Справа № 804/1753/16
Суддя: Олійник Віктор Миколайович
Дата ухвалення: 2016-11-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 листопада 2016 р. Справа № 804/1753/16
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді суддівОлійника В. М. Ляшка О.Б., Турової О.М.
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпро адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_4 до Управління Державної автомобільної інспекції Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області, третя особа - Головне управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області про визнання дій незаконними, стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку, стягнення моральної шкоди, -
25.03.2016 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_4 з позовом до відповідача-1: Міністерства внутрішніх справ України, відповідача-2: відділу превентивної діяльності Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області, в якому просив суд:
- визнати дії відділу превентивної діяльності Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області протизаконними;
- стягнути з Міністерства внутрішніх справ України компенсацію індексу інфляції на нараховану у зв'язку зі звільненням зі служби вихідної допомоги у розмірі - 390,74 грн.;
Згодом ОСОБА_4 надав суду уточнений адміністративний позов від 21.04.2016 року, в якому змінив суб'єктний склад та позовні вимоги. Свої уточнені позовні вимоги ОСОБА_4 звертає вже до Управління Державної автомобільної інспекції Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області та позначає як третю особу Головне управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області, просить суд:
- визнати дії Управління Державної автомобільної інспекції Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області, що вчинені відносно нього, незаконними;
Позивач у судове засідання з'явився та просив позов задовольнити.
Представник відповідача та представник третьої особи у судове засідання не з'явились, проте разом із запереченнями проти позову заявили клопотання про розгляд справи без їх участі. Заперечуючи проти розглядуваного адміністративного позову, представник відповідача та представник третьої особи зазначили, що спеціальним законодавством, яким регулюються спірні правовідносини, не передбачено право звільненого через скорочення штатів працівника міліції на середній заробіток за весь час затримки по день фактичної виплати грошової допомоги при звільненні, у зв'язку із скороченням штатів згідно зі ст. 117 КЗпП України. А також не передбачено і можливості відшкодування моральної шкоди особі начальницького складу органів внутрішніх справ України (далі - ОВС України) при проходженні служби та звільненні. Крім того, за твердженнями відповідача, позивачем не надано доказів спричинення йому моральної шкоди у заявленому розмірі.
На підставі ч.6 ст.128 КАС України, з урахуванням заявлених клопотань представника відповідача та представника третьої особи про розгляд справи без їх участі, відсутності необхідності допитати свідка чи провести експертизу, суд ухвалив рішення про подальший розгляд цієї адміністративної справи в порядку письмового провадження.
Дослідивши письмові докази в їх сукупності, проаналізувавши норми чинного законодавства України, суд приходить до висновку про необхідність відмови у задоволенні цього адміністративного позову з огляду на наступне.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 02.02.1993 року згідно з наказом начальника Управління внутрішніх справ у Дніпропетровській області № 6 о/с від 15.02.1993 року, позивача було прийнято на службу в органи внутрішніх справ України.
Втім, під час реформування територіальних органів Міністерства внутрішніх справ України 06.11.2015 року Головним управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області було прийнято наказ №485 о/с від 06.11.2015 року щодо звільнення його з 06.11.2015 року з органів внутрішніх справ, у зв'язку із виходом на пенсію відповідно до Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ.
З цього приводу суд вважає за необхідне зазначити таке.
Спеціальним законодавством, яким врегульовано виплату одноразової грошової допомоги є положення ст. 9 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 року № 2262-ХІІ (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин, далі - Закон №2262) та п. 10 Постанови Кабінету Міністрів України Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 року №393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей» (далі - Постанова КМУ №393). Адже на спірні правовідносини щодо своєчасності виплати одноразової грошової допомоги не поширюються норми трудового законодавства, зокрема ст.117 КЗпП України, та в цій частині вони не підпадають під дію загального трудового законодавства. Тому, передбачені законодавством про працю норми щодо сплати грошової допомоги і порядок вирішення спорів про це, не поширюються на військовослужбовців та прирівняних до них осіб.
Також Вищим адміністративним судом України в «Аналітичній довідці про вивчення та узагальнення практики розгляду адміністративними судами спорів з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби» від 01 лютого 2009 року та інформаційному листі від 26 травня 2010 року №753/11/13-10 «Про розв'язання спорів, що виникають з відносин публічної служби» висловлена правова позиція про те, що положення Кодексу законів про працю України не поширюються на спірні відносини, позаяк проходження служби в органах внутрішніх справ врегульовано спеціальним законодавством.
Відповідно до ч. 1 ст. 19 Закону України «Про міліцію», порядок грошового утримання працівників міліції встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Пунктом 2 Постанови Кабінету Міністрів України від 07.11.2007 року № 1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу ОВС» визначено, що виплата грошового забезпечення особам рядового та начальницького складу ОВС, здійснюється в порядку, що затверджується Міністерством внутрішніх справ України (далі - МВС України).
Наказом МВС України від 31.12.2007 року № 499 «Про впорядкування структури та умов грошового забезпечення осіб начальницького і рядового складу ОВС» затверджено Інструкцію про порядок виплати грошового забезпечення особам начальницького і рядового складу ОВС.
Згідно з п.п.1.5 - 1.6 вищевказаної Інструкції, підставою для виплати грошового забезпечення є наказ начальника органу внутрішніх справ про призначення працівника на штатну посаду, яка входить у його номенклатуру або наказ про зарахування в розпорядження відповідного органу та встановлення конкретного розміру основних та додаткових видів грошового забезпечення (окладів, надбавок, премій).
Грошове забезпечення особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ виплачується за місцем проходження служби в межах асигнувань, затверджених кошторисом доходів і видатків органу МВС на грошове забезпечення осіб рядового і начальницького складу ОВС.
Згідно з ст. 9 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», особам рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяким іншим особам, які мають право на пенсію, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. У разі звільнення зі служби за віком, у зв'язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, у зв'язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, а також у зв'язку з настанням особливого періоду за небажанням продовжувати військову службу військовослужбовцем-жінкою, яка має дитину (дітей) віком до 16 років одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності вислуги 10 років і більше.
Відповідно до п. 10 постанови КМУ №393, військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, Державної інспекції техногенної безпеки, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби, які звільняються із служби за віком, у зв'язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, за наявності вислуги 10 років і більше виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.
Згідно з ст.237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.
Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року №4, обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.
За п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року можливість відшкодування моральної шкоди має бути прямо передбачена законом.
Згідно ч.1 ст.69, ч.1 ст.71 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.
Суд згідно ст.86 КАС України оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.
Таким чином, враховуючи, що твердження позивача не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду справи, суд вважає за необхідне у задоволенні цього адміністративного позову відмовити повністю.
Що стосується вирішення питання про розподіл судових витрат, то суд зазначає, що у відповідності до положень ст.5 Закону України «Про судовий збір» позивачі у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі від сплати судового збору звільняються.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.10, 12, 60, 86, 160, 161, 163 КАС України, суд, -
У задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.
Постанова суду першої інстанції набирає законної сили відповідно до вимог ст.254 КАС України та може бути оскаржена в порядку та строки, передбачені ст.186 КАС України, до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд.

Судді (підписи) Постанова не набрала законної сили 14 листопада 2016 року. Суддя З оригіналом згідно. СуддяВ.М. Олійник О.Б. Ляшко О.М. Турова В.М. Олійник В.М. Олійник