Справа № 196/374/16-а(2-а/196/24/2016)
Суддя: Іванов С.М.
Дата ухвалення: 2016-11-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

23 листопада 2016 рокусправа № 196/374/16-а(2-а/196/24/2016)
Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Іванова С.М.

суддів: Суховарова А.В. Чередниченка В.Є.

за участю секретаря судового засідання: Яковенко О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 20 вересня 2016 року у справі № 196/374/16-а(2-а/196/24/2016) за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Царичанської районної державної адміністрації про визнання протиправною відмови в призначенні та наданні житлової субсидії, -

встановив:

ОСОБА_1 (далі позивач) звернулася з позовом до Управління соціального захисту населення Царичанської районної державної адміністрації (далі відповідач), у якому просила визнати протиправною відмову позивача в призначенні та наданні житлової субсидії на відшкодування витрат на оплату послуг по газопостачанню та електропостачанню за мотивами відсутності даних про право користування житловим будинком № 5 по вул. Щорса в с. Шарівка Царичанського району Дніпропетровської області; зобовязати відповідача призначити та надати житлову субсидію на відшкодування витрат на оплату послуг по газопостачанню та електропостачанню до житлового будинку № 5 по вул. Щорса в с. Шарівка Царичанського району Дніпропетровської області при наявності умов щодо майнового стану, передбачених Законом України «Про житлово-комунальні послуги» та Положенням про призначення та надання населенню житлових субсидій для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг, придбання скрапленого газу, твердого та рідкого пічного побутового палива, затвердженого постановою КМУ від 21.10.1995 року № 848 із змінами, внесеними постановами КМУ від 23.09.2015 року № 752 та від 13.10.2015 року № 841.

Постановою Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 20 вересня 2016 року у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погодившись із вказаним судовим рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 20 вересня 2016 року та прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Представник позивача в судовому засіданні просив задовольнити вимоги апеляційної скарги на підставах, що в ній зазначені, та скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційної скарги, зазначав, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, а тому підлягає залишенню без змін.

Заслухавши осіб, які беруть участь у справі, перевіривши матеріали справи, оцінивши доводи апеляційної скарги та правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права в межах доводів останньої, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.27), та фактично проживає без реєстрації за адресою: вул. Щорса, 5, с. Шарівка Царичанського району Дніпропетровської області (а.с.6).

18 квітня 2016 року ОСОБА_1 звернулася до відповідача із заявою про призначення житлової субсидії за місцем її фактичного проживання, тобто за адресою: вул. Щорса, 5, с. Шарівка Царичанського району Дніпропетровської області (а.с.26).

Відповідно до листа від 2.04.2016 року № 13/03-16/7 позивачу в призначенні субсидії для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг за адресою: вул. Щорса, 5, с. Шарівка Царичанського району Дніпропетровської області було відмовлено у зв'язку з відсутністю в позивача правовстановлюючого документа на житловий будинок, в якому вона проживає без реєстрації, або договору оренди, так як субсидія призначається одному з членів домогосподарства, на якого відкрито особовий рахунок за місцем реєстрації (а.с.18).

Незгода позивача з відмовою відповідача та зобовязання призначити їй субсидію для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг і є предметом судового спору.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що рішення відповідача про відмову у призначенні субсидії для відшкодування на оплату житлово-комунальних послуг саме за місцем її фактичного проживання є правомірним, оскільки винесене із дотриманням приписів чинного законодавства.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з таким висновком суду першої інстанції та вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно ст.3,6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», громадяни України, іноземці та особи без громадянства реєструють своє місце проживання. Реєстрація місця проживання це внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесенням цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу.

Умови призначення та порядок надання громадянам щомісячної адресної безготівкової субсидії для відшкодування витрат на оплату користування житлом або його утримання та комунальних послуг (водо-, тепло-, газопостачання, водовідведення, електроенергія, вивезення побутового сміття та рідких нечистот), а також один раз на рік субсидії готівкою на придбання скрапленого газу, твердого та рідкого пічного побутового палива врегульовано "Положенням про порядок призначення та надання населенню субсидій для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг, придбання скрапленого газу, твердого та рідкого пічного побутового палива" затверджене постановою Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 1995 р. № 848 зі змінами.

Відповідно до п.6 Положення про порядок призначення та надання населенню субсидій для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг, придбання скрапленого газу, твердого та рідкого пічного побутового палива», затвердженого Постановою КМУ від 21 жовтня 1995 року № 848, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, субсидія призначається одній із зареєстрованих у житловому приміщенні (будинку) осіб. В окремих випадках на підставі рішення районної, районної у м. м. Києві і Севастополі держадміністрації та виконавчого органу міської і районної ради або утвореної ними комісії та акта обстеження матеріально-побутових умов домогосподарства субсидія може призначатися особі, яка не зареєстрована, але фактично проживає у житловому приміщенні (будинку) на підставі договору найму (оренди) житла (далі - орендар), або індивідуальним забудовникам, будинки яких не прийняті в експлуатацію.

Аналіз приписів вищевказаного положення свідчать про те, що законодавець визначає три субєкта для призначення субсидії для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг: особа, яка зареєстрована у житловому приміщенні, особа, яка фактично проживає у житловому приміщенні на підставі договору найму (оренди) житла, індивідуальний забудовник, будинок якого не прийнято в експлуатацію.

З матеріалів справи вбачається, що позивач не належить до жодних із зазначених субєктів, яким може бути призначено відповідну субсидію.

Крім того, слід зазначити, що як встановлено судом апеляційної інстанції з приводу поданої заяви позивачем відносно призначення субсидії, відповідачем було прийнято рішення від 26.04.2016 р. № 61 щодо відмови у призначенні вказаної субсидії, яке позивачем не оскаржувалось, що є додатковою підставою для відмови в задоволенні адміністраивного позову, оскільки як визначено п.13 постанови КМУ від 21 жовтня 1995 року № 848 зі змінами з питань призначення (не призначення) субсидій приймаються рішення.

Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції і не дають підстав для висновку про помилкове застосування судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права, яке призвело б до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про залишення оскаржуваного рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. 195, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. 200 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ухвалив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Постанову Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 20 вересня 2016 року у справі № 196/374/16-а(2-а/196/24/2016) за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Царичанської районної державної адміністрації про визнання протиправною відмови в призначенні та наданні житлової субсидії залишити без змін.

Ухвала Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом 20 днів відповідно до ст. 212 та ч. 5 ст. 254 КАС України.

Головуючий: С.М. Іванов

Суддя: А.В. Суховаров

Суддя: В.Є. Чередниченко