9 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 1 статті 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 статті 72 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

За таких підстав, суд вважає, що відповідачем не доведена законність та правомірність прийняття спірних рішень.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Статтею 200 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на наведене, судова колегія дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. У звязку з викладеним доводи апеляційної скарги не приймаються до уваги, тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін.

Керуючись статтями 24, 184, 195, 196, 198, 200, 205, 207, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Донецької митниці Державної фіскальної служби - залишити без задоволення.

Постанову Донецького окружного адміністративного суду від 05 жовтня 2016 року у справі № 805/2713/16-а за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Метінвест-Шіппінг" до Донецької митниці Державної фіскальної служби про визнання протиправними та скасування рішення про коригування митної вартості товарів від 12 травня 2016 року № 700080000/2016/000036/2, картки відмови в прийнятті митної декларації від 12 травня 2016 року № 700080000/2016/00041 - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили.

Головуючий: І.В.Сіваченко

Судді: О.О.Шишов

ОСОБА_2