Справа № 461/6279/16-а
Суддя: Стрельбицький В. В.
Дата ухвалення: 2016-11-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 461/6279/16-а
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.11.2016 року Галицький районний суд м. Львова в складі:

головуючого - судді Стрельбицького В.В.,

за участю секретаря Кахнич С.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Львівської митниці Державної фіскальної служби України, виконуючого обов'язки заступника начальника Львівської митниці Державної фіскальної служби України Борисова Юрія Олексійовича про скасування постанови

В С Т А Н О В И В :

позивач звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просить скасувати постанову по справі про порушення митних правил №2744/20917/16 від 16.09.2016р., винесену в.о. заступника начальника Львівської митниці ДФС Борисовим Ю.О. та закрити провадження у справі.

В обґрунтування заявленого позову покликається на те, що оскаржуваною постановою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.474 Митного Кодексу України та накладено штраф в розмірі 1700,00 гривень. Згідно оскаржуваної постанови, ОСОБА_1 здійснив перешкоджання посадовій особі органу доходів і зборів у доступі до товарів, транспортних засобів, що перебувають під митним контролем. Вказану постанову вважає незаконною та необґрунтованою, такою, що винесена з порушенням Закону.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав, дав пояснення аналогічні доводам, викладеним у позові. Просить позов задоволити.

Представник відповідача в судовому засіданні позов заперечив, з мотивів безпідставності. Просить відмовити в задоволенні позову.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до переконання, що позов підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Згідно ст.251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Частиною 1 ст.458 МК України визначено, що порушення митних правил є адміністративним правопорушенням, яке являє собою протиправні, винні (умисні або з необережності) дії чи бездіяльність, що посягають на встановлений цим Кодексом та іншими актами законодавства України порядок переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, пред'явлення їх органам доходів і зборів для проведення митного контролю та митного оформлення, а також здійснення операцій з товарами, що перебувають під митним контролем або контроль за якими покладено на органи доходів і зборів цим Кодексом чи іншими законами України, і за які цим Кодексом передбачена адміністративна відповідальність.

Як вбачається з постанови від 16 вересня 2016 року у справі про порушення митних правил №2744/20917/16, ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.474 Митного Кодексу України та накладено штраф в розмірі 1700,00 гривень /а.с.78-79/.

Згідно вказаної постанови та протоколу про порушення митних правил №2744/20917/16 від 03.07.2016р. /а.с.49-50/, ОСОБА_1 здійснив перешкоджання посадовій особі органу доходів і зборів у доступі до товарів, транспортних засобів, що перебувають під митним контролем, а саме під час здійснення повної фізичної ідентифікації виявлених мобільних телефонів за зовнішніми індивідуальними ознаками та їх виглядом, згідно маркування, ОСОБА_1 перешкоджав посадовій особі митниці у здійсненні звірення даних митної декларації з виявленими в автомобілі речами та їх фотографування, що унеможливило повну перевірку заявлених відомостей та завершення митного контролю.

За диспозицією частини 1 статті 474 МК України, відповідальність настає за перешкоджання посадовій особі органу доходів і зборів під час здійснення нею митного контролю або провадження в справі про контрабанду чи порушення митних правил у доступі до товарів, транспортних засобів, документів.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.1 статті 3 Митного кодексу України, при здійсненні митного контролю та митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення, що переміщуються через митний кордон України, застосовуються виключно норми законів України та інших нормативно-правових актів з питань державної митної справи, чинні на день прийняття митної декларації органом доходів і зборів України.

Відповідно до ч. 4 статті 318 Митного кодексу України, митний контроль товарів, транспортних засобів у пунктах пропуску через державний кордон України здійснюється відповідно до типових технологічних схем митного контролю, що затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Пункт 2 Типової технологічної схеми здійснення митного контролю автомобільних транспортних засобів перевізників і товарів, що переміщуються ними, у пунктах пропуску через державний кордон, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 21 травня 2012 р. № 451, передбачає, що митний контроль автомобільних транспортних засобів і товарів здійснюється виключно митними органами відповідно до законодавства, вибірково, у формах та обсязі, що визначені на підставі результатів системи управління ризиками". При цьому, п. 5 даної Типової схеми передбачає, що "митний контроль автомобільних транспортних засобів і товарів здійснюється митними органами за участю державних органів, на які відповідно до законодавства покладено функції здійснення інших видів контролю автомобільних транспортних засобів і товарів (далі - контролюючі органи), у встановленому законодавством порядку.

Як випливає з п.1, ця Типова технологічна схема визначає, відповідно до Митного кодексу України послідовність дій посадових осіб митних органів під час здійснення митного контролю автомобільних транспортних засобів і товарів, що переміщуються ними через митний кордон України (далі - автомобільні транспортні засоби і товари), у пунктах пропуску для автомобільного сполучення через державний кордон (далі - пункти пропуску).

Частина 3 статті 3 статті 318 Митного кодексу України, передбачає виконання органами доходів і зборів мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи.

Статтею 579 Митного кодексу України встановлено, що законні розпорядження та вимоги посадових осіб органів доходів і зборів, надані під час виконання ними службових обов'язків, є обов'язковими для виконання фізичними та юридичними особами.

Відповідно до статті 553 Митного кодексу України, працівникам органів доходів і зборів видаються службові посвідчення. Положення про службове посвідчення працівника органів доходів і зборів та його зразок затверджуються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Наказом ДФС України від 23.10.2014 №207 "Про службові посвідчення працівників органів Державної фіскальної служби" затверджено Інструкцію щодо порядку зберігання, видачі і знищення службових посвідчень працівників органів ДФС. Зокрема, п. 1.1. цієї Інструкції передбачає, що службове посвідчення працівника органів фіскальної служби усіх рівнів (далі - посвідчення) є офіційним документом, який засвідчує особу працівника фіскальної служби, підтверджує її повноваження, передбачені законодавством України, та ідентифікує її власника. Крім того, п. 2.5. передбачає, що при переведенні з посади на посаду, присвоєнні чергових спеціальних звань (рангів), закінченні строку дії, зміні облікових даних працівника, наданні або скасуванні права на зберігання та носіння вогнепальної зброї посвідчення підлягає обміну.

Наказом від 04.10.2002 №545 Про обов'язкове носіння форменого одягу, службових посвідчень та особистого митного забезпечення встановлено, що носіння при виконанні службових обов'язків форменого одягу працівниками митних органів, спеціалізованих митних установ і організацій, яким присвоєно персональні звання, згідно з Правилами носіння форменого одягу працівниками митних органів України, затвердженими наказом Держмиткому України від 02.02.96 №46, а також службових посвідчень та особистого митного забезпечення є обов'язковим.

Відповідно до Постанови КМУ від 18.08.2010 № 751 «Про затвердження Положення про пункти пропуску через державний кордон та пункти контролю», працівники контрольних органів і служб під час виконання службових обов'язків у пунктах пропуску, пунктах контролю повинні мати при собі службові посвідчення та представницькі картки, а інші особи, які прибувають у службових справах до пункту пропуску, пункту контролю, - спеціальну представницьку картку для тимчасового перебування.

Відповідно до ч. 1 статті 255 Митного кодексу України, митне оформлення завершується протягом чотирьох робочих годин з моменту пред'явлення органу доходів і зборів товарів, транспортних засобів комерційного призначення, що підлягають митному оформленню (якщо згідно з цим Кодексом товари, транспортні засоби комерційного призначення підлягають пред'явленню), подання митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та всіх необхідних документів і відомостей, передбачених статтями 257 і 335 цього Кодексу.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про захист персональних даних», обробка персональних даних - будь-яка дія або сукупність дій, таких як збирання, реєстрація, накопичення, зберігання, адаптування, зміна, поновлення, використання і поширення (розповсюдження, реалізація, передача), знеособлення, знищення персональних даних, у тому числі з використанням інформаційних (автоматизованих) систем. При цьому, під до поняття «персональні дані» відносяться «відомості чи сукупність відомостей про фізичну особу, яка ідентифікована або може бути конкретно ідентифікована».

Відповідно до статті 11 Закону України "Про інформацію", інформація про фізичну особу (персональні дані) - відомості чи сукупність відомостей про фізичну особу, яка ідентифікована або може бути конкретно ідентифікована.

Частина друга цієї ж статті гласить, що не допускаються збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та захисту прав людини.

Відповідно до п. 36 частини першої статті 4 та статті 370 Митного Кодексу України, особисті речі - товари, нові і такі, що були у вжитку, призначені для забезпечення звичайних повсякденних потреб фізичної особи, які відповідають меті перебування зазначеної особи відповідно в Україні або за кордоном, переміщуються через митний кордон України у ручній поклажі, супроводжуваному та несупроводжуваному багажі і не призначені для підприємницької діяльності, відчуження або передачі іншим особам.

Стаття 370 МК України визначає перелік товарів, які можуть бути віднесені до особистих речей громадян, якими, зокрема вважаються: стільникові (мобільні) телефони у кількості не більше двох штук, переносні персональні комп'ютери у кількості не більше двох штук і периферійне обладнання та приладдя для них.

Згідно ч.2 ст.71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

В ході розгляду справи встановлено, що представник митного органу, при проведення огляду, на підтвердження своїх повноважень пред'явив позивачу службове посвідчення, термін дії якого закінчився декілька місяців назад. Вказану обставину представник відповідача не заперечив. Таким чином, приймаючи до уваги вищенаведені норми законодавства, суд приходить до переконання про те, що позивач мав об'єктивні підстави ставити під сумнів наявність повноважень у представника митного органу зважаючи на відсутність в останнього належного документу на підтвердження його повноважень (пред'явлене службове посвідчення було прострочене). Тобто, позивач мав всі підстави вважати, що вимога пред'явити ІМЕІ телефону особою, яка представилась представником митного органу, однак не підтвердила свої повноваження, є незаконною, а відтак не повинна бути виконана.

Відповідно до Закону України «Про захист персональних даних», персональні дані - відомості чи сукупність відомостей про фізичну особу, яка ідентифікована або може бути конкретно ідентифікована.

Разом з цим, суд відхиляє посилання позивача на те, що ІМЕІ телефону, який був в його розпорядженні відноситься до персональних даних, оскільки такий телефон може бути переданий, втрачений, відчужений, тощо. Тобто, ІМЕІ телефону не відноситься до даних, за якими можна ідентифікувати конкретну особу, оскільки не відноситься до відомостей про фізичну особу, які можуть належати тільки їй.

Жодних доказів на спростування доводів позивача стосовно відсутності у позивача обґрунтованих сумнівів в повноваженнях представника митного органу відповідачем не надано.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Таким чином, з'ясувавши фактичні обставини справи, враховуючи вищенаведене, вважаю, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад порушення митних правил, передбачений ч.1 ст.474 МК України, оскільки у останнього не було жодного умислу на неправомірнперешкоджання посадовій особі органу доходів і зборів під час здійснення нею митного контролю або провадження в справі про контрабанду чи порушення митних правил у доступі до товарів, транспортних засобів, документів, не здобуто цих доказів і в ході розгляду справи в суді, а тому оскаржувану постанову слід скасувати і закрити провадження по справі про адміністративне правопорушення.

Керуючись ст.ст.11,70, 158-163, 171-2 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Позов задоволити.

Постанову у справі №2744/20917/16 від 16 вересня виконуючого обов'язки заступника начальника Львівської митниці Державної фіскальної служби України Борисова Юрія Олексійовича про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.474 МК України - скасувати, а провадження в справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.474 МК України, щодо ОСОБА_1 - закрити.

Стягнути з Львівської митниці Державної фіскальної служби України на користь ОСОБА_1 551 (п'ятсот п'ятдесят одну)гривню 20 копійок - судових витрат

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 8 квітня 2015 року № 3-рп/2015 щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень частини другої статті 171-2 Кодексу адміністративного судочинства України, - постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Апеляційна скарга на постанову суду подається протягом 10 днів з дня її проголошення. У разі складення постанови в повному обсязі відповідно до ч. 3 ст. 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя: Стрельбицький В.В.