Справа № 808/1170/15
Суддя: Гончар Л.Я.
Дата ухвалення: 2016-11-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 листопада 2016 року м. Київ К/800/39521/15

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

Головуючої: Гончар Л.Я.,

Суддів: Голяшкіна О.В.,

Донця О.Є.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні адміністративну справу за касаційною скаргою Запорізької митниці ДФС на постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 21 травня 2015 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 12 серпня 2015 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства «Електрометалургійний завод «Дніпроспецсталь ім. А.М. Кузьміна» до Запорізької митниці ДФС про визнання протиправними та скасування картки відмови і рішення про коригування митної вартості, -

В С Т А Н О В И Л А:

ПАТ «Електрометалургійний завод «Дніпроспецсталь ім. А.М. Кузьміна» звернулось до суду з позовом до Запорізької митниці ДФС, у якому просило визнати протиправними та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів від 29 вересня 2014 року

№ 112030000/2014/000212/1 та картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 29 вересня 2014 року № 112030000/2014/00264.

Позовні вимоги мотивовано тим, що митницею протиправно, на підставі хибного висновку щодо заниження позивачем митної вартості товару (виливниці), що ввозився на територію України, прийняте необґрунтоване рішення щодо її коригування.

Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 21 травня 2015 року, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 12 серпня 2015 року, позов задоволено: спірне рішення відповідача про коригування митної вартості та картку відмови визнано протиправними і скасовано.

У поданій касаційній скарзі Запорізька міська митниця ДФС, із посиланням на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, просила скасувати оскаржувані судові рішення та постановити нове, яким у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Заслухавши доповідь судді Вищого адміністративного суду України стосовно обставин, необхідних для прийняття рішення судом касаційної інстанції, перевіривши і обговоривши доводи касаційної скарги, правильність правової оцінки обставин справи та застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судами попередніх інстанцій встановлено та матеріалами справи підтверджено, що

24 квітня 2014 року між ПАТ «Дніпроспецсталь» (Покупець) та «INTERCOMMODITIES SA» (Продавець) укладено контракт № 2014/MOULDS, відповідно до якого продавець зобов'язався поставити позивачу товар відповідно до специфікацій на умовах DAP Запоріжжя у відповідності до Інкотермс-2010. Умови оплати: покупець оплачує 100 відсотків вартості товару протягом 150 днів із дня відвантаження товару зі складу продавця.

Для проведення митного оформлення поставленого товару (виливниці) позивачем 25 вересня 2014 року оформлена в електронному вигляді та подана до митного органу вантажна митна декларація № 112030000/2014/017101, відповідно до якої позивач визначив митну вартість за ціною угоди.

Разом із вказаною декларацією позивачем до митного оформлення надані: зовнішньоекономічний договір від 24 квітня 2014 року № 2014/MOULDS; специфікація від 05 серпня 2014 року № 3; лист від 28 травня 2014 року № 213-1513; лист від 26 травня 2014 року № 11/2743; комерційний інвойс від 17 вересня 2014 року № ІМ-14-052; ProForma INVOICE: 42.754,42.755 DELIVERY-NOTE № 28.457; сертифікати відповідності; міжнародні товарно-транспортні накладні (CMR); експертна декларація № MRN 14DE31Е4; комерційний інвойс від 17 вересня 2014 року № ІМ-14-053; ProForma INVOICE: 42.756,4.757 DELIVERY-NOTE № 28.458; експертна декларація № MRN 14DE31Е4, та інші документи, перелік яких наведено в графі 44 вантажної митної декларації. Також разом із цією декларацією позивачем подана декларація митної вартості товару ф. ДМВ-1, у якій митна вартість товару визначена позивачем за ціною договору.

Під час митного оформлення відповідачем за результатом аналізу наданого позивачем пакету документів зроблено висновок про наявність розбіжностей у таких документах, у зв'язку з чим у позивача шляхом надіслання електронного повідомлення витребувано додаткові документи для підтвердження митної вартості товару, а саме: договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов'язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов'язаних послуг із виконанням умов договору (угоди, контракту); рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); виписку з бухгалтерської документації.

Цього ж для на вказану вимогу митного органу товариством надані пояснення щодо витребуваних документів та повідомлено про неможливість подання інших документів.

29 вересня 2014 року митним органом прийнято рішення № 112030000/2014/000212/1 про коригування митної вартості товару за резервним методом та видано картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № 112030000/2014/00264 за поданою товариством декларацією.

Зауваження митниці, які стали підставою для визначення митної вартості за резервним методом, зазначені у графі 33 згаданого рішення, а саме: в надісланих сканованих оригіналах CMR №№ 397907 від 17 вересня 2014 року, які по суті є документом, що підтверджує укладання договору міжнародного перевезення - відсутні умови поставки товару;

з урахуванням поданих документів, в яких зазначені вартісні показники товару, відсутня практична можливість обрахунку суми загальної вартості товару "виливниці" вказаній у копіях митних деклараціях країни відправлення від 17 вересня 2014 року

MRN 14DE31E4 та MRN 14DE02E9; в надісланій сканованій копії висновку Запорізької торгово-промислової палати від 12 серпня 2014 року № ОИ-420 відсутні умови формування вартості товару "виливниці", що унеможливлює проведення обчислення з урахуванням статті 52 Митного кодексу України; інформація, зазначена у розрахунках ціни (калькуляціях) від 27 серпня 2014 року № 196/2014 та від 10 вересня 2014 року № 209/2014 не підтверджена документально.

В картці відмови як причину у відмові вказано те, що митним органом проведене коригування митної вартості та винесене відповідне рішення про визначення митної вартості. Також зазначено вимогу, виконання якої забезпечить митне оформлення та пропуск товарів через митний кордон України, а саме: подання нової вантажної митної декларації за митною вартістю, визначеною митним органом.

З метою випуску товарів у вільний обіг під гарантійні зобов'язання позивач 29 вересня 2014 року подав до відповідача нову митну декларацію № 112030000/2014/017332, у якій вказав митну вартість товару на визначеному митним органом рівні та яку прийнято до митного оформлення.

10 грудня 2014 року ПАТ «Дніпроспецсталь» листом № 171-81 звернулось до Запорізької митниці з вимогою скасувати вказане рішення та повернути (вивільнити) надану фінансову гарантію, надавши: копію платіжних доручень від 03 грудня 2014 року № 1752 на суму 63633,00 Євро як доказ оплати постачальнику - «Lintorfer Eisengiesserei GmbH» за отриманий товар, вартості отриманого товару за ціною договору (контракту)

№ 2014/MOULDS; рахунки між «Lintorfer Eisengiesserei GmbH» (Ратиген, Германія) та «INTERCOMMODITIES SA»; банківське підтвердження оплати б/н від 04 грудня 2014 року.

16 грудня 2014 року листом № 186/24/08-70-52-01-01 Запорізька митниця відмовила товариству в скасуванні спірного рішення та повернення (вивільнення) наданої фінансової гарантії.

Вважаючи протиправним рішення митного органу про коригування митної вартості товарів від 29 вересня 2014 року № 112030000/2014/000212/1 та відповідну картку відмови, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, з позицією якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив із того, що документами, поданими позивачем митному органу під час проходження митного контролю, підтверджується заявлена митна вартість товару, а відповідачем, як суб'єктом владних повноважень, не доведено обґрунтованості сумнівів щодо достовірності зазначених у цих документах відомостей, та не доведено правомірності застосування резервного методу коригування заявленої митної вартості й винесення оскаржуваного рішення.

Колегія суддів, виходячи з меж касаційного перегляду, встановлених статтею

220 Кодексу адміністративного судочинства України, погоджується з такими висновками судів попередніх інстанцій з огляду на наступне.

Відповідно до статті 49 Митного кодексу України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Згідно з пунктом 1 частини четвертої статті 54 Митного кодексу України митний орган під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобов'язаний: здійснювати контроль заявленої декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих зазначеними особами документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Статтею 53 Митного кодексу України встановлено, що у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є:

1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п'ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості;

2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності;

3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об'єктом купівлі-продажу);

4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару;

5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару;

6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів;

7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню;

8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Згідно з частиною третьою статті 53 Митного Кодексу України, у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов'язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи.

Аналіз наведених положень свідчить про те, що митний орган при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості зобов'язаний перевірити складові числового значення митної вартості, правильність розрахунку, здійсненого декларантом, упевнитись в достовірності та точності заяв, документів чи розрахунків, поданих декларантом, а також відсутності обмежень для визначення митної вартості за ціною договору, наведених у статті 58 Митного кодексу України (у разі визначення декларантом митної вартості імпортованого товару за першим методом).

При цьому, митний орган має право відійти від наведених вище законодавчих обмежень, пов`язаних з перевіркою основного переліку документів, які підтверджують митну вартість товарів, та витребувати від декларанта додаткові документи лише у тому випадку, якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або ці документи не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, або ж у разі якщо митний орган має обґрунтовані підстави вважати, що існуючий взаємозв'язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість.

Приведені приписи законодавства з питань митної справи зобов'язують митницю зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності.

Встановивши відсутність достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів, митниця повинна вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих документів неможливо встановити дані складові, та які документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника.

Ненаведення митницею в рішенні про коригування митної вартості товарів належних та допустимих доказів того, що документи, подані декларантом для митного оформлення товару, є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації, витребовування митницею додаткових документів без зазначення обставин, які ці документи повинні підтвердити, свідчать про протиправність рішення щодо застосування іншого, ніж основний метод, визначення митної вартості товарів.

Судами попередніх інстанцій, із посиланням на докази, досліджені під час судового розгляду справи, встановлено, що позивачем надано відповідачу для митного оформлення імпортованого товару всі документи, передбачені частиною другою статті 53 Митного кодексу України. При цьому, подані документи, копії яких наявні у справі, містять усі відомості, необхідні для визначення митної вартості за методом, обраним декларантом.

Щодо викладених у графі 33 спірного рішення зауважень митниці стосовно відсутності в міжнародній торварно-транспортній накладній (CMR) умов поставки товару, колегія суддів зазначає, що таке зауваження є необґрунтованим, адже митниця не зазначає, щодо яких складових митної вартості на цій підставі у неї виник сумнів та, відповідно, як викладене впливає на заявлену позивачем митну вартість.

У той же час, за умовами контракту від 24 квітня 2014 року № 2014/MOULDS, яким кореспондують специфікація від 05 серпня 2014 року № 3, інвойс від 17 вересня 2014 року

№ ІМ-14-052 тощо, поставка здійснена за базисом DAP Запоріжжя відповідно до

Інкотермс-2010. Умови поставки DAP («Delivered At Point»), серед іншого, покладають на продавця обов'язок нести усі втрати та ризики, пов'язані із транспортуванням товару в місце призначення.

Отже, умовами поставки витрати на транспортування включені у вартість товару, а тому та з огляду на положення пункту 6 частини другої статті 53 Митного кодексу України відповідач безпідставно надав оцінку вказаному транспортному документу.

Не заслуговують на увагу й зауваження митниці до висновку Запорізької

торгово-промислової палати та наданої продавцем калькуляції вартості товару, адже надання цих документів не є обов'язковим у розумінні названої статті Митного кодексу України.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про відсутність у митного органу підстав витребовувати у декларанта додаткові документи, оскільки сумніви з підстав, викладених у оскаржуваному рішенні, не обґрунтовані у розумінні статті 53 Митного кодексу України, а отже митний орган не спростував числові значення складових митної вартості товарів такими сумнівами.

Крім того, колегія суддів зауважує, що спірне рішення не містить обґрунтованого математичного розрахунку ціни товару за одиницю (із зазначенням конкретних складових цього розрахунку), визначеної митним органом у рішенні, що доводило б обґрунтованість рівня скоригованої ним митної вартості товару, та не розкриває конкретні факти, які вплинули на таке коригування, що вказує на його невідповідність вимогам частини другої статті 55 Митного кодексу України.

Відповідно до частини другої статті 54 Митного кодексу України контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється органом доходів і зборів шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом.

Згідно з частиною сьомою цієї ж статті у разі якщо під час проведення митного контролю орган доходів і зборів не може аргументовано довести, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, заявлена декларантом або уповноваженою ним особою митна вартість вважається визнаною автоматично.

Таким чином, зважаючи на обставини, встановлені судами попередніх інстанцій на підставі доказів, досліджених під час судового розгляду справи, у тому числі, щодо надання декларантом митному органу достовірних відомостей про визначення митної вартості за ціною договору, які базувалися на об'єктивних, документально підтверджених даних, що піддавались обчисленню, колегія суддів погоджується з позицією судів попередніх інстанцій щодо протиправності оскаржуваного рішення митного органу і картки відмови та наявності підстав для їх скасування.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком судів попередніх інстанцій щодо наявності підстав для задоволення позову.

Доводи касаційної скарги висновків судів першої та апеляційної інстанцій не спростовують.

Правова оцінка встановлених обставин справи судами першої та апеляційної інстанцій дана вірно, порушень норм матеріального та процесуального права при ухваленні оскаржуваних судових рішень судами не допущено.

Відповідно до частини третьої статті 220-1 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись статтями 160, 167, 220, 220-1, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу Запорізької митниці ДФС відхилити, а постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 21 травня 2015 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 12 серпня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, та може бути переглянута в порядку статей 235-238 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: