Справа № 809/1458/16
Суддя: Микитин Н.М.
Дата ухвалення: 2016-11-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" листопада 2016 р. Справа № 809/1458/16

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі:

судді Микитин Н.М.

при секретарі судового засідання Хомі О.В.

за участю: представника позивача Івасів О.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду адміністративну справу за позовом Калуської об'єднаної Державної податкової інспекція Головного управління ДФС в Івано-Франківській області до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості в сумі 3014,43 грн.,-

ВСТАНОВИВ:

Калуська об'єднана Державна податкова інспекція Головного управління ДФС в Івано-Франківській області (надалі - позивач) звернулася до суду з адміністративним позовом до ОСОБА_2 (надалі - відповідач) про стягнення заборгованості в сумі 3097,03 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що відповідачем добровільно не погашено податковий борг, що виник у зв'язку із здійсненням підприємницької діяльності за період з 2013 по 2016 рік по орендній платі, по збору за місце паркування та по єдиному податку з фізичних осіб.

25.11.2016 на адресу суду надійшла заява від представника позивача про уточнення позовних вимог в якій зазначено, що при написанні позовної заяви допущено описку, а саме в прохальній частині позовної заяви вказано суму податкового боргу 3097,03 грн. Однак, сума податкового боргу, яка обліковується за ОСОБА_2 за період з 30.10.2013 року по 16.08.2016 р. становить 3014,43 грн. (а.с. 37).

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, з мотивів викладених в позовній заяві, просила позов задовольнити в повному обсязі.

22.11.2016 від відповідача надійшло клопотання про визнання позову в повному обсязі в межах трьох річного терміну.

Відповідач в судове засідання не прибув. Хоча про дату, час та місце слухання справи повідомлявся належним чином про, що свідчить розписка яка міститься в матеріалах справи (а.с. 35).

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 128 КАС України у разі неприбуття відповідача, належним чином повідомленого про дату, час і місце судового розгляду, без поважних причин розгляд справи може не відкладатись і справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.

Розглянувши матеріали адміністративної справи, вивчивши заяви сторін про уточнення позовних вимог та про визнання позову відповідача, дослідивши і оцінивши наявні в матеріалах справи письмові докази, судом встановлено наступне.

ОСОБА_2 15.10.2007 року зареєстрований як суб'єкт підприємницької діяльності фізична особа-підприємець, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців станом на 28.10.2015 року. 24.11.2014 року внесено запис №5001158 про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 за власним рішенням (а.с.9).

Згідно частини 1 статті 67 Конституції України кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Відповідно до статті 1 Податкового кодексу України, Податковий кодекс України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Статтею 36 Податкового кодексу України встановлено, що податковим обов'язком визнається обов'язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом або законами з питань митної справи.

Згідно з статтею 38 Податкового кодексу України виконанням податкового обов'язку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов'язань у встановлений податковим законодавством строк.

Відповідно до пункту 15.1 статті 15 Податкового кодексу України платниками податків визнаються фізичні особи (резиденти і нерезиденти України), юридичні особи (резиденти і нерезиденти України) та їх відокремлені підрозділи, які мають, одержують (передають) об'єкти оподаткування або провадять діяльність (операції), що є об'єктом оподаткування згідно з цим Кодексом або податковими законами, і на яких покладено обов'язок із сплати податків та зборів згідно з цим Кодексом.

Пунктом 38.2 статті 38 Податкового кодексу України передбачено, що сплата податку та збору здійснюється платником податку безпосередньо, а у випадках, передбачених податковим законодавством, - податковим агентом, або представником платника податку.

Згідно підпункту 16.1.4. пункту 16.1 статті 16 Податкового кодексу України визначено, що платник податків зобов'язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Абзацом 2 підпункту 65.10.8 пункту 65.10 статті 65 Податкового кодексу України передбачено, що державна реєстрація (реєстрація) припинення підприємницької чи незалежної професійної діяльності фізичної особи або внесення до Державного реєстру запису про припинення такої діяльності фізичною особою не припиняє її зобов'язань, що виникли під час провадження підприємницької чи незалежної професійної діяльності, та не змінює строків, порядків виконання таких зобов'язань та застосування санкцій за їх невиконання.

Податок на доходи фізичних осіб, зобов'язання по якому є предметом стягнення за даним адміністративним позовом, відповідно до підпункту 9.1.2. пункту 9.1 статті 9 Податкового кодексу України належать до загальнодержавних податків і зборів (обов'язкові платежі).

Відповідно до підпункту 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України податковий борг - сума грошового зобов'язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), самостійно узгодженого платником податків або узгодженого в порядку оскарження, але не сплаченого у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов'язання.

Приписами пункту 57.3 статті 57 Податкового кодексу України визначено, що у разі визначення грошового зобов'язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1-54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов'язаний сплатити нараховану суму грошового зобов'язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу. У разі оскарження рішення контролюючого органу про нараховану суму грошового зобов'язання платник податків зобов'язаний самостійно погасити узгоджену суму, а також пеню та штрафні санкції за їх наявності протягом 10 календарних днів, наступних за днем такого узгодження.

Оскільки відповідачем відповідно до вимог статті 56 Податкового кодексу України не була порушена процедура адміністративного оскарження податкових зобов'язань, то суд в даній справі дійшов висновку про те, що визначені позивачем грошові зобов'язання є узгодженими, та є податковим боргом.

Судом встановлено, що сума податкового боргу, яка обліковується за ОСОБА_2 за період з 30.10.2013 року по 16.08.2016 р. становить 3014,43 грн., зокрема по: орендній платі з фізичних осіб - 730.85 грн., в тому числі пеня 10,85 грн. яка підтверджується податковою декларацією з плати за землю за 2013 рік, по єдиному податку з фізичних осіб - 2167, 97 грн., підтверджується заявою про застосування спрощеної системи оподаткування та інтегрованою карткою платника, збір за паркування - 115,61 грн., підтверджується податковою декларацією збору за місця паркування транспортних засобів.

З поданої до суду заяви ОСОБА_2 слідує, що відповідач визнає позовні вимоги позивача. Частиною третьою статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що обставини, які визнаються сторонами, можуть не доказуватися перед судом, якщо проти цього не заперечують сторони і в суду не виникає сумніву щодо достовірності цих обставин та добровільності їх визнання.

Оцінюючи визнання позову представником відповідача суд виходить з наступного.

Частиною третьою статті 136 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що судове рішення у зв'язку з визнанням адміністративного позову ухвалюється за правилами, встановленими статтею 112 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до частини першої статті 112 Кодексу адміністративного судочинства України відповідач може визнати адміністративний позов повністю або частково. Згідно з частиною четвертою цієї статті суд не приймає визнання адміністративного позову і продовжує розгляд адміністративної справи, якщо ці дії відповідача суперечать закону чи порушують чиї-небудь права, свободи або інтереси.

Суд, дослідивши матеріали справи та надані докази, дійшов висновку, що визнання позову не суперечить закону, не порушує чиї-небудь права, свободи або інтереси, оскільки, наявність податкового боргу підтверджується матеріалами справи.

З урахуванням викладеного суд констатує, що визнання адміністративного позову відповідачем - це одностороннє волевиявлення відповідача, спрямоване на припинення публічно-правового спору з позивачем. Визнання адміністративного позову представником відповідача слід вважати як доказ в адміністративній справі, з відповідними для цього наслідками. Зокрема, обставини, які визнаються сторонами, можуть не доказуватися перед судом, якщо проти цього не заперечують сторони і в суду не виникає сумніву щодо достовірності цих обставин та добровільності їх визнання.

Беручи до уваги ту обставину, що відповідач визнав адміністративний позов та судом прийнято заяву про визнання позову, то даний адміністративний позов підлягає задоволенню.

На підставі ст. 124 Конституції України, керуючись ст. ст. 112, 136, 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_2 (ідентифікаційний код НОМЕР_1, адреса: АДРЕСА_1) за рахунок майна в дохід бюджету податковий борг в сумі 3014 (три тисячі чотирнадцять) гривень 43 копійки.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку. Відповідно до статті 186 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Апеляційна скарга подається до Львівського апеляційного адміністративного суду через Івано-Франківський окружний адміністративний суд.

Постанова набирає законної сили в порядку та строки встановлені статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Микитин Н.М.

Постанова складена в повному обсязі 30.11.2016 року.