Справа № 613/1192/16-а
Суддя: Уварова Ю. В.
Дата ухвалення: 2016-11-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа №-613/1192/16-а Провадження №-2-а/613/75/16
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21 листопада 2016 року м. Богодухів
Богодухівський районний суд Харківської області у складі:
головуючого-судді Уварової Ю.В.
за участю секретаря Христенко К.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративнии позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, Державної прикордонної служби України, третя особа Харківський обласний військовий комісаріат - про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити ді,
В С Т А Н О В И В :
Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив визнати протиправною бездіяльність Міністерства оборони України щодо відмови у прийнятті рішення про призначення йому одноразової грошової допомоги, передбаченої ст.16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їхніх сімей», зобов`язати Міністерство оборони України прийняти рішення про призначення йому одноразової грошової допомоги, передбаченої ст.16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їхніх сімей» у відповідності з «Порядком призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві», затвердженим Постановою Кабінету міністрів України № 975 від 25.12.2013 р. та надіслати вказане рішення ІНФОРМАЦІЯ_1 для видання наказу про виплату такої допомоги ОСОБА_1 , зобов`язати Міністерство оборони України подати звіт про виконання судового рішення.
В обґрунтування вимог позивач зазначив, що він проходив строкову військову службу у Збройних Силах СРСР з 04.11.1983 року по 26.12.1985 року в військовій частиніч НОМЕР_1 та приймав участь в бойових діях на території Республіки Афганістан з 18.07.1985 року по 19.07.1985 року та з 30.09.1985 року по 04.10.1985 року. Згідно витягу з протоколу № 2022 від 04.06.2015 року засідання Центральної військово-лікарської комісії Міністерства оборони України по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв отримані ОСОБА_1 під час проходження військової служби множинні вогнепальні осколкові поранення голови (закрита черепно-мозкова травма, контузія головного мозку -1985 р.) та наступні захворювання пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні у країнах, де велись бойові дії. Згідно Довідки до акту огляду МСЕК № 631871 від 22.07.2015 року - внаслідок поранення, контузії і захворювань, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби в країнах, де велись бойові дії, позивачу з 21.07.2015 року вперше встановлена третя група інвалідності на строк до 01 серпня 2017 року. Зважаючи на викладене, позивач подав до ІНФОРМАЦІЯ_2 заяву про виплату йому одноразової грошової допомоги, передбаченої ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», надавши всі необхідні документи.

Листом від 29.08.2016 року № 1983/ВСЗ ІНФОРМАЦІЯ_3 повідомив позивача про рішення Комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби - від 29.07.2016 року, відповідно до якого комісія дійшла висновку про відмову в задоволенні заяви, оскільки в поданих документах відсутній документ про обставини поранення та рекомендовано звернутися з відповідними документами про призначення допомоги, як особі яка проходила службу в Прикордонних війська - до Державної прикордонної служби України.
Таки дії відповідача він вважає протиправними.
В судовому засіданні позивач позов підтимав та пояснив, що проходив строкову військову службу у військовій частині НОМЕР_1 , що входила до складу Прикордонних військ КДБ СРСР та отримав осколкове поранення в Афганістані. Після лікування в санчастині повернувся та отримав контузію. В 1985 році був звільнений з військової частини Прикордонних військ КДБ СРСР в запас. Звернувшись за отриманням грошової допомоги, отримав відмову, у зв`язку з чим змушений звернутись до суду.
Представник позивача в судовому засіданні пояснив, що ОСОБА_1 звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_2 із заявою про виплату йому одноразової грошової допомоги, але йому було повідомлено, що витрати, пов`язані з виплатою одноразової грошової допомоги особам, які проходили службу в Прикордонних військах, мають здійснюватися Державною прикордонною службою України. Вважав, що переведення обов`язку сплати допомоги на Прикордону службу не базується на законі. Крім того звернув увагу, що дійсно згідно з п.4.7 наказу Міністерства оборони України № 530, особа, яка претендує на одноразову грошову допомогу, серед інших документів має надати акт про нещасний випадок - про причини та обставини поранення (контузiї, травми або калiцтва), зокрема про те, що воно не пов`язане з учиненням особою кримiнального чи адмiнiстративного правопорушення або не є наслiдком вчинення нею дiй у станi алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`янiння або навмисного спричинення собi тiлесного ушкодження. Але ці документи подаються лише у разі, коли поранення не пов`язане з виконанням обов`язкiв вiйськової служби. Просив позов задовольнити.

Представник Міністерства оборони України позов не визнав, пояснив, що Міністерство оборони СРСР ніколи не фінансувало Прикордоні війська, що підтверджується і нормативними актами, які діяли раніше. Зазначив, що той факт, що ВЧ № НОМЕР_1 входила до складу Середньоазіатського округу нічим не підтверджується. Вимогу про зобов`язання призначити допомогу, вважав такою, що дескредитує міністерство, так як Міноборони саме приймає рішення призначати таку допомогу чи ні, а лікарський висновок, наданий позивачем, вважав таким, що складений без дотримання встановлених вимог.

Крім того, надав суду письмові заперечення в яких зазначив, що позивач у період з 04.11.1983 року по 26.12.1985 року проходив строкову військову службу у прикордонних військах колишнього Союзу Радянських Соціалістичних Республік (військова частина НОМЕР_1 ), яка належала до прикордонних військ, та являвся військовослужбовцем прикордонних військ. На виконання постанови Ради Міністрів СРСР №328-159СС від 28.03.1957 року, прикордонні війська були передані до складу Комітету державної безпеки СРСР зі складу Міністерства внутрішніх справ СРСР спільним наказом (Міністерства внутрішніх справ та Комітету державної безпеки) № 0017/00161 від 02 квітня 1957 року. Пунктом 1 частини 1 Указу Президії Верховної Ради колишнього Союзу РСР від 21 березня 1989р. № 10224-ХІ «Про виведення із складу Збройних Сил СРСР прикордонних, внутрішніх і залізничних військ» прикордонні війська виведені зі складу Збройних Сил колишнього Союзу РСР. Відповідно до абзацу другого п.3 ч.1 вказаного Указу за прикордонними військами збережено існуючий порядок матеріально-технічного і фінансового забезпечення. Відповідно до ст.1 Закону України «Про Прикордонні війська України» від 04 листопада 1991 року, головним завданням Прикордонних військ України є забезпечення недоторканності державного кордону України на суші, морі, річках, озерах та інших водоймах України, а також охорона економічної зони України, а згідно ст. 2 цього ЗаконуЦентральним органом управління Прикордонних військ України є Державний комітет у справах охорони державного кордону України, який підпорядковується Кабінету Міністрів України. Фінансове, військове та матеріально-технічне забезпечення діяльності Прикордонних військ України покладається на Кабінет Міністрів України. У 2001 році почалася реформа органів охорони кордону України, в результаті якої 31 липня 2003 прикордонні війська України були перетворені в Державну прикордонну службу України. Закон України «Про Прикордонні війська України» від 04 листопада 1991 року в силу п.1 Розділу IX «Прикінцеві Положення» Закону України «Про Державну прикордонну службу України» № 661-ІV від 03.04.2003 року, з 01 серпня 2003 року втратив чинність, оскільки Закон України «Про Державну прикордонну службу України» № 661-ІV від 03.04.2003 року набрав чинності з 01 серпня 2003 року. Відповідно до п. З Розділу IX «Прикінцеві Положення» Закону України «Про Державну прикордонну службу України» № 661-ІV від 03.04.2003 року, Державна прикордонна служба України є правонаступником Прикордонних. військ України, створюється на їх основі, у тому числі матеріально-технічній базі, у межах штатної чисельності та фінансування за станом на 01 січня 2003 року. Тобто правонаступником прикордонних військ колишнього Союзу Радянських Соціалістичних Республік, які на той час підпорядковувались Комітету Державної безпеки СРСР, а з 1991 року Комітету по охороні державного кордону СРСР, на сьогоднішній день є Державна прикордонна служба України, яка являється правоохоронним органом спеціального призначення та свою діяльність на виконання функцій і покладених на неї завдань здійснює через Адміністрацію Державної прикордонної служби України. Таким чином, оскільки позивач звільнений зі строкової військової служби з прикордонних військ, які не входили до складу Міністерства оборони та правонаступником яких, з огляду на вищевикладене, є Державна прикордонна служба країни, то в силу ст.16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» і Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.13 р. № 975, правових підстав призначити та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у зв`язку із встановленням йому III групи інвалідності, у зв`язку з пораненням, травмою, захворюванням, яке пов`язане з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні у країнах, де велися бойові дії, немає.
Також представник Міністерства оборони України вказав, що відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», встановлення військовослужбовцю інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті. Відповідно до п. 6 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги, одноразова грошова допомога призначається і виплачується зокрема військовослужбовцю, інвалідність якого настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок зазначених причин, у розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності III групи. Представник відповідача вказав, що одноразова грошова допомога виплачується військовослужбовцю, інвалідність якого настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок зазначених причин. Відповідно до витягу з протоколу № 2022 від 04.06.2015 року засідання ЦВЛК Міноборони - отримані ОСОБА_1 під час проходження військової служби множинні вогнепальні осколкові поранення голови (закрита черепно-мозкова травма, контузія головного мозку -1985 р.) та наступні захворювання пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні у країнах, де велись бойові дії. відносно колишнього військовослужбовця Військовослужбовці з такими пораненнями в обов`язковому порядку проходили лікування у військово-медичних установах Збройних Сил колишнього СРСР. Як свідчать матеріали справи, жодних відомостей про захворювання або одержане поранення, каліцтво, травму чи інше ушкодження здоров`я, яке мало місце під час виконання обов`язків військової служби або в період проходження позивачем військової служби, до матеріалів справи не надано.
Оскільки позивачем не надано до суду жодного належного та допустимого доказу на підтвердження отриманого ним поранення, травми, контузії або іншого ушкодження здоров`я, яке мало місце під час виконання військового обов`язку, не надано жодного документа про проходження позивачем лікування у військово-медичних закладах колишнього СРСР та Збройних Сил України, а також враховуючи, що у військовому квитку ОСОБА_1 та облікових документах відсутні будь-які записи щодо отримання ним поранень та контузій, вважав, що право у позивача на отримання одноразової грошової допомоги відсутнє.
Відповідно до облікових документів у період з 04.11.1983 року по 26.12.1985 року позивач проходив строкову військову службу у прикордонних військах колишнього Союзу Радянських Соціалістичних Республік (військова частина НОМЕР_1 ), яка належала до прикордонних військ, та являвся військовослужбовцем прикордонних військ. Згідно п.2.1 розділу III «Медичний огляд ВЛК» Положення про проходження медичного огляду у Державній прикордонній службі України, затвердженого наказом Адміністрації Державної прикордонної служби України від 06.05.2009 року №333, медичний огляд військовозобов`язаних, яких звільнено у запас з Держприкордонслужби та які перебувають на обліку у військових комісаріатах Збройних Сил України, проводиться за рішенням військового комісара відповідно до Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 14 серпня 2008 року № 402, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 17 листопада 2008 року за №1109/15800. Відповідно до п.2.2 цього ж положення, причинний зв`язок захворювань, поранень, травм, контузій, каліцтв у колишніх військовослужбовців, які проходили військову службу в органах Держприкордонслужби, визначає Центральна військово-лікарська комісія Державної прикордонної служби України. Представник відповідача зазначив, що рішення про проведення медичного огляду ОСОБА_1 військовим комісаром ІНФОРМАЦІЯ_2 не приймалося, а тому проведення медичного огляду позивача Центральною ВЛК Міноборони є безпідставним та незаконним. Крім того, відповідно до п.2.3.1 Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 14.08.08 р. №402, Центральна військово-лікарська комісія є органом військового управління, який здійснює керівництво ВЛК регіонів у Збройних Силах України та є керівним органом із військово-лікарської експертизи в Збройних Силах України, а згідно п.2.3.3 цього ж Положення, на Центральну військово-лікарську комісію покладається зокрема організація військово-лікарської експертизи у Збройних Силах України. Таким чином, оскільки ОСОБА_1 звільнений зі строкової військової служби прикордонних військ, а вони в свою чергу підпорядковувались та знаходились на фінансовому забезпеченні у Комітеті державної безпеки СРСР, правонаступником якого в подальшому стала Адміністрація Державної прикордонної служби України, то встановлення причинного зв`язку поранення, травми, контузії позивача, з огляду на законодавство, не відноситься до компетенції Центральної ВЛК Міністерства оборони України, а відноситься до компетенції Центральної ВЛК Державної прикордонної служби України, а тому протокол Центральної ВЛК від 04.06.2014 року №2012 є незаконним, оскільки повноваження для проведення цього засідання у комісії були відсутні.

Представник співвідповідача Державної прикордонної служби України в судове засідання не з`явився, надав суду письмові пояснення, з яких вбачається, що відповідно до частини 1 статті 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців....", одноразова грошова допомога у разі інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Пунктом 17 Порядку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 № 975 передбачено, що особам, звільненим з військової служби, виплата одноразової грошової допомоги здійснюється органом державної влади, який здійснював розрахунок під час звільнення з військової служби.

Позивач військову службу в Адміністрації Держприкордонслужби чи органах Державної прикордонної служби України ніколи не проходив, жодних розрахунків під час його звільнення з військової служби органами Державної прикордонної служби не здійснювалось.

Під час розгляду в Адміністрації Держприкордонслужби наданих документів було встановлено, що позивач дійсно в 1983 та 1985 році проходив строкову військову службу у військовій частині НОМЕР_1 , що входила до складу Прикордонних військ КДБ СРСР, та був звільнений з військової частини Прикордонних військ КДБ СРСР в запас.

Також було встановлено, що на цей час жодним нормативно-правовим актом України не визначено, що Державна прикордонна служба України є правонаступником Прикордонних військ КДБ СРСР.

Відсутні також і нормативні приписи, які зобов`язують, або надають повноваження Адміністрації Держприкордонслужби України виплачувати одноразову грошову допомогу військовослужбовцям колишніх Прикордонних військ КДБ СРСР, які відповідно до статті 4 Закона Союза Советских Сониалистических Республик «О всеобщей воинской обязаности» від 12.10.1967 року, вважалися складовою частиною Збройних Сил СРСР в період з 1 вересня 1939 року по 21 березня 1989 року.

Згідно з пунктом 1 Указу Президії Верховної Ради України від ЗО серпня 1991 року № 1464-ХІІ всі дислоковані на території республіки (УСРСР) військові частини прикордонних військ СРСР та їх органи управління з озброєнням і матеріально- технічною базою переведені у відання України.

Пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України від 2 січня 1992 р. № З «Питання Державного комітету у справах охорони державного кордону України» установлено, що Державний комітет у справах охорони державного кордону України є правонаступником лише колишнього Управління військ Західного прикордонного округу КДБ СРСР.

Враховуючи викладене Державна прикордонна служба України жодного відношення до військової частини НОМЕР_1 Середньоазіатського прикордонного округу КДБ СРСР ніколи не мала.

З урахуванням викладеного вважав, що позовні вимоги ОСОБА_1 саме до Міністерства оборони України ґрунтуються на законі та є обґрунтованими.

Представник третьої особи - ІНФОРМАЦІЯ_2 в судове засідання не з`явився, повідомлявся належним чином причину неявки суду не повідомив.

Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, приходить до наступного.

В період з 04.11.1983 року по 26.12.1985 року позивач проходив строкову військову службу у Збройних Силах СРСР в військовій частині НОМЕР_1 та приймав участь в бойових діях на території Республіки Афганістан з 18.07.1985 року по 19.07.1985 року та з 30.09.1985 року по 04.10.1985 року (а. с. 7). Згідно витягу з протоколу № 2022 від 04.06.2015 року засідання Центральної військово-лікарської комісії Міністерства оборони України по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв отримані ОСОБА_1 під час проходження військової служби множинні вогнепальні осколкові поранення голови (закрита черепно-мозкова травма, контузія головного мозку -1985 р.) та наступні захворювання пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні у країнах, де велись бойові дії, у зв`язку з чим позивачу з 21.07.2015 року вперше встановлена третя група інвалідності на строк до 01 серпня 2017 року. (а. с.13).
Позивач звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_2 з заявою про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з настанням інвалідності, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби. За результатом розгляду зазначеної заяви позивачу направлено лист від 29.08.2016 року яким Харківський обласний військовий комісаріат повідомв позивача, що рішенням Комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних з призначенням та виплатою одноразової грошової допомоги рекомендовано звернутися до Державної прикордонної служби України, оскільки позивач проходив службу у Прикордонних військах та вказано, що в наданих документах для призначення допомоги відсутні документи про обставини поранення.

Спірні правовідносини між сторонами по даній справі щодо порядку та підстав призначення та нарахування одноразової грошової допомоги у разі інвалідності військовослужбовців, як складової їх соціального захисту, регулюються правовими нормами Закону України від 20 грудня 1991 року №2011-XII "Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", що були чинні на день виникнення таких відносин.

Соціальний захист військовослужбовців - це діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом (стаття 1 Закону України від 20 грудня 1991 року №2011-XII "Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей").

За змістом статті 16 Закону України від 20 грудня 1991 року №2011-XII "Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві - це гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання. Така одноразова грошова допомога призначається і виплачується також у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок зазначених причин. За приписами частини шостої статті 16-3 Закону України від 20 грудня 1991 року №2011-XII "Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" одноразова грошова допомога призначається і виплачується Міністерством оборони України, іншими центральними органами виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями та правоохоронними органами, а також органами державної влади, військовими формуваннями та правоохоронними органами, в яких передбачено проходження військової служби військовослужбовцями, навчальних (або перевірочних) та спеціальних зборів - військовозобов`язаними, проходження служби у військовому резерві - резервістами. Відповідно до ст.41 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або каліцтва військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Згідно п.4 ч.2 ст.16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті. Порядок та умови призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 року № 499 (далі Порядок № 499). Пунктом 3 названого Порядку передбачено, що особи, яким виплачується одноразова грошова допомога у разі поранення (контузії, травми або каліцтва) чи в разі настання інвалідності, подають за місцем проходження служби (зборів) або до військомату (далі - уповноважений орган) відповідні документи.На підставі абз. 1 п. 7 Порядку № 499 керівник уповноваженого органу подає в 15-денний строк з дня реєстрації документів головному розпорядникові бюджетних коштів висновок щодо можливості виплати одноразової грошової допомоги, до якого додаються документи, зазначені в пунктах 3 і 4 цього Порядку. Абзацом 2 названого пункту Порядку визначено, що головний розпорядник коштів приймає у місячний строк після надходження зазначених документів на їх підставі рішення про призначення одноразової грошової допомоги і надсилає його разом з документами уповноваженому органові для видання наказу про виплату такої допомоги особам, які звернулися за нею, або в разі відмови для письмового повідомлення заявника із зазначенням мотивів відмови.
Міністерством Оборони України, як головним розпорядником коштів, прийнято рішення про відмову у призначенні позивачу одноразової грошової допомоги та рекомендовано звернутися до Державної прикордонної служби України, оскільки позивач проходив службу у Прикордонних військах, додатково вказано, що в наданих документах для призначення допомоги відсутні документи про обставини поранення.
Посилання відповідача на те, що вирішення питання щодо призначення та виплати позивачу одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням інвалідності входить до компетенції Адміністрації Держприкордонслужби України, суд вважає необгрунтованими з огляду на наступне.
Відповідно до п. 1 постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року № 393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей» в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, для призначення пенсій за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців та осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ» особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ до вислуги років зараховується, зокрема, дійсна військова служба у Радянській Армії та Військово-Морському Флоті, прикордонних, внутрішніх, залізничних військах, в органах державної безпеки та інших військових формуваннях колишнього СРСР, а також служба в органах внутрішніх справ колишнього СРСР та інші види служби і періоди роботи, які відповідно до законодавства колишнього СРСР зараховувалися до вислуги років для призначення пенсій військовослужбовцям, а також особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ. Таким чином, законодавцем передбачено прирівняння соціального захисту військовослужбовців Радянської Армії та прикордонних військ колишнього СРСР до військовослужбовців Збройних Сил України. Крім того, матеріалами справи встановлено, що позивач перебував на військовому обліку у відповідному військовому комісаріаті Міністерства Оборони України, причинний зв`язок поранення, отриманого позивачем під час виконання обов`язків військової служби в період перебування в Афганістані, встановлено протоколом Центральної військово-лікарської комісії Міністерства Оборони України №1212 від 29.04.2014 року. При цьому Адміністрація Держприкордонслужби України не є правонаступником Середньоазіатського прикордонного округу КДБ СРСР, до складу якого входила військова частина НОМЕР_1 , в якій позивач проходив строкову військову службу. Із врахуванням викладеного, суд вважає, що обов`язок прийняття відповідного рішення з приводу призначення позивачу одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням інвалідності, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби, покладено чинним законодавством саме на Міністерство Оборони України.
Посилання відповідача на недання медичних документів, суд також не вважає таким, що ґрунтується на законі, виходячи з наступного.
Відповідно до Витягу з протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, трав, каліцтв Міністерства оборони України (протокол № 2022 від 04.06.2015 року) встановлено, що позивачем отримані поранення, контузія, захворювання, так пов`язані виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велися бойові дії (а.с.13). У витязі зазначено, що висновки засідання Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, трав, каліцтв Міністерства оборони України підтверджуються військово-обліковими та медичними документами ОСОБА_1 . Крім того, згідно довідки до акту огляду МСЕК № 631871 серії 10 ААВ від 22.07.2015 року позивачу встановлено первинно ІІІ групу інвалідності, яка зумовлена пораненнями, які пов`язані з виконанням обов`язків військової служби (а.с.14). Також, 24.07.2015 року позивачу було видано відповідне посвідчення серія НОМЕР_2 інваліда ІІІ групи, який має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни-інвалідів війни (а.с. 18). Таким чином позивач надав суду в повному обсязі необхідну медичну документацію, яка підтверджує, що поранення, контузія, захворювання були ним отримані і пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велися бойові дії.
Крім того, згідно приписів п. 4.7 «Положення про організацію в Міністерстві оборони України роботи з обчислення вислуги років для призначення пенсій військовослужбовцям і соціального забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та членів їх сімей», затвердженого чинним наказом Міністерства оборони України № 530 від 14.08.2014 року, зареєстрованого в міністерстві юстиції України 20.10.2014 року за № 1294/26070 - у разі настання інвалідності подаються такі документи документ про обставини поранення - копія акта про нещасний випадок, складеного за матеріалами розслідування військової частини, або довідки командира військової частини про причини та обставини поранення (контузії, травми, каліцтва), зокрема про те, що поранення (контузія, травма, каліцтво) не пов`язане з учиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення, не є наслідком учинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження - надається лише у разі, якщо поранення (контузія, травма або каліцтво) не пов`язане з виконанням обов`язків військової служби.

При цьому у суду відсутні сумніви в обґрунтованості та наявності повноважень Центральної ВЛК Міністерства оборони України на проведення засідання та надання протоколу засідання по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв Міністерства оборони України про те, що позивачем отримані поранення, контузія, захворювання, які пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велися бойові дії. Більш того, позивач є колишнім військовослужбовцем який перебував на обліку в військовому комісаріаті, який підпорядкований Міністерству оборони України і до часу його звернення до суду питання про те, що він перебуває на обліку не у відповідності до вимог чинного законодавства, не виникало, більш того, військовим комісаріатом або Міністеством оборони України ці питання не оспорювалися, в тому числі встановлення позивачеві інвалідності.

На час звернення позивача з заявою про призначення допомоги механізм розгляду таких звернень та механізм призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі інвалідності визначається правовими нормами Постанови КМ України від 25 грудня 2013 р. №975 "Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві". Подання позивачем вказаної заяви та доданих до неї документів повністю узгоджується із вимогами п.11 Порядку №975. За приписами пунктів 12 і 13 Порядку №975 призначення і виплата одноразової грошової допомоги військовослужбовцям, військовозобов`язаним та резервістам, яких призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, здійснюється Міноборони, яке є відповідачем по справі. Відповідач, Міністерство оборони України, як Головний розпорядник бюджетних коштів приймає у місячний строк після надходження зазначених документів рішення про призначення або відмову у призначенні одноразової грошової допомоги і надсилає його разом з документами уповноваженому органові для видання наказу про виплату такої допомоги особам, які звернулися за нею, або у разі відмови для письмового повідомлення заявника із зазначенням мотивів відмови. Алгоритм дій відповідача щодо розгляду вказаних звернень визначений правовими нормами Наказу МО України від 14.08.2014 № 530 "Про затвердження Положення про організацію в Міністерстві оборони України роботи з обчислення вислуги років для призначення пенсій військовослужбовцям і соціального забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та членів їх сімей". В п. 4.10 вказаного Положення прямо зазначено, що Департамент фінансів Міністерства оборони України лише доводить рішення головного розпорядника коштів про виплату одноразової грошової допомоги до розпорядників коштів другого ступеня, обласних військових комісаріатів, військових частин та здійснює переказ коштів на реєстраційні рахунки (в установах Державного казначейства України) розпорядників коштів другого ступеня, обласних військових комісаріатів, військових частин, які фінансуються через Департамент фінансів Міністерства оборони України.
Відповідно до частини 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Відповідачем не надано доказів правомірності своїх дій та прийнятого рішення щодо відмови у виплаті одноразової грошової допомоги позивачеві та жодного доказу, який би спростовував дані медичної документації, наданої суду позивачем.
За таких обставин, з врахуванням наведених вище положень чинного законодавства України, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог позивача в частині визнання протиправною відмови Міністерства Оборони України щодо призначення йому одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням ІІІ групи інвалідності, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби.
Враховуючи, що відповідачем не надано доказів правомірності своїх дій по відмові в призначенні одноразової грошової допомоги позивачеві, суд приходить до висновку, що останній має право на нарахування та виплату одноразової грошової допомогу як військовослужбовцю, який отримав ІІІ групу інвалідності внаслідок виконання обов`язків військової служби у розмірі та порядку, встановленому Постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 р. №975, а порушені права позивача підлягають судовому захисту.
Вимогу позивача про зобов`язання надання Міністерством оборони України звіту про виконання судового рішення суд вважає такою, що задоволенню не підлягає, так як зобов`язання подання такого звіту є правом а не обов`язком суду.
Відповідно до вимог ст.94 КАС України суд покладає судові витрати на рахунок Міністерства оборони України.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 158-163 КАС України, суд,-
ПОСТАНОВИВ:
Адміністративний позов - задовольнити частково.
Визнати протиправною бездіяльність Міністерства оборони України щодо відмови у призначенні ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, як військовослужбовцю, який отримав ІІІ групу інвалідності внаслідок виконання обов`язків військової служби.
Зобов`язати Міністерство оборони України прийняти рішення про призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, як військовослужбовцю, який отримав ІІІ групу інвалідності внаслідок виконання обов`язків військової служби у розмірі та порядку, встановленому Постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 р. № 975.
В іншій частині позовних вимог ОСОБА_1 - відмовити.
Стягнути з Міністерства оборони України на користь державного бюджету судовий збір в розмірі 551,20 грн.
Постанову може бути оскаржено в апеляційному порядку через Богодухівський районний суд Харківської обл. шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня отримання копії постанови.
Суддя: Ю.В. Уварова