Справа № 355/1349/16-а
Суддя: Коваленко К. В.
Дата ухвалення: 2016-11-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 355/1349/16-а
Провадження № 2-а/355/39/16
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2016 року Баришівський районний суд Київської області в складі головуючого судді Коваленка К.В.

з участю секретаря Старенької С.М.

позивача ОСОБА_1

представників відповідача ОСОБА_2, ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщені суду справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 обєднаного управління Пенсійного Фонду України в Київській області про визнання протиправними дій та рішення субєкта владних повноважень і зобовязання вчинити певні дії та прийняти відповідні рішення, -

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до ОСОБА_4 обєднаного управління Пенсійного Фонду України в Київській області про визнання протиправним, скасування рішення, зобов'язання вчинити дії, та просить постановити рішення, яким визнати протиправними дії ОСОБА_4 обєднаного управління Пенсійного фонду України в Київській області щодо відмови у призначенні ОСОБА_1 пенсії за вислугу років відповідно до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» №1789-XII від 05.11.1991 (в редакції Закону №2663-ІІІ від 12.07.2001), скасувати рішення ОСОБА_4 обєднаного управління Пенсійного фонду України в Київській області про відмову в призначенні пенсії за вислугу років від 27.10.2016 за № 3662/04, зобовязати Баришівське управління Пенсійного фонду України в Київській області призначити позивачу пенсію за вислугу років згідно із ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» №1789-XII від 05.11.1991 (в редакції Закону №2663-ІІІ від 12.07.2001) з 20.10.2016, тобто з дати звернення, виходячи із розрахунку 90 % від суми місячного (чинного) заробітку, обчисленого за останні 24 календарні місяці роботи без обмеження максимального розміру пенсії та відшкодувати позивачу витрати, понесені при сплаті судового збору у розмірі 580 грн. 00 коп.

Позивач мотивував заявлені вимоги тим, що він у період із 01.09.1990 по 30.05.1995 навчався на денному факультеті № 4 Національної юридичної академії за спеціальністю «Правознавство», що підтверджується дипломом та записами в трудовій книжці та, починаючи із 04.07.1995 і на час звернення за призначенням пенсії, позивач працював на прокурорських посадах: стажиста на вакантній посаді помічника ОСОБА_4 міжрайонного прокурора, помічника ОСОБА_4 міжрайонного прокурора, заступника прокурора міста Біла Церква, ОСОБА_4 міжрайонного прокурора, заступника ОСОБА_4 міжрайонного прокурора, прокурора та старшого прокурора відділу прокуратури Київської області, прокурора та старшого прокурора відділів Генеральної прокуратури України.

Таким чином, на час звернення до ОСОБА_4 управління Пенсійного фонду України в Київської області (20.10.2016) згідно з наданими трудовою книжкою (копією трудової книжки) та копією диплома з додатком вислуга років ОСОБА_1 становила 21 рік 1 місяць, у тому числі на посадах прокурорів 18 років 7 місяців та 2 роки 4 місяців (з 01.09.1990 по 30.05.1995) половина строку навчання на юридичному факультеті денної форми навчання у Національній юридичній академії

Маючи достатній стаж роботи в органах прокуратури, позивач звернувся до відповідача із заявою про призначення пенсії за вислугу років, однак рішенням ОСОБА_4 обєднаного управління Пенсійного фонду України в Київській області від 27.10.2016 за № 1435 йому відмовлено у призначенні пенсії за вислугою років згідно із вимогами Закону України «Про прокуратуру» у зв'язку з тим, що працівники прокуратури права на призначення пенсії відповідно до Закону України «Про прокуратуру» з урахуванням п. 5 Закону України № 213-VIIІ від 02.03.2015 року не мають. Разом з тим позивач вважає таку відмову відповідача протиправною та такою, що не відповідає вимогам діючого законодавства в сфері пенсійного забезпечення, що є підставою її звернення з даним позовом до суду.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 заявлений позов підтримав в повному обсязі.

Представники відповідача ОСОБА_4 обєднаного управління Пенсійного Фонду України в Київській області ОСОБА_2, ОСОБА_3 проти заявленого позову заперечили підтримавши письмове заперечення надані суду.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, приймаючи до уваги письмові заперечення представника відповідача, долучені до матеріалів справи, суд вважає заявлений позов обґрунтованим та таким, що підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що з 01.09.1990 по 30.05.1995 ОСОБА_1 навчався на денному факультеті № 4 у Національній юридичній академії за спеціальністю «Правознавство», що підтверджується дипломом №КД 016468 та записами в трудовій книжці позивача.

У період з 04.07.1995 і на час звернення за призначенням пенсії, позивач працював на прокурорських посадах: стажиста на вакантній посаді помічника ОСОБА_4 міжрайонного прокурора, помічника ОСОБА_4 міжрайонного прокурора, заступника прокурора міста Біла Церква, ОСОБА_4 міжрайонного прокурора, заступника ОСОБА_4 міжрайонного прокурора, прокурора та старшого прокурора відділу прокуратури Київської області, прокурора та старшого прокурора відділів Генеральної прокуратури України та має безперервний стаж роботи18 років 7 місяців (а.с.19-27).

Рішенням ОСОБА_4 обєднаного управління Пенсійного фонду України в Київській області від 27.10.2016 за № 1435позивачу відмовлено у призначенні пенсії за вислугу років, посилаючись на п. 5 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» № 213-VIII, відповідно до якого у разі неприйняття до 1 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 1 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до законів України, серед іншого, відповідно до Закону України «Про прокуратуру». (а.с. 16)

Відповідно до ч. 1 ст. 5 КАС України адміністративне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу та міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Частиною першою статті 58 Конституції України передбачено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

У Рішенні Конституційного Суду України від 9 лютого 1999 року N 1-рп/99 (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) зазначено, що дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце. Положення частини першої статті 58 Конституції України про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів у випадках, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи, стосується фізичних осіб і не поширюється на юридичних осіб.

Відповідно до частини 1 статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Так, частиною 1 ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» прокурори і слідчі зі стажем роботи не менше 20 років, у тому числі зі стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років, мають право на пенсійне забезпечення за вислугою років незалежно від віку. Пенсія призначається у розмірі 80 % від суми їхньої місячної заробітної плати, до котрої включається всі види оплати праці, на які нараховуються страхові внески, одержуваної перед місцем звернення за призначенням пенсії. За кожен повний рік роботи понад 10 років на цих посадах пенсія збільшується на 2 відсотки, але не більше 90 % місячного заробітку. Призначені працівникам прокуратури пенсії перераховуються у зв'язку з підвищенням заробітної плати прокурорсько-слідчих працівників. Перерахунок пенсії проводиться з урахуванням фактично отримуваних працівником виплат і умов оплати праці, що існували на день його звільнення з роботи.

Відповідно до ч. 2 ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» розмір виплат (крім посадових окладів, надбавок за класні чини, вислугу років), що включаються в заробіток для обчислення пенсії, визначається за вибором того, хто звернувся за пенсією, за останні 24 календарні місяці роботи, яка дає право на даний вид пенсії, підряд перед зверненням за пенсією або за будь-які 60 календарних місяців такої роботи підряд перед зверненням за пенсією незалежно від наявності перерв протягом цього періоду на даній роботі.

Законом України № 3668-УІ «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної систем», який набрав чинності з 1 жовтня 2011 року, внесено зміни до статті 50-1 Закону № 1789-ХІІ, зокрема змінено у відсотках розмір пенсії за вислугу років, яка призначається прокурорам і слідчим у разі реалізації ними такого права.

Так, відповідно до статті 50-1 Закону № 1789-ХІІ у редакції Закону № 3668-УІ прокурори і слідчі мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення вислуги років. Пенсія призначається в розмірі 80 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати до якої включаються всі види оплати праці, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії.

Таким чином, з 01.10.2011 положення частини першої статті 50-1 Закону № 1789-ХІІ щодо призначення прокурорам і слідчим пенсії за вислугу років у розмірі не більше 90 відсотків від суми місячного (чинного) заробітку втратили чинність у зв'язку з внесенням змін до редакції цієї статті Законом № 3668-VІ.

Згідно ч. 6 ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» до вислуги років, що дає право на пенсію згідно з цією статтею, зараховується час роботи на прокурорських посадах, перелічених у статті 56 цього Закону, в тому числі у військовій прокуратурі, стажистами в органах прокуратури, слідчими, суддями, на посадах начальницького складу органів внутрішніх справ, офіцерських посадах Служби безпеки України, посадах державних службовців, які займають особи з вищою юридичною освітою, в науково-навчальних закладах Генеральної прокуратури України працівникам, яким присвоєно класні чини, на виборних посадах у державних органах, на посадах в інших організаціях, якщо працівники, що мають класні чини, були направлені туди, а потім повернулися в прокуратуру, строкова військова служба, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах, частково оплачувана відпустка жінкам по догляду за дитиною до досягнення нею трьох років.

Відповідно до ст. 28 Закону України «Про вищу освіту», університет - багатогалузевий (класичний, технічний) або галузевий (профільний, технологічний, педагогічний, фізичного виховання і спорту, гуманітарний, богословський/теологічний, медичний, економічний, юридичний, фармацевтичний, аграрний, мистецький, культурологічний тощо) вищий навчальний заклад, що провадить інноваційну освітню діяльність за різними ступенями вищої освіти (у тому числі доктора філософії), проводить фундаментальні та/або прикладні наукові дослідження, є провідним науковим і методичним центром, має розвинуту інфраструктуру навчальних, наукових і науково-виробничих підрозділів, сприяє поширенню наукових знань та провадить культурно-просвітницьку діяльність.

Таким чином, до стажу роботи позивача, що дає право на пенсію за вислугою років згідно Закону України «Про прокуратуру» зараховується, зокрема, половина строку навчання у вищому навчальному закладі, а саме Національній юридичній академії, після навчання у якому позивач отримав вищу юридичну освіту за спеціальністю «правознавство».

Крім того, вирішуючи питання про застосування Закону № 1789-ХІІ в часі, суд виходить із того, що згідно зі статтею 22 Конституції України закріплені нею права і свободи не є вичерпними, гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законодавчих актів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Конституційний Суд України неодноразово розглядав питання, пов'язані з реалізацією права на соціальний захист, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція України виокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, які відповідно до статті 17 Конституції України перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме: у Збройних Силах України, органах Служби безпеки України, міліції, прокуратури, охорони державного кордону України, податкової міліції, Управління державної охорони України, державної пожежної охорони, Державного департаменту України з питань виконання покарань тощо (рішення Конституційного Суду України від 6 липня 1999 року № 8-рп/99 у справі щодо права на пільги та від 20.03.2002 № 5-рп/2002 у справі щодо пільг, компенсацій і гарантій).

У зазначених рішеннях Конституційний Суд України вказав, що необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена насамперед тим, що служба у Збройних Силах України, інших військових формуваннях та правоохоронних органах держави пов'язана з ризиком для життя і здоров'я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей. Це повинно компенсуватися наявністю підвищених гарантій соціальної захищеності, тобто комплексу організаційно-правових економічних заходів, спрямованих на забезпечення добробуту саме цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення.

Виходячи із висловленого у рішеннях Конституційного суду України розуміння сутності соціальних гарантій працівників правоохоронних органів, зокрема працівників прокуратури, зміст та обсяг досягнутих ними соціальних гарантій не може бути звужено шляхом внесення змін до законодавства.

Аналогічна правова позиція зі спірного питання висловлена Верховним Судом України у постановах від 10.12.2013 у справі № 21-348а13 та від 17.12.2013 у справі № 21-445а13.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що відповідач повинен був призначити позивачу пенсію у розмірі 90 відсотків від суми місячного чинного заробітку, з урахуванням стажу роботи позивача в органах прокуратури, який перевищує граничний вік задля отримання пенсії даного виду, з урахуванням строку навчання позивача у вищому навчальному закладі на юридичному факультеті, закінчення якого та отримання відповідного диплому та кваліфікації надало право позивачу на здійснення професійних обов'язків на посадах в органах прокуратури України.

Згідно ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу. Згідно ч. 2 зазначеної статті в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З огляду на вищевикладене, суд вважає, що рішенням ОСОБА_4 обєднаного управління Пенсійного фонду України в Київській області від 27.10.2016 за № 1435 було неправомірно відмовлено позивачу у призначенні пенсії за вислугу років, з розрахунку 90 % від заробітної плати позивача, з урахуванням стажу роботи позивача в органах прокуратури, оскільки такий розрахунок відповідає положенням статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру».

Згідно роз'яснень, наведених у пункті 5 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України «Про судове рішення в адміністративній справі» від 20.05.2013 року № 7, відповідно до частини другої статті 11 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять. При цьому слід ураховувати, що в такому разі в мотивувальній частині рішення суд повинен навести відповідне обґрунтування.

Відповідно до частини 1 статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 19, 22, 46, 58 Конституції України, Законом України «Про прокуратуру», Постановою Пленуму Вищого адміністративного суду України «Про судове рішення в адміністративній справі» від 20.05.2013 року № 7, ст. ст. 8-11, 41, 69-71, 94, 99, 160-164, 167, 183-2, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

постановив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_4 обєднаного управління Пенсійного Фонду України в Київській області про визнання протиправними дій та рішення субєкта владних повноважень і зобовязання вчинити певні дії та прийняти відповідні рішення задовільнити

Визнати протиправними дії ОСОБА_4 обєднаного управління Пенсійного фонду України в Київській області щодо відмови у призначенні ОСОБА_1 пенсії за вислугу років відповідно до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» №1789-XII від 05.11.1991 (в редакції Закону №2663-ІІІ від 12.07.2001).

Скасувати рішення ОСОБА_4 обєднаного управління Пенсійного фонду України в Київській області про відмову в призначенні пенсії за вислугу років від 27.10.2016 за № 3662/04 .

Зобовязати Баришівське управління Пенсійного фонду України в Київській області призначити ОСОБА_1 пенсію за вислугу років згідно із ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» №1789-XII від 05.11.1991 (в редакції Закону №2663-ІІІ від 12.07.2001) з 20.10.2016, тобто з дати звернення, виходячи із розрахунку 90 % від суми місячного (чинного) заробітку, обчисленого за останні 24 календарні місяці роботи без обмеження максимального розміру пенсії.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору в сумі 580 грн. 00 коп.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Повний текст постанови виготовлено 29.11.2016 року

Суддя Баришівського районного суду ОСОБА_5