Справа № 826/3178/16
Суддя: Губська О.А.
Дата ухвалення: 2016-11-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 826/3178/16 Головуючий у 1-й інстанції: Добрянська Я.І.
Суддя-доповідач: Губська О.А.
ПОСТАНОВА

Іменем України

24 листопада 2016 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Губської О.А.

суддів: Парінова А.Б., Беспалова О.О.

за участю: секретаря судового засідання Сергієнко Т.О.,

позивача ОСОБА_2,

представника позивача ОСОБА_3,

представника відповідача Власенко І.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги Київської міської ради та фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 травня 2016 року у справі за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до Київської міської ради, третя особа - Слідчий відділ управління Служби безпеки України у м. Києві про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до Київської міської ради, за участі третьої особи без самостійних вимог на предмет спору - Слідчий відділ управління Служби безпеки України в м. Києві, у якому просив:

визнати протиправною бездіяльність відповідача, яка полягає у ненаданні публічної інформації за запитом ОСОБА_2 від 14 вересня 2015 року, щодо чинності рішення Київради від 17.09.2009 № 241/2310 та порушенні строків, щодо надання інформації;

зобов'язати Київську міську раду надати ОСОБА_2 повну інформацію на його запит від 14 вересня 2015 року, щодо чинності рішення Київради від 17.09.2009 № 241/2310.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 травня 2016 року позов задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність Київської міської ради, яка полягає у порушенні строку надання інформації за запитом ОСОБА_2 від 14.09.2015, щодо чинності рішення Київської міської ради від 17.09.2009 за № 241/2310. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

На вказане рішення позивачем та відповідачем подано апеляційні скарги.

Позивач у своїй апеляційній скарзі просить скасувати постанову суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог та прийняти нову постанову, якою позов задовольнити, при цьому вказує на недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважав встановленими.

Відповідач, у свою чергу, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Окружного адміністративного суду міста Києва та прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити повністю. Обґрунтовує свою апеляційну скаргу неповним з'ясуванням судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи та порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

У судовому засіданні представники позивача свої апеляційні скарги підтримали та просили їх задовольнити.

Заслухавши суддю-доповідача та представників сторін, перевіривши матеріали справи, колегія суддів апеляційної інстанції виходить із таких фактичних обставин.

Вирішуючи спір суд першої інстанції правильно установив, що позивач звернувся до Київської міської ради із запитом від 14.09.2015 вих. № 14/09/15, у якому просив надати відповідь стосовно чинності на дату звернення рішення Київської міської ради від 17.09.2009 № 241/2310 "Про передачу товариству з обмеженою відповідальністю "Світ книжок" земельних ділянок для будівництва, експлуатації та обслуговування адміністративно-торговельного комплексу з вбудованими та прибудованими приміщення громадського і побутового призначення з наземним і підземним паркінгом на АДРЕСА_1" у зв'язку із наміром подачі документів на відведення земельної ділянки.

Зазначений запит відповідачем отримано 22.09.2015 та зареєстровано за № 08/16140.

Листом від 22.10.2015 за № 225-СК-3923 позивача повідомлено про неможливість надання запитуваної інформації, оскільки листом Служби безпеки України від 16.09.2010 № 51/12/4748 відповідача було попереджено про виключення будь-якої інформації стосовно земельних ділянок на яких накладено арешт слідчим відділом Служби безпеки України. Також вказано, що постановою слідчого відділу Служби безпеки України 15.11.2012 земельна ділянка на АДРЕСА_1 визначена речовим доказом та на неї накладено арешт.

Позивач, вважаючи протиправною бездіяльність Київської міської ради щодо ненадання запитуваної ним інформації, а також посилаючись на порушення строків надання відповіді, звернувся до суду з даним позовом.

Суд першої інстанції дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення вимог позивача у частині визнання протиправною бездіяльності Київської міської ради, яка полягає у порушенні строку надання інформації за запитом позивача, а тому позов у цій частині задовольнив.

Водночас, відмовляючи у задоволенні решти позовних вимог, суд попередньої інстанції мотивував своє рішення тим, що у відповідача були наявні підстави для відмови у наданні інформації ОСОБА_2, оскільки рішення, про чинність якого запитував позивач, стосується земельних ділянок, визнаних слідчим відділом Служби безпеки України речовими доказами у кримінальній справі та на які накладено арешт, а також попереджено раду про виключення надання будь-якої інформації стосовно таких земельних ділянок листом Служби безпеки України від 16.09.2010 № 51/12/4748.

Перевіривши правову оцінку обставин справи, повноту їх встановлення та правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права, з урахуванням доводів апеляційної скарги та заперечень на неї, колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду дійшла висновку про таке.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За визначенням ст. 1 Закону України "Про доступ до публічної інформації" (далі за текстом - Закон), публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб'єктами владних повноважень своїх обов'язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом..

Публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом.

Згідно з ч. 2 ст. 2 Закону цей Закон не поширюється на відносини щодо отримання інформації суб'єктами владних повноважень при здійсненні ними своїх функцій, а також на відносини у сфері звернень громадян, які регулюються спеціальним законом.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 13 Закону України "Про доступ до публічної інформації" до розпорядників інформації віднесено суб'єктів владних повноважень - органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб'єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов'язковими для виконання.

За правилами п.6 ч. 1 ст. 14 розпорядники інформації зобов'язані надавати та оприлюднювати достовірну, точну та повну інформацію, а також у разі потреби перевіряти правильність та об'єктивність наданої інформації і оновлювати оприлюднену інформацію.

Відповідно до ч.1 та 2 ст. 19 Закону України "Про доступ до публічної інформації" запит на інформацію - це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні.

Запитувач має право звернутися до розпорядника інформації із запитом на інформацію незалежно від того, стосується ця інформація його особисто чи ні, без пояснення причини подання запиту.

Поряд із цим, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 22 Закону України "Про доступ до публічної інформації" розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту у випадку, якщо інформація, що запитується, належить до категорії інформації з обмеженим доступом відповідно до частини другої статті 6 цього Закону.

Згідно з ч. 1 та 2 ст. 6 Закону України "Про доступ до публічної інформації" інформацією з обмеженим доступом є:

1) конфіденційна інформація;

2) таємна інформація;

3) службова інформація.

Обмеження доступу до інформації здійснюється відповідно до закону при дотриманні сукупності таких вимог:

1) виключно в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров'я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя;

2) розголошення інформації може завдати істотної шкоди цим інтересам;

3) шкода від оприлюднення такої інформації переважає суспільний інтерес в її отриманні.

З матеріалів справи вбачається, що позивач у своєму запиті від 14.09.2015 вих. № 14/09/15 просив Київську міську раду надати відповідь стосовно чинності її рішення від 17.09.2009 за № 241/2310. "Про передачу товариству з обмеженою відповідальністю "Світ книжок" земельних ділянок для будівництва, експлуатації та обслуговування адміністративно-торговельного комплексу з вбудованими та прибудованими приміщення громадського і побутового призначення з наземним і підземним паркінгом на АДРЕСА_1".

Відмовляючи у наданні такої інформації, відповідач послався на те, що листом Служби безпеки України від 16.09.2010 № 51/12/4748 Київську міську раду повідомлено, що постановою слідчого відділу Служби безпеки України 15.11.2012 земельна ділянка на АДРЕСА_1 визначена речовим доказом та на неї накладено арешт, поряд із цим відповідача було попереджено про виключення будь-якої інформації стосовно земельних ділянок на які накладено арешт слідчим відділом Служби безпеки України.

Так, у матеріалах справи наявна копія постанови про визнання земельних ділянок речовими доказами та накладення арешту на них від 15.11.2012 відповідно до якої в ході досудового розслідування встановлено, що земельна ділянка за адресою АДРЕСА_1 є об'єктом злочинних дій, тобто речовим доказом.

Згідно з цією постановою визнано земельну ділянку за адресою АДРЕСА_1 речовим доказом у кримінальній справі № 1663 та накладено арешт (заборону відчуження), копію постанови направлено для виконання в частині накладення арешту (заборони відчуження) та заборони проведення будь-яких дій по означеним земельним ділянкам до Головного управління Державного земельного комітету по земельним ресурсам у м. Києві, до Київської міської філії Центру державного земельного комітету по земельним ресурсам у м. Києві та до Головного управління земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської державної адміністрації (Київської міської ради), а також заборонено будь-яким особам, установам, підприємствам та організаціям вчиняти будь-які дії із визначеною земельною ділянкою за адресою АДРЕСА_1 (оформляти право власності, вчиняти будь-які угоди, видавати державні акти на право власності, тощо).

Також до матеріалів справи долучено постанову про визнання речовими доказами, приєднання їх до кримінальної справи та про накладення арешту від 22.10.2012 відповідно до якої земельна ділянка за адресою АДРЕСА_1 визнана речовим доказом та накладено обтяження у вигляді арешту на земельну ділянку.

Згідно зі ст. 8 Закону України «Про доступ до публічної інформації» таємна інформація - інформація, доступ до якої обмежується відповідно до частини другої статті 6 цього Закону, розголошення якої може завдати шкоди особі, суспільству і державі. Таємною визнається інформація, яка містить державну, професійну, банківську таємницю, таємницю досудового розслідування та іншу передбачену законом таємницю.

Поряд із цим, за правилами ч. 7 ст. 6 Закону України «Про доступ до публічної інформації» обмеженню доступу підлягає інформація, а не документ. Якщо документ містить інформацію з обмеженим доступом, для ознайомлення надається інформація, доступ до якої необмежений.

На думку колегії суддів, інформація стосовно чинності прийнятого радою рішення є характеристикою документа (рішення), а не викладених у ньому відомостей, а тому в силу ч. 7 ст. 6 Закону доступ до такої інформації не може бути обмежений і така інформація (щодо чинності документа) не стосується таємниці досудового розслідування.

За таких обставин та враховуючи, що позивач у своєму запиті просив надати інформацію щодо чинності рішення КМР від 17.09.2009 № 214/2310, при цьому, відповідачем не надано доказів того, що даному документу присвоєно гриф «таємно» або «для службового користування», колегія суддів дійшла висновку про те, що у відповідача були відсутні правові підстави для відмови позивачеві у наданні інформації про чинність прийнятого Київською міською радою рішення.

Таким чином, висновок суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення позову у цій частині, є помилковим, а рішення суду - прийняте із порушенням норм матеріального права.

Вирішуючи питання стосовно своєчасності надання відповідачем відповіді на запит позивача, колегія суддів виходить із такого.

Згідно з ч. 1 ст. 20 Закону України "Про доступ до публічної інформації" розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п'яти робочих днів з дня отримання запиту.

Відповідно до частин 3, 6 та 7 ст.22 Закону України "Про доступ до публічної інформації" розпорядник інформації, який не володіє запитуваною інформацією, але якому за статусом або характером діяльності відомо або має бути відомо, хто нею володіє, зобов'язаний направити цей запит належному розпоряднику з одночасним повідомленням про це запитувача. У такому разі відлік строку розгляду запиту на інформацію починається з дня отримання запиту належним розпорядником.

Відстрочка в задоволенні запиту на інформацію допускається в разі, якщо запитувана інформація не може бути надана для ознайомлення в передбачені цим Законом строки у разі настання обставин непереборної сили. Рішення про відстрочку доводиться до відома запитувача у письмовій формі з роз'ясненням порядку оскарження прийнятого рішення.

У рішенні про відстрочку в задоволенні запиту на інформацію має бути зазначено: 1) прізвище, ім'я, по батькові та посаду особи, відповідальної за розгляд запиту розпорядником інформації; 2) дату надсилання або вручення повідомлення про відстрочку; 3) причини, у зв'язку з якими запит на інформацію не може бути задоволений у встановлений цим Законом строк; 4) строк, у який буде задоволено запит; 5) підпис.

Матеріалами справи підтверджується, що запит позивача від 14.09.2015 вих. № 14/09/15 відповідачем отримано 22.09.2015 та зареєстровано за № 08/16140, згідно зі штампом реєстрації вхідної кореспонденції на копії запиту (а.с. 8).

Відповідь про неможливість надання запитуваної інформації відповідачем надано листом від 22.10.2015 за № 225-СК-3923 (а.с. 9), при цьому, позивач у своєму позові та апеляційній скарзі підтверджує те, що відповідь ним отримано 22.10.2015 (а.с. 5, а.с. 83).

Колегією суддів установлено, що рішення про відстрочку в задоволенні запиту на інформацію відповідачем не приймалося і на адресу позивача таке не надсилалося.

За таких обставин, враховуючи, що на запит, отриманий 14.09.2015, відповідачем надано відповідь листом від 22.10.2015, тобто поза межами установленого Законом України "Про доступ до публічної інформації" п'ятиденного строку, колегія суддів дійшла висновку про наявність правових підстав для визнання протиправною бездіяльності відповідача, яка полягає у порушенні строку надання інформації

Отже висновок суду першої інстанції про задоволення позову у цій частині є правильним.

Водночас, вирішуючи спір, суд керувався положеннями Закону України «Про звернення громадян».

Цей Закон регулює питання практичної реалізації громадянами України наданого їм Конституцією України права вносити в органи державної влади, об'єднання громадян відповідно до їх статуту пропозиції про поліпшення їх діяльності, викривати недоліки в роботі, оскаржувати дії посадових осіб, державних і громадських органів. Закон забезпечує громадянам України можливості для участі в управлінні державними і громадськими справами, для впливу на поліпшення роботи органів державної влади і місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, для відстоювання своїх прав і законних інтересів та відновлення їх у разі порушення.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про звернення громадян» під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги.

Пропозиція (зауваження) - звернення громадян, де висловлюються порада, рекомендація щодо діяльності органів державної влади і місцевого самоврядування, депутатів усіх рівнів, посадових осіб, а також висловлюються думки щодо врегулювання суспільних відносин та умов життя громадян, вдосконалення правової основи державного і громадського життя, соціально-культурної та інших сфер діяльності держави і суспільства.

Заява (клопотання) - звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності. Клопотання - письмове звернення з проханням про визнання за особою відповідного статусу, прав чи свобод тощо.

Скарга - звернення з вимогою про поновлення прав і захист законних інтересів громадян, порушених діями (бездіяльністю), рішеннями державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, об'єднань громадян, посадових осіб.

На думку колегії суддів, запит позивача від 14.09.2015 вих. № 14/09/15 за своїм змістом не є пропозицією, заявою або скаргою і його подання не направлене на поліпшення діяльності органів державної влади, викриття недоліків в роботі, оскарження дій посадових осіб, державних і громадських органів.

Позивач у своєму запиті просив надати інформацію про чинність прийнятого радою рішення, що підпадає під визначення запиту на публічну інформацію, а тому до спірних правовідносин підлягає застосуванню Закон України «Про доступ до публічної інформації», а не Закон України «Про звернення громадян».

Отже, суд першої інстанції у цій частині вимог прийняв правильне рішення про їх задоволення, проте помилково послався на Закон України «Про звернення громадян».

За правилами ч. 2 ст. 200 КАС України не може бути скасовано правильне по суті рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції у частині задоволених вимог позивача є правильним, а недотримання норм матеріального права не призвело до неправильного її вирішення у цій частині.

Водночас, у частині відмови у задоволенні позову, рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи у цій частині.

Відповідно до ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 202 КАС України підставою для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції у частині відмови у задоволенні вимог позивача з порушенням судом норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, то воно підлягає скасуванню у цій частині. При цьому, з огляду на те, що позивач просив у своїй скарзі скасувати рішення суду першої інстанції у частині відмови у задоволенні позову, а відповідач - повністю, то апеляційна скарга позивача підлягає задоволенню, а апеляційна скарга відповідача - частковому задоволенню.

Керуючись статтями 160, 195, 196, 198, 200, 202, 205, 207, 212, 254 КАС України, Київський апеляційний адміністративний суд

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу Київської міської ради на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 травня 2016 року - задовольнити частково.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 травня 2016 року - задовольнити.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 травня 2016 року у справі за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до Київської міської ради, третя особа - Слідчий відділ управління Служби безпеки України у м. Києві про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити дії - скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог.

В цій частині прийняти нову постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність Київської міської ради, яка полягає у ненаданні публічної інформації за запитом ОСОБА_2 від 14 вересня 2015 року, стосовно чинності рішення Київської міської ради від 17.09.2009 № 241/2310.

Зобов'язати Київську міську раду надати ОСОБА_2 повну інформацію на його запит від 14 вересня 2015 року, щодо чинності рішення Київської міської ради від 17.09.2009 № 241/2310.

В іншій частині постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 травня 2016 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання постанови в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддяО.А. Губська

СуддяА.Б. Парінов

СуддяО.О. Беспалов

Повний текст постанови виготовлено 28.11.2016

Головуючий суддя Губська О.А.

Судді: Беспалов О.О.

Парінов А.Б.