Справа № 643/12135/16-а
Суддя: Мамалуй М. В.
Дата ухвалення: 2016-11-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/643/454/16
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.11.2016 року Московський районний суд міста Харкова у складі:

головуючого судді Мамалуй М.В.,

за участю:

секретаря Сиротенко О.Є.,

позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до управління пенсійного фонду України в Московському районі міста Харкова про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду із позов, у якому просить: -

- визнати неправомірними дії управління Пенсійного фонду України в Московському районі м. Харкова щодо відмови у перерахунку їй пенсії у розмірі 90 % місячної заробітної плати відповідно до ст. 50-1 ЗУ Про прокуратуру» зі змінами внесеними законом України від 05.10.1995 року № 358/95-Вр, у редакції закону України від 12.07.2001 р. № 2663-111, на підставі довідки прокуратури Харківської області про заробітну плату від 01.08.2016 року №18-590;

- скасувати рішення управління Пенсійного Фонду України в Московському районі м. Харкова від 25.08.2016 року щодо відмови у перерахунку пенсії за вислугу років згідно ст. 50-1 ЗУ «Про прокуратуру» № 1789-ХІІ від 05.11.1991 р. в редакції Закону № 2663-111 від 12.07.2001 року;

- зобов'язати управління Пенсійного Фонду України в Московському районі м. Харкова провести їй перерахунок пенсії з 01.01.2016 року на підставі довідки прокуратури Харківської області про заробітну плату від 01.08.2016 року №18-590, виходячи з розрахунку 90 % від заробітної плати, відповідно до ст. 50-1 ЗУ «Про прокуратуру», без обмеження її максимального розміру та здійснити відповідні виплати;

- зобов'язати управління Пенсійного Фонду України в Московському районі м. Харкова виконати постанову негайно;

- стягнути з відповідача витрати по сплаті судового збору.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позов підтримала в повному обсязі. Додатково вказала, що з питань перерахунку пенсій змінилася судова практика, про що надала постанови судів вищих інстанцій з цих питань.

Представник відповідача у судове засідання не з'явився, подав заперечення проти позовних вимог на підставі ст.ст. 19, 68, 54 Конституції України, п. 5 розділу ІІІ «Прикінцеві положення» закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення», просить відмовити в адміністративному позові.

Суд, вислухавши пояснення позивача дослідивши матеріали справи встановив наступне.

Позивач ОСОБА_1 працювала в органах прокуратури України, знаходиться на обліку в УПФУ в Московському районі міста Харкова та з 1998 року отримує пенсію за вислугу років згідно ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 року в розмірі 90 % від суми місячного заробітку.

Постановою КМУ від 09.12.2015 року №1013 «Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів», з 01.12.2015 року підвищено на 25% посадові оклади працівників прокуратури, розміри яких затверджено постановою КМУ від 31.05.2012 року № 505 «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури» (п.3 ч.1 Постанови).

18.08.2016 року ОСОБА_1 звернулася до відповідача із заявою про перерахунок розміру пенсії відповідно до ст.50-1 Закону України „Про прокуратуру, виходячи з розміру 90% від заробітної плати, в зв'язку з постановою КМУ №1013 від 09.12.2015 року, та провести відповідні виплати на підставі довідки прокуратури Харківської області № 18-590 від 01.08.2016 року.

Рішенням управління Пенсійного фонду України Московського району в м. Харкові від 25.08.2016 року ОСОБА_1 відмовлено в перерахунку пенсії відповідно до Закону України «Про прокуратуру» на підставі того, що згідно з п.5 Прикінцевих положень Закону України „Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" №213-VІІІ від 02.03.2015 року скасовано норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсія призначена згідно Закону України „Про прокуратуру", отже з 01 червня 2015 року пенсії в порядку та на умовах, визначених вищевказаним законом, не призначаються, а раніше призначені пенсії не перераховуються.

З матеріалів справи вбачається, що пенсію за вислугу років позивачу призначено 1998 році за нормами Закону України "Про прокуратуру" від 05.11.1991р. (а.с.41).

12.07.2001р. Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про прокуратуру» № 2663-ІІІ було внесено зміни до статті, яка визначала умови та порядок пенсійного забезпечення працівників прокуратури.

Так, за приписами ч.ч. 1 та 18 ст. 50-1 Закону України "Про прокуратуру" (у редакції Закону України від 12.07.2001 р. N 2663-III) прокурори і слідчі зі стажем роботи не менше 20 років, у тому числі зі стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років, мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку. Пенсія призначається в розмірі 80 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до якої включаються всі види оплати праці, на які нараховуються страхові внески, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії. За кожен повний рік роботи понад 10 років на цих посадах пенсія збільшується на 2 відсотки, але не більше 90 відсотків від суми місячного (чинного) заробітку.

Призначені працівникам прокуратури пенсії перераховуються у зв'язку з підвищенням заробітної плати відповідних категорій прокурорсько-слідчих працівників.

Отже, враховуючи стаж роботи позивача на прокурорсько-слідчих посадах, позивач набув право на отримання пенсії у відповідності до вимог ст. 50-1 Закону України "Про прокуратуру" у розмірі 90 відсотків від суми місячного (чинного) заробітку та право на перерахунок пенсії у зв'язку з підвищенням заробітної плати відповідних категорій прокурорсько-слідчих працівників.

Конституційний Суд України неодноразово розглядав питання, пов'язані з реалізацією права на соціальний захист, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція України виокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, які відповідно до статті 17 Конституції України перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме: у Збройних Силах України, органах Служби безпеки України, міліції, прокуратури, охорони державного кордону України, податкової міліції, Управління державної охорони України, державної пожежної охорони, Державного департаменту України з питань виконання покарань тощо (рішення Конституційного Суду України від 6 липня 1999 року № 8-рп/99 у справі щодо права на пільги та від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002 у справі щодо пільг, компенсацій і гарантій).

У зазначених рішеннях Конституційний Суд України вказав, що необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена насамперед тим, що служба у Збройних Силах України, інших військових формуваннях та правоохоронних органах держави пов'язана з ризиком для життя і здоров'я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей. Це повинно компенсуватися наявністю підвищених гарантій соціальної захищеності, тобто комплексу організаційно-правових економічних заходів, спрямованих на забезпечення добробуту саме цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення.

Виходячи із висловленого у рішеннях Конституційного Суду України розуміння сутності соціальних гарантій працівників правоохоронних органів, зокрема працівників прокуратури, зміст та обсяг отриманих ними соціальних гарантій не може бути звужено шляхом внесення змін до законодавства, в тому числі щодо розміру раніше призначеної пенсії.

Таким чином, враховуючи, що позивач набув право на отримання пенсії у розмірі 90 відсотків від суми місячного заробітку за відповідною посадою, з якої позивач вийшов на пенсію, її розмір у відсотковому відношенні до чинної заробітної плати відповідної категорії осіб, що працюють в органах прокуратури не може бути зменшено.

Також ст. 50-1 Закону України "Про прокуратуру" від 05.11.1991р., в редакції Закону України від 12.07.2001р. № 2663-ІІІ надавала право на перерахунок пенсії у зв'язку з підвищенням заробітної плати відповідних категорій прокурорсько-слідчих працівників та граничний розмір пенсії обмежено не було.

Отже, позивач набув права на пенсійне забезпечення, яке включало наявність у нього права на отримання пенсії у розмірі 90 % без обмеження граничного розміру пенсії та право на її перерахунок у разі підвищення заробітної плати відповідних категорій прокурорсько-слідчих працівників.

Таким чином, оскільки ст. 50-1 Закону України "Про прокуратуру" від 05.11.1991р. в редакції Закону України від 12.07.2001р. № 2663-ІІІ було встановлено право на отримання пенсії у розмірі 90 % за відповідною посадою, з якої позивач вийшов на пенсію без обмеження граничного розміру та на перерахунок пенсії, колегія суддів дійшла висновку, що зазначена норма зберігає юридичну силу, як для позивача, так і для відповідача на час звернення позивача із заявою про перерахунок пенсії від 25.08.2016р., що узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною в постанові від 01.07.2014р. по справі № 21-244а14, яка в силу положень ч.1 ст. 244-2 Кодексу адміністративного судочинства України має враховуватись судами загальної юрисдикції.

Щодо доводів відповідача про обґрунтованість відмови у перерахунку позивачу пенсії у зв'язку із скасуванням з 01.06.2015 року норм щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії призначаються відповідно до Закону України "Про прокуратуру" суд зазначає наступне.

Пунктом 5 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року №213 передбачено, що у разі неприйняття до 01.06.2015 року закону щодо призначення пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 01.06.2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне утримання призначаються відповідно до законів України «Про державну службу», «;Про прокуратуру», «;Про судоустрій і статус суддів», «;Про статус народного депутата України», «;Про Кабінет Міністрів України», «;Про судову експертизу», «;Про національний банк України», «;Про службу в органах місцевого самоврядування», «;Про дипломатичну службу», Податкового та Митного кодексів України, Положення про помічника - консультанта народного депутата України.

Натомість з 15.07.2015р. набрав чинності Закон України "Про прокуратуру" від 14.10.2014р., яким врегульовано питання пенсійного забезпечення та перерахунку пенсій працівників прокуратури, а саме статтею 86.

Таким чином, суд зазначає, що норми щодо пенсійного забезпечення працівників органів прокуратури за Законом України "Про прокуратуру" від 14.10.2014р. не могли бути скасовані пунктом 5 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення», оскільки норми Закону України "Про прокуратуру" від 14.10.2014р. щодо пенсійного забезпечення працівників органів прокуратури набрали чинності 15.07.2015р., тобто після 01.06.2015р.

На підставі наведеного, суд вважає, що відмова відповідача у проведенні перерахунку пенсії позивача на підставі п. 5 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» є неправомірною.

Разом з тим, суд не погоджується з вимогами позивача щодо наявності підстав для зобов'язання відповідача здійснити перерахунок пенсії позивача з 01.01.2016р. з наступних підстав.

Відповідно до ч. 4 ст. 45 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» перерахунок призначеної пенсії у разі виникнення права на підвищення пенсії провадиться з першого числа місяця, в якому пенсіонер звернувся за перерахунком пенсії, якщо відповідну заяву з усіма необхідними документами подано ним до 15 числа включно, і з першого числа наступного місяця, якщо заяву з усіма необхідними документами подано ним після 15 числа.

Як встановлено з матеріалів справи, із заявою про перерахунок пенсії відповідно до довідки від 01.08.2016 року ОСОБА_1 звернулася до управління Пенсійного фонду України Московського району м. Харкова 18.08.2016 року.

Таким чином, перерахунок пенсії за зазначеною довідкою необхідно провести з 01.09.2016 року.

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 256 КАС України негайно виконуються постанови суду про присудження виплати пенсій, інших періодичних платежів з Державного бюджету України або позабюджетних державних фондів - у межах суми стягнення за один місяць.

Відповідно до ч. 3 ст. 94 КАС України на користь позивача за рахунок коштів Державного бюджету пропорційно до задоволених позовних вимог підлягають стягненню документально підтверджені судові витрати.

Керуючись статями 158-163, 256 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до управління пенсійного фонду України в Московському районі м. Харкова про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити дії,- задовольнити частково.

Визнати неправомірними дії управління Пенсійного фонду України в Московському районі м. Харкова щодо відмови у перерахунку пенсії ОСОБА_1.

Зобов'язати управління Пенсійного Фонду України в Московському районі м. Харкова перерахувати ОСОБА_1 пенсію призначену за вислугу років, відповідно до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру», з урахуванням 90 % від середнього заробітку щомісячної заробітної плати відповідної посади працівника прокуратури згідно довідки прокуратури Харківської області про заробітну плату від 01.08.2016 року №18-590, починаючи з 01.09.2016 року без обмежень її максимального розміру.

Зобов'язати управління Пенсійного Фонду України в Московському районі м. Харкова негайно виконати дану постанову у межах виплати пенсії за один місяць.

В інших вимогах - відмовити.

Стягнути з управління Пенсійного фонду України в Московському районі м. Харкова на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 551,20 грн.

Постанову може бути оскаржено до Харківського апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляції протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Повний текст постанови складений 29.11.2016 року власноручно в нарадчій кімнаті.

Головуючий суддя М.В.Мамалуй