Справа № П/811/865/16
Суддя: Р.В. Жук
Дата ухвалення: 2016-11-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 листопада 2016 року Справа № П/811/865/16

Кіровоградський окружний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді Жука Р.В., суддів Притули К.М., Хилько Л.І. розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
доВідділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України
провизнання протиправною та скасування постанови,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 (далі позивач) звернулась до суду з позовом до відділу примусового виконання рішень державної виконавчої служби України (далі відповідач), в якому просить суд визнати протиправною та скасувати постанову від 15.09.2014р. ВП № 33934331 видану головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень державної виконавчої служби України (ОСОБА_3В.) про закінчення виконавчого провадження щодо виконання рішення Європейського суду з прав людини від 26.07.2012р. по справі ОСОБА_1 №65511/10 щодо виконання рішень національного суду, а саме: постанови (Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 27.03.2009 р. та ухвали Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 16.09.2009 р.).

Свої вимоги обґрунтовує тим, що постановою головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України ОСОБА_3, від 15.09.2014р., закінчено виконавче провадження по виконанню рішення Європейського суду з прав людини від 26.07.2012р. за яким вона є одним із заявників за №65511/10. Підставою закінчення виконавчого провадження визначено, що рішення Європейського суду з прав людини щодо неї виконано фактично у повному обсязі. Наголошує, що відповідачем закінчено виконавче провадження, фактично не виконавши рішення суду.

Вважає дану постанову протиправною, а дії такими що порушують її права та законні інтереси.

Представник відповідача позов не визнав з підстав, викладених в запереченні на позовну заяву, обґрунтувавши тим, що при винесенні постанови від 15.09.2014р. ВП № 33934331, діяв в межах та у спосіб передбачений чинним законодавством, а тому вважає, що підстави для задоволення позовних вимог відсутні.

Розгляд справи здійснено в письмовому провадженні відповідно до приписів частини шостої статті 128 КАС України на підставі відповідної ухвали Кіровоградського окружного адміністративного суду від 01.11.2016р.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази в їх сукупності, суд дійшов наступних висновків.

За приписами п.1, 3, 9 ч. 3 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, в тому числі: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення.

Статтею 6 КАС України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Предметом спору в даній справі є законність та обґрунтованість дій державного виконавця відділу примусового виконання рішень державної виконавчої служби України ОСОБА_3 з винесення постанови від 15.00.2014р. ВП № 33934331 про закінчення виконавчого провадження щодо виконання рішення Європейського суду з прав людини від 26.07.2012р. по справі «Хартук та інші проти України» (заява №703/05 та 115 інших заяв, яким об'єднано заяву позивача №65511/10 та 115 інших заяв) щодо виконання рішень національного суду.

При вирішенні даного спору, суд враховує наступні фактичні обставини справи.

ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1, працювала у виконавчому комітеті Світловодської міської ради на посаді заступника начальника управління економіки та розвитку міста завідувачем відділу економічного розвитку, комунальної власності та приватизації, проте відповідним наказом від 10.01.2006 року її було звільнено із займаної посади на підставі п.1 ч.1 ст. 40 КЗпП України (у зв'язку зі скороченням штату) (а.с.26).

Не погоджуючись з таким звільненням ОСОБА_2М звернулась до суду із позовом про поновлення на посаді.

Постановою Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 27.03.2009 р. позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково, визнано розпорядження Виконавчого комітету Світловодської міської ради №5-К від 10.01.2006 року "Про звільнення ОСОБА_1 нечинним", поновлено ОСОБА_2 на посаді заступника начальника управління економіки та розвитку міста виконавчого комітету Світловодської міської ради завідуючої відділом економічного розвитку міста виконавчого комітету Світловодської міської ради завідуючої відділом економічного розвитку, комунальної власності та приватизації з 10.01.2006 року; стягнуто з Виконавчого комітету Світловодської міської ради на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 13325,00 грн. та відшкодовано моральну шкоду у розмірі 2000,00 грн. (а.с.18-21).

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 16.09.2009 року, постанову Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 27.03.2009р. залишено без змін (а.с.22).

Вищим адміністративним судом України 21.03.2013 р. винесено ухвалу, якою постанову Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 27.03.2009 р. та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 16.09.2009 року залишено без змін (а.с.23).

26.07.2012 року Європейським судом з прав людини прийнято остаточне рішення у справі «Хартук та інші проти України» (заява №703/05 та 115 інших заяв), яким об'єднано заяву позивача №65511/10 та 115 інших заяв, поданих проти України іншими заявниками (а.с.81-102).

У додатку 2 до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Хартук та інші проти України» наведено заяву ОСОБА_1 від 27.10.2010 р. №65511/10.

Згідно з резолютивною частиною рішення Європейського суду з прав людини, держава Україна зобов'язана сплатити заявнику, у тому числі позивачу, 3000 євро справедливої сатисфакції, які мають бути конвертовані у національну валюту держави-відповідача за курсом на день здійснення платежу.

Крім того, держава Україна зобов'язана виконати постанову Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 27.03.2009р. у справі №2-а 11/09, тривале невиконання якої було для позивача підставою для звернення до Європейського суду з прав людини.

17.08.2012р. відділом примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №33934331 по виконанню рішення Європейського суду з прав людини №65511/10 від 26.07.2012р. (а.с.108)

У свою чергу, 15.09.2014 р. головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень державної виконавчої служби України ОСОБА_3 при виконанні рішення Європейського суду з прав людини №65511/10 від 26.07.2012р. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження з примусового виконання рішення Європейського суду з прав людини №65511/10 від 26.07.2012р. (а.с.17)

Не погоджуючись із винесенням вказаної постанови, вважаючи її неправомірною та такою, що суперечить чинному законодавству, позивач звернулась із даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

При прийнятті рішення по цій справі суд керується принципами адміністративного судочинства, зокрема принципом офіційного з'ясування всіх обставин у справі, відповідно до якого суд не обмежується тільки документами та заявами про докази, які внесені сторонами, а також здійснює дослідження обставин у справі за власною ініціативою, у т.ч. з метою реалізації завдань адміністративного судочинства.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Конституції України, чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Згідно з ч. 1 ст. 46 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що ратифікована Законом України від 17.07.1997 року №475/97-ВР (надалі - Конвенція), високі Договірні Сторони зобов'язуються виконувати остаточні рішення Європейського суду з прав людині в будь-яких справах, у яких вони є сторонами.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до вимог статті 1 Закону України "Про виконавче провадження" (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин), виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Статтею 2 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що примусове виконання рішень в Україні покладається на Державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України. Примусове виконання рішень здійснюють державні виконавці, визначені Законом України "Про державну виконавчу службу".

Відповідно до ч.1 ст.17 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом.

Згідно із п.9 ч.2 ст.17 Закону України «Про виконавче провадження» підлягають виконанню державною виконавчою службою, зокрема, такі виконавчі документи, як рішення Європейського суду з прав людини з урахуванням особливостей, передбачених Законом України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини".

Відносини, що виникають у зв'язку з обов'язком держави виконати рішення Європейського суду з прав людини у справах проти України; з необхідністю усунення причин порушення Україною Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод і протоколів до неї; з впровадженням в українське судочинство та адміністративну практику європейських стандартів прав людини; зі створенням передумов для зменшення числа заяв до Європейського суду з прав людини проти України регулює Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» №3477-IV від 23.02.2006 року (далі Закон №3477-IV).

Статтею 1 Закону №3477-IV визначено наступні терміни:

- конвенція - Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов'язковість яких надано Верховною Радою України;

- відшкодування - а) сума справедливої сатисфакції, визначена рішенням Європейського суду з прав людини відповідно до статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод; б) визначена у рішенні Європейського суду з прав людини щодо дружнього врегулювання або у рішенні Європейського суду з прав людини про схвалення умов односторонньої декларації сума грошової виплати на користь Стягувача;

- виконання Рішення - а) виплата Стягувачеві відшкодування та вжиття додаткових заходів індивідуального характеру; б) вжиття заходів загального характеру;

орган представництва - орган, відповідальний за забезпечення представництва України в Європейському суді з прав людини та координацію виконання його рішень.

Відповідно до ч.1 ст.2 Закону №3477-IV рішення є обов'язковим для виконання Україною відповідно до статті 46 Конвенції.

Виконання рішень Суду передбачає виплату Стягувачеві відшкодування та вжиття додаткових заходів індивідуального та загального характеру.

Відшкодування це: а) сума справедливої сатисфакції, визначена рішенням Європейського суду з прав людини відповідно до статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод; б) визначена у рішенні Європейського суду з прав людини щодо дружнього врегулювання або у рішенні Європейського суду з прав людини про схвалення умов односторонньої декларації сума грошової виплати на користь Стягувача.

Заходами індивідуального характеру є: а) відновлення настільки, наскільки це можливо, попереднього юридичного стану, який Стягувач мав до порушення Конвенції (restitutio in integrum); б) інші заходи, передбачені у Рішенні (відповідно до статті 10 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини").

Заходами загального характеру є заходи, спрямовані на усунення системної проблеми та її першопричини, встановленого рішенням Суду, щодо інших осіб (виправлення порушеного права).

Заходи загального характеру вживаються з метою забезпечення додержання державою положень Конвенції, порушення яких встановлене Рішенням, забезпечення усунення недоліків системного характеру, які лежать в основі виявленого Судом порушення, а також усунення підстави для надходження до Суду заяв проти України, спричинених проблемою, що вже була предметом розгляду в Суді.

Порядок виконання Рішення визначається цим Законом, Законом України "Про виконавче провадження", іншими нормативно-правовими актами з урахуванням особливостей, що передбачені цим Законом (ч.2 ст.2 Закону №3477-IV).

Згідно із ч.1 ст.3 Закону №3477-IV виконання Рішення здійснюється за рахунок Державного бюджету України.

Відповідно до ст.5 Закону №3477-IV протягом десяти днів від дня одержання повідомлення про набуття Рішенням статусу остаточного Орган представництва надсилає стислий виклад Рішення Стягувачеві, Уповноваженому Верховної Ради України з прав людини, всім державним органам, посадовим особам та іншим суб'єктам, безпосередньо причетним до справи, за якою постановлено Рішення.

Так, положеннями частини 1 ст.11 Закону №3477-IV встановлено, що протягом десяти днів від дня отримання повідомлення Суду про набуття Рішенням статусу остаточного Орган представництва:

а) надсилає Стягувачеві повідомлення з роз'ясненням його права подати до державної виконавчої служби заяву про виплату відшкодування, в якій мають бути зазначені реквізити банківського рахунка для перерахування коштів;

б) надсилає до державної виконавчої служби оригінальний текст і переклад резолютивної частини остаточного рішення Суду у справі проти України, яким визнано порушення Конвенції, оригінальний текст і переклад резолютивної частини остаточного рішення Суду щодо справедливої сатисфакції у справі проти України, оригінальний текст і переклад рішення Суду щодо дружнього врегулювання у справі проти України, оригінальний текст і переклад рішення Суду про схвалення умов односторонньої декларації у справі проти України. Автентичність перекладу засвідчується Органом представництва.

Державна виконавча служба упродовж десяти днів з дня надходження документів, зазначених у пункті "б" цієї частини, відкриває виконавче провадження.

Таким чином, обов'язок виконати рішення національного суду, передбачений у рішенні Європейського суду з прав людини, по своїй суті, є додатковим заходом індивідуального характеру в розумінні Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23.02.2006 року №3477-IV.

Згідно з резолютивною частиною рішення Європейського суду з прав людини, держава Україна зобов'язана сплатити позивачу 1500 євро справедливої сатисфакції, які мають бути конвертовані у національну валюту держави-відповідача за курсом на день здійснення платежу.

Разом з тим, держава Україна зобов'язана виконати постанову Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 27.03.2009 р. у справі №2-а 11/09, тривале невиконання якої вже було для позивача підставою для звернення до Європейського суду з прав людини.

Як вбачається зі спірної постанови про закінчення виконавчого провадження від 15.09.2014р., вона містить посилання на те, що рішення суду виконано фактично у повному обсязі згідно з виконавчим документом та відповідно до інформації наданої Виконавчим комітетом Світловодської міської ради Кіровоградської області рішення національного суду боржником виконано фактично у повному обсязі (а.с.17).

Однак, з досліджуваного судом листа від 26.08.2014 р. №01-08/26/1 адресованого головному державному виконавцю відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України ОСОБА_4 вбачається, що Виконавчий комітет Світловодської міської ради Кіровоградської області повідомляє державного виконавця про часткове виконання постанови Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 27.03.2009 р. у справі №2-а 11/09, а саме: Виконавчим комітетом в повному обсязі сплачено ОСОБА_1 стягнутий вказаною постановою середній заробіток за час вимушеного прогулу та відшкодовано моральну шкоду (а.с.130).

При цьому, суд звертає увагу на те, що у вказаному листі зазначено, що поновити ОСОБА_2 на посаді заступника начальника управління економіки та розвитку міста виконавчого комітету Світловодської міської ради завідуючої відділом економічного розвитку, комунальної власності та приватизації з 10.01.2006 року на підставі постанови Світловодського міськрайонного суду від 27.03.2009 року, Виконавчий комітет Світловодської міської ради не має можливості, оскільки названа посада відсутня у структурі Виконавчого комітету Світловодської міської ради.

Таким чином, з урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що відповідачем не перевірено виконання рішення суду та безпідставно винесено постанову про закінчення виконавчого провадження від 15.09.2014 р., на підставі пункту 8 частини 1 статті 49 Закону №606-XIV.

Обов'язковість виконання рішення Європейського суду з прав людини у справі проти України встановлено статтею 2 Закону №3477-IV.

У рішенні від 30.06.2009 р. №16-рп/2009 Конституційний Суд України зазначив, що відповідно до положень Конституції України судові рішення є обов'язковими до виконання на всій території України; обов'язковість рішень суду є однією із основних засад судочинства, яка гарантує ефективне здійснення правосуддя. Конституційний Суд України вважає, що виконання всіма суб'єктами правовідносин приписів, викладених у рішеннях суду, які набрали законної сили, утверджує авторитет держави як правової.

Як роз'яснив Верховний Суд України, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, виконання судових рішень розглядається як невід'ємна частина судового розгляду в розумінні статті 6 Конвенції. Невиконання судових рішень негативно впливає на авторитет судової влади, оскільки в цьому разі не досягається кінцева мета правосуддя. Це призводить до ситуації, несумісної з принципом верховенства права.

Частиною 1 статті 11 Закону № 606-ХІV встановлено, що державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до частини 1 статті 6 Закону № 606-ХІV державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Разом з тим, відповідач при проведенні виконавчих дій щодо виконання рішення Європейського суду з прав людини від 26.07.2012 року у справі «Хартук та інші проти України» (заява №703/05 та 115 інших заяв), діяв не у межах та не у спосіб, передбачений Законом України «Про виконавче провадження», що призвело до фактичного невиконання в повному обсязі рішення суду, винесеного відносно ОСОБА_1

Крім того, рішенням Європейського суду з прав людини Іванов проти України державу було зобовязано запровадити ефективний засіб юридичного захисту, який би забезпечив адекватний та достатній захист від невиконання або затримки у виконанні рішень національного суду, за виконання якого вона несе відповідальність відповідно до принципів, встановлених практикою Європейського суду з прав людини. Відповідно до положень Європейської Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини (далі Конвенція), право доступу до суду, що гарантується статтею 6§1, передбачає не лише право звернутись до суду за захистом своїх прав, а й право захистити своє право, в першу чергу, виконанням рішення, яке ухвалено на користь особи. Так як у разі невиконання рішення концепція «захисту прав судом» не працює. Суд зазначив, що право за судовий захист, яке гарантується статтею 6§1 може стати недіючим, якщо національне законодавство держави-учасниці Конвенції дозволяє, щоб остаточне обовязкове судове рішення залишалось не виконуваним на шкоду однієї із сторін. Доступ до суду також охоплює можливість виконання судового рішення без необґрунтованих затримок.

З огляду на викладене, суд вважає за необхідне зазначити, що невиконання та неналежне виконанню судового рішення, а також затягування його виконання (понад встановлений внутрішнім законодавством строк), є підставою для звернення до Європейського суду до держави з вимогою матеріальної компенсації за бездіяльність та неналежне виконання рішення державного суду.

Враховуючи наведені фактичні обставини справи суд приходить до переконання, що висновки ДВС України, викладені у постанові від 15.09.2014р. ВП №33934331 про закінчення виконавчого провадження у зв'язку із його фактичним виконанням є безпідставними , а тому позовні вимоги про визнання постанови ДВС України від 15.09.2014р. про закінчення виконавчого провадження протиправною та скасування такої підлягають задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст.94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є субєктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи те, що позивачем не надано суду доказів понесення судових витрат у цій справі, пов'язаних із залученням свідків чи проведенням судових експертиз, питання про їх стягнення з позивача судом не вирішується.

Відповідно до вимог ст. 94 КАС України, у зв'язку із несплатою позивачем відстроченого ухвалою суду від 15.07.2016 р. відповідного судового збору за подання даного адміністративного позову, враховуючи повне задоволення позовних вимог, суд вважає, що належить стягнути з Відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України на користь Кіровоградського окружного адміністративного суду судовий збір у розмірі 551,20 грн.

Керуючись ст.ст. 69-71, 94, 158-163, 167, 254 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити.

2. Визнати протиправною та скасувати постанову від 15.09.2014р. ВП № 33934331 видану головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень державної виконавчої служби України (ОСОБА_3В.) про закінчення виконавчого провадження щодо виконання рішення Європейського суду з прав людини від 26.07.2012р. по справі ОСОБА_1 №65511/10 щодо виконання рішень національного суду, а саме: постанови (Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 27.03.2009 р. та ухвали Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 16.09.2009 р.).

4. Стягнути з Відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України (код - 37471975) на користь Кіровоградського окружного адміністративного суду (код - 38037409) судовий збір у розмірі 551,20 грн. (п'ятсот п'ятдесят одну гривню двадцять копійок) на наступний рахунок (омтримувач коштів УК у м.Кіровограді /м.Кіровоград/ 22030101; код отримувача (код за ; банк отримувача ГУ ДКСУ у Кіровоградській області; код банку отримувача МФО 823016; рахунок отримувача 4002; код класифікації доходів бюджету 22030101).

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Постанова суду може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Кіровоградський окружний адміністративний суд шляхом подання в 10-денний строк з дня її проголошення, а у разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України протягом десяти днів з дня отримання копії постанови, апеляційної скарги, копія якої одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Головуючий суддя Р.В. Жук

Суддя (підпис) К.М. Притула

Суддя (підпис) Л.І. Хилько