Справа № 820/4850/16
Суддя: Панченко О.В.
Дата ухвалення: 2016-11-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

21 листопада 2016 р. № 820/4850/16

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді - Панченко О.В. ,

суддів - Зінченка А.В., Спірідонова М.О.,

при секретарі судового засідання - Самігулліній К.В.

за участі:

позивача - ОСОБА_1

представників позивача - ОСОБА_2, ОСОБА_3,

представника відповідачів - Бєлової А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1
доДепартаменту патрульної поліції Національної поліції України, Управління патрульної поліції у м. Харкові, третя особа: Головне управління Державної казначейської служби України у Київській області
провизнання незаконним звільнення, визнання протиправним та скасування наказу, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -
ВСТАНОВИВ:

Позивач - ОСОБА_1, звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому з урахуванням уточнень до позову просить суд:

- визнати незаконним звільнення капітана поліції ОСОБА_1 (00003636) командира роти №1 батальйону № 3 Управління патрульної поліції у місті Харкові;

- визнати протиправним та скасувати наказ Департаменту патрульної поліції Національної поліції України від 01.09.2016 року №220 о/с про звільнення капітана поліції ОСОБА_1 (00003636) командира роти №1 батальйону №3 Управління патрульної поліції у місті Харкові;

- стягнути на користь ОСОБА_1 з Департаменту патрульної служби Національної поліції України середній заробіток за час вимушеного прогулу;

- поновити ОСОБА_1 на посаді командира роти №1 батальйону № 3 Управління патрульної поліції у місті Харкові;

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що службове розслідування, за наслідками якого видано оскаржений наказ, стосовно позивача проведено з численними порушеннями, а саме: не досліджені наявність вини позивача у скоєнні порушення, мета та мотиви порушення. Позивач зазначив, що наказом Департаменту патрульної поліції Національної поліції України № 220 о/с від 01.09.2016 року позивача звільнено зі служби поліції згідно п.6 ч.1 ст. 77 Закону України "Про Національну поліцію" на підставі наказу Головного управління Національної поліції у Харківській області України № 2411 від 22.08.2016 року. З даним наказом Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, позивач категорично не згоден та наказ № 220 о/с про звільнення з поліції вважає незаконним.

Позивач також вважає, що вказаний наказ є незаконним та таким, що прийнятий без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення та з грубим порушенням чинного законодавства, в зв'язку з чим порушені його права, свободи та інтереси. Вказане слугувало підставою для звернення позивача з даним позовом до суду.

У судовому засіданні позивач та представники позивача підтримали доводи, викладені у позовній заяві, та наполягали на задоволенні позовних вимог.

Представник відповідача - Управління патрульної поліції у місті Харкові, заперечував проти задоволення позову, у письмових запереченнях на позов зазначив, що позивача на законних підставах звільнено зі служби в поліції, оскільки в ході службового розслідування підтвердився факт вчинення дисциплінарного правопорушення капітаном поліції ОСОБА_1, котре передбачене п.п. 1,2,3 ч.4,п.п. 1,2 ч.1 ст. 18 Закону України "Про Національну поліцію" та п.п. 1,6 ч. 1, ч.2 ст.7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України (а.с. 34-38).

У судовому засіданні представник відповідача підтримав доводи, викладені у письмових поясненнях, та просив суд відмовити у задоволені позовних вимог.

Представник відповідача - Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, у судове засідання не прибув, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений судом належним чином, в порядку передбаченому ст. ст. 33-35 Кодексу адміністративного судочинства України, що підтверджується повідомленням про вручення (а.с.113). Клопотань про відкладення розгляду справи або розгляд справи в порядку письмового провадження суду не надавав. Правом надати письмові пояснення або заперечення не скористався.

Представник третьої особи - Головного управління Державної казначейської служби України у Київській області, у судове засідання не прибув, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений судом належним чином, в порядку, передбаченому ст. ст. 33-35 Кодексу адміністративного судочинства України, що підтверджується повідомленням про вручення (а.с.114). Клопотань про відкладення розгляду справи або розгляд справи в порядку письмового провадження суду не надавав. Правом надати письмові пояснення або заперечення не скористався.

Колегія суддів, вивчивши доводи позову та заперечень на позов, заслухавши пояснення представників сторін, що прибули у судове засідання, дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, виходить з наступних підстав та мотивів:

Судовим розглядом встановлено, підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1, проходив службу в органах внутрішніх справ України, в ГУМВС України в Харківській області. З 07 листопада 2015 року позивач проходив службу в поліції, в Управлінні патрульної поліції у місті Харкові.

Наказом Департаменту патрульної поліції Національної поліції України від 22.08.2016 за № 2411 на ОСОБА_1 накладено дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції України.

Наказом Департаменту патрульної поліції Національної поліції України від 01.09.2016 року № 220 о/с звільнено в запас Збройних сил за п.6 у зв'язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби) ч. 1 ст. 77 Закону України "Про Національну поліцію" капітана поліції ОСОБА_1 (0003636), командира роти № 1 батальйону № З Управління патрульної поліції у місті Харкові, з 01 вересня 2016 року (а.с. 10).

Підставою для проведення службового розслідування по факту порушення ОСОБА_1 службової дисципліни слугував запит старшого слідчого СВ Комінтернівського ВП ГУ НП в Харківській області підполковника поліції Самохіна О.С. до Управління патрульної поліції у місті Харкові ДПП про надання відеозапису з нагрудних відеокамер інспекторів патрульної поліції, які реагували на повідомлення про порушення Правил дорожнього руху, що мало місце 07.06.2016 року близько 20 год. 15 хв. за адресою: м. Харків, вул. Маршала Федоренка, 7.

Під час перегляду зазначеного відеозапису працівниками відділу моніторингу та аналітичного забезпечення Управління патрульної поліції у місті Харкові ДПП виявлено факт можливого неправомірного застосування патрульними поліцейськими заходів фізичного впливу та спеціальних засобів - гумового кийка та препарату сльозоточивою та дратівної дії «Терен-4М» до особи чоловічої статі, що перебувала у кайданках, про що було негайно повідомлено керівництво Департаменту патрульної поліції.

За даним фактом 24.06.2016 року Військовою прокуратурою Харківського гарнізону до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000086 внесені відомості про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 365 Кримінального кодексу України.

На даний час матеріали кримінального провадження за відомостями, внесеними до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000086, перебувають у провадженні Військової прокуратури Харківського гарнізону.

Звільненню позивача передувало службове розслідування, призначене наказом Департаменту патрульної поліції Національної поліції України № 1463 від 23 червня 2016 року, за результатами проведення якого 19 серпня 2016 року складено висновок, який 19 серпня 2016 року затверджений начальником Департаменту патрульної поліції Національної поліції України Є.О. Жуковим (а.с. 67-85).

Згідно висновку службового розслідування за фактом порушення службової дисципліни з боку командира роти № 1 батальйону № 3 капітана поліції ОСОБА_1 знайшов своє підтвердження (а.с. 82).

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд виходив з наступного.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 4 Конвенції МОП № 158 про припинення трудових відносин з ініціативи роботодавця 1982 року, ратифікованої Постановою Верховної Ради України № 3933-ХІІ від 04 лютого 1994 р., трудові відносини з працівниками не припиняються, якщо тільки немає законних підстав для такого припинення, пов'язаного із здібностями чи поведінкою працівника або викликаного виробничою потребою підприємства, установи чи служби.

Згідно п. 6 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію», поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється, у зв'язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України.

Відповідно до п. 4 розділу ХІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про Національну поліцію», до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом акти законодавства застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

Приписами статті 12 Закону України «Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України» визначені види дисциплінарних стягнень, які можуть накладатися на осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ за порушення службової дисципліни, а саме: 1) усне зауваження; 2) зауваження; 3) догана; 4) сувора догана; 5) попередження про неповну посадову відповідність; 6) звільнення з посади; 7) пониження в спеціальному званні на один ступінь; 8) звільнення з органів внутрішніх справ.

Відповідно до ст. 14 Закону України «Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України», з метою з'ясування всіх обставин дисциплінарного проступку, учиненого особою рядового або начальницького складу, начальник призначає розслідування. Перед накладенням дисциплінарного стягнення начальник або особа, яка проводить службове розслідування, повинні зажадати від порушника надання письмового пояснення. Зміст наказу доводиться до відома особи рядового або начальницького складу, яку притягнуто до дисциплінарної відповідальності, під підпис. У разі звільнення з посади або звільнення з органів внутрішніх справ особі рядового або начальницького складу видається витяг з наказу. При визначення виду дисциплінарного стягнення мають враховуватися тяжкість проступку, обставини, за яких його скоєно, заподіяна шкода, попередня поведінка особи та визнання нею своєї вини, її ставлення до виконання службових обов'язків, рівень кваліфікації тощо. Звільнення осіб рядового і начальницького складу з органів внутрішніх справ як вид стягнення є крайнім заходом дисциплінарного впливу.

Судовим розглядом встановлено, що факт можливого неправомірного застосування заходів фізичного впливу та спеціальних засобів - гумового кийка та препарату сльозоточивої та дратівної дії "Терен-4М" до особи чоловічої статі, що перебувала у кайданках 07 червня 2016 року близько 20 год. 15 хв. за адресою: м. Харків, вул. Маршала Федоренка, 7 не доведений. Остаточне рішення по кримінальному провадженню № 0000086 не прийняте.

Проте, Департаментом патрульної поліції Національної поліції України при накладенні на ОСОБА_1 такого крайнього заходу дисциплінарного стягнення як звільнення, не враховано, дисциплінарне порушення вчинене ніби то позивачем 07.06. 2016 року не доведено, остаточного рішення суду про вчинення кримінального правопорушення позивачем, передбаченого ч.2 ст. 365 Кримінального кодексу України не прийнято.

Таким чином, висновки Департаменту патрульної поліції Національної поліції України щодо можливого неправомірного застосування заходів фізичного впливу та спеціальних засобів - гумового кийка та препарату сльозоточивої та дратівної дії "Терен-4М" 07 червня 2016 року за адресою: м. Харків, вул. Маршала Федоренка, 7, ОСОБА_1, суд вважає передчасними та такими, що ґрунтуються на припущеннях.

За таких підстав, колегія суддів доходить висновку, що наказ № 220 від 01 вересня 2016 року Департаменту патрульної поліції Національної поліції України відносно позивача є необґрунтованим, правомірність якого не знайшла підтвердження під час судового розгляду, а відтак спірний наказ є протиправним та таким, що підлягає скасуванню в частині звільнення позивача.

Згідно з п. «а» ч. 2 ст. 9 Конвенції МОП № 158 про припинення трудових відносин з ініціативи роботодавця 1982 року, ратифікованої Постановою Верховної Ради України № 3933-ХІІ від 04 лютого 1994 р., тягар доведення наявності законної підстави для звільнення, як це визначено в статті 4 цієї Конвенції, лежить на роботодавці.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства, суд, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Із врахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 про поновлення на роботі обґрунтовані та підлягають задоволенню, оскільки відповідачем при накладенні на позивача дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення в порушення вимог ст. 14 Закону України «Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України» безпідставно не враховані тяжкість проступку, обставини, за яких його скоєно, заподіяна шкода, попередня поведінка особи та визнання нею своєї вини, її ставлення до виконання службових обов'язків.

Колегія суддів зауважує, що відповідно до ч.1 ст.235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв'язку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Щодо позовної вимоги про стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, то колегія суддів також вважає її такою що підлягає задоволенню, оскільки, згідно з частиною 2 статті 235 КЗпП України, при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Крім того, відповідно до пункту 24 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого Постановою КМ УРС № 114 від 29 липня 1991 р. (в подальшому - Положення), у разі незаконного звільнення або переведення на іншу посаду особи рядового, начальницького складу органів внутрішніх справ підлягають поновленню на попередній посаді з виплатою грошового забезпечення за час вимушеного прогулу або різниці в грошовому забезпеченні за час виконання службових обов'язків, але не більш як за один рік.

У відповідності до ч.2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Однак, відповідачем під час розгляду справи не доведено правомірності прийнятого ним рішення за правилами, встановленими ч.2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до пунктів 2, 3 частини першої статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України негайно виконуються постанови суду про присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць та про поновлення на посаді у відносинах публічної служби. Отже, постанову суду в частині поновлення позивача на посаді та стягнення з відповідача на користь позивача грошового забезпечення за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць слід звернути до негайного виконання.

Відповідно до ст. 11, 9 Кодексу адміністративного судочинства України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Колегія суддів також вважає за необхідне зазначити, що Україна є демократичною, правовою державою, у якій визнається і діє принцип верховенства права; Конституція України має найвищу юридичну силу; закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй; норми Конституції України є нормами прямої дії; органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України; відповідно до Конституції України права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави; держава відповідає перед людиною за свою діяльність; утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави (частина друга статті 3, частина друга статті 6, частини перша, друга статті 8 Конституції України).

Україна як соціальна, правова держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку особа вільно обирає або на яку вільно погоджується, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, а також право на належні умови праці, своєчасне отримання винагороди; громадянам гарантується захист від незаконного звільнення (стаття 1, частини перша, друга, четверта, шоста, сьома статті 43 Основного Закону України).

Як зазначив Конституційний Суд України, право на працю є природною потребою людини своїми фізичними і розумовими здібностями забезпечувати своє життя. Це право передбачає як можливість самостійно займатися трудовою діяльністю, так і можливість працювати за трудовим договором чи контрактом (абзац третій підпункту 6.1.1 підпункту 6.1 пункту 6 мотивувальної частини Рішення від 29 січня 2008 року N 2-рп/2008).

Наведені конституційні гарантії щодо реалізації права на працю, відповідно, поширюються і на публічну службу.

При зазначених обставинах, колегія суддів вважає вимоги позивача такими, що підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 11, 12, 51, 71, ст. 158, ст. 159, ст. 160, ст. 161ст. 162, ст. 163, ст. 167, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, Управління патрульної поліції у м. Харкові, третя особа: Головне управління Державної казначейської служби України у Київській області про визнання незаконним звільнення, визнання протиправним та скасування наказу, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - задовольнити.

Визнати незаконним звільнення капітана поліції ОСОБА_1 (00003636) командира роти №1 батальйону №3 Управління патрульної поліції у місті Харкові.

Визнати протиправним та скасувати наказ Департаменту патрульної поліції Національної поліції України від 01.09.2016 року №220 о/с про звільнення капітана поліції ОСОБА_1 (00003636) командира роти №1 батальйону №3 Управління патрульної поліції у місті Харкові.

Поновити ОСОБА_1 на посаді командира роти №1 батальйону №3 Управління патрульної поліції у місті Харкові.

Стягнути на користь ОСОБА_1 з Департаменту патрульної служби Національної поліції України середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Звернути до негайного виконання постанову суду в частині поновлення на посаді ОСОБА_1 та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, в межах суми стягнення за один місяць.

Постанова набирає законної сили згідно з ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України, а саме: після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, то вважається, що постанова чи ухвала суду не набрала законної сили.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного адміністративного суду згідно з ст.186 Кодексу адміністративного судочинства України, а саме: шляхом подачі через Харківський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня її проголошення (у разі застосування судом ч. 3, ст. 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні - з дня отримання копії постанови, у разі повідомлення суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених ч.4 ст.167 цього Кодексу, про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду) апеляційної скарги з одночасним надсиланням копії апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції.

Повний текст постанови виготовлений 28 листопада 2016 року.

Головуючий суддя О.В. Панченко

Судді А.В. Зінченко

М.О. Спірідонов