Справа № 592/8460/16-а
Суддя: Князєв В. Б.
Дата ухвалення: 2016-11-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа №592/8460/16-а
Провадження №2-а/592/300/16
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 листопада 2016 року м.Суми

Ковпаківський районний суд м. Суми в особі судді Князєва В.Б., за участю секретаря судових засідань Шипиленко О.Я., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Суми справу за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Департаменту соціального захисту населення Сумської міської ради, третя особа: Управління Державної казначейської служби України у м.Сумах про визнання дій протиправними, зобов'язання вчинити певні дії та стягнення моральної шкоди, -

встановив:

Позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в якому просить суд: визнати виплати відповідачем разової грошової допомоги до 05.05.2016 р. у розмірі 2600 грн. замість 9070 грн., що в значно меншому розмірі ніж це визначено ст.13 Закону №3551 - ХІІ, протиправними; зобов'язати відповідача доплатити разову грошову допомогу за 2016 р. в розмірі 6470 грн., що буде відповідати 8 мінімальним пенсіям за віком, як інваліду війни 2-ї групи; визнати нанесену йому відповідачем моральну шкоду в розмірі 1000 грн. та сплатити на його користь. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що згідно ст.13 ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» йому, як інваліду 2-ї групи, щорічно до 05 травня повинна виплачуватись разова грошова допомога в розмірі 8 мінімальних пенсій за віком. Відповідач, порушив ЗУ про виплату встановленого розміру разової соціальної грошової допомоги, чим наніс йому матеріальну та моральну шкоду, яку відповідач повинен відшкодувати, як інваліду 2-ї групи. Він звертався до відповідача зі скаргою та просив провести перерахунок та доплату одноразової соціальної грошової допомоги відповідно до вимог ст.13 Закону №3551-ХІІ, недоплаченої до 05.05.2016 р., як інваліду війни 2-ї групи, але отримав відповідь-відмову. Вважає, що відповідач безпідставно посилається на підзаконні акти, щодо неможливості виплати грошової допомоги до 05 травня в розмірі, вказаному у ст.13 Закону №3551-ХІІ, так як міська рада є органом виконавчої влади, діє в межах повноважень, наданих державою, у зв'язку з чим, просив суд задовольнити позов.

Позивач ОСОБА_2 та його представник, ОСОБА_3, в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі та дали пояснення аналогічні вищевикладеному.

Представник відповідача- Департаменту соціального захисту населення Сумської міської ради, в судове засідання не з'явився, надав до суду заперечення, в якому зазначив, що департамент має право та можливість перераховувати допомогу лише в тих розмірах, які доведені йому розпорядниками коштів вищого рівня. В іншому випадку департамент буде порушувати положення ст.48 БК України. Тому, департамент не має можливості перераховувати позивачеві допомогу в розмірі, передбаченому ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», так як такі кошти не передбачені у місцевому і державному бюджетах та не виділені департаменту.

Представник третьої особи - Управління Державної казначейської служби України у м.Сумах у судове засідання не з'явився.

Судом встановлено, що позивач є інвалідом війни 2-ї групи (а.с.6), має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - учасників бойових дій. В 2016 році разову грошову допомогу до 05 травня йому було виплачено в розмірі 2600,00 грн., що відповідачем не оспорюється.

Як вбачається з листа № З-467/12.02-38 від 02.09.2016 р.,- Департамент соціального захисту населення Сумської міської ради, розглянувши звернення позивача, повідомив, що згідно платіжного доручення № 4035 від 11.04.2016 р. ОСОБА_2 було виплачено разову грошову у розмірі 2600 грн. (а.с.5).

Приписами ч.5 ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»,- щорічно до 05 травня інвалідам війни передбачено проведення виплати разової грошової допомоги у розмірах: інвалідам I групи - десять мінімальних пенсій за віком; II групи - вісім мінімальних пенсій за віком; III групи - сім мінімальних пенсій за віком.

Відповідно до ч.1 ст. 17 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»,- фінансування витрат, пов'язаних з введенням в дію цього Закону, здійснюється за рахунок коштів державного та місцевих бюджетів.

Згідно з ч.2 ст. 4 Бюджетного кодексу України,- бюджетна система України і Державний бюджет України встановлюються виключно цим Кодексом та законом про Державний бюджет України. Якщо іншим нормативно-правовим актом бюджетні відносини визначаються інакше, ніж у цьому Кодексі, застосовуються відповідні норми цього Кодексу.

Законом України від 28.12.2014 р. N 79-VIII «Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин», який набув чинності 01.01.2015 р., розділ VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України доповнено пунктом 26, яким встановлено, що норми і положення статей 12, 13, 14, 15 та 16 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Таким чином, із набуттям чинності Закону України від 28.12.2014 р. N 79-VIII «Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин», Кабінету Міністрів України надано повноваження щодо визначення розміру щорічної разової грошової допомоги до 05 травня, встановленого ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Як зазначено у рішенні Конституційного суду України від 03.10.1997 р. у справі №18/183-97, - конкретна сфера суспільних відносин не може бути водночас врегульована однопредметними нормативними правовими актами однакової сили, які за змістом суперечать один одному. Звичайною є практика, коли наступний у часі акт містить пряме застереження щодо повного або часткового скасування попереднього. Загальновизнаним є й те, що з прийняттям нового акта, якщо інше не передбачено самим цим актом, автоматично скасовується однопредметний акт, який діяв у часі раніше.

Отже, за наявності декількох законів, норми яких по-різному регулюють конкретну сферу суспільних відносин, під час вирішення спорів у цих відносинах суди повинні застосовувати положення закону з урахуванням дії закону у часі за принципом пріоритету тієї норми, яка прийнята пізніше та лишається діючою на момент протікання правовідносин.

Враховуючи, що Закон України від 28.12.2014 р. N 79-VIII «Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин» прийнятий пізніше Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», то у даному випадку, підлягають застосуванню норми Закону України від 28.12.2014 р. N 79-VIII «Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин».

Кабінетом Міністрів України на виконання зазначених приписів Бюджетного кодексу України прийнято Постанову від 02.03.2016 р. № 141 «Деякі питання виплати у 2016 р. разової грошової допомоги, передбаченої Законами України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" і «Про жертви нацистських переслідувань».

Підпунктом 1 пункту 1 зазначеної Постанови Кабінету Міністрів України встановлено, що у 2016 році виплата разової грошової допомоги до 05 травня, передбаченої Законом України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" інвалідам війни та колишнім малолітнім (яким на момент ув'язнення не виповнилось 14 років) в'язням концентраційних таборів, гетто та інших місць примусового тримання, визнаним інвалідами загального захворювання, трудового каліцтва та з інших причин, проводиться в наступних розмірах: І групи - 2975 гривень, ІІ групи - 2600 гривень, ІІІ групи - 2310 гривень.

Під час розгляду справи підтверджено, що виплата позивачеві у 2016 році разової щорічної грошової допомоги до 05 травня проведена у розмірі, визначеному Постановою КМ України від 02.03.2016р. № 141 "Деякі питання виплати у 2016 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" і "Про жертви нацистських переслідувань".

Згідно п. 26 розділу VІ «Прикінцеві і перехідні положення» Бюджетного кодексу України (в редакції Закону України від 28 грудня 2014 року №79-VІІІ) встановлено, що норми і положення, серед іншого, ст.ст.12, 13, 14, 15, 16 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Згідно зі статтею 22 Загальної декларації прав людини,- розміри соціальних виплат і допомоги встановлюються з урахуванням фінансових можливостей держави. Європейський суд з прав людини у рішенні від 09.10.1979 р. у справі «Ейрі проти Ірландії» констатував, що здійснення соціально-економічних прав людини значною мірою залежить від становища в державах, особливо фінансового. Такі положення поширюються й на питання допустимості зменшення соціальних виплат, про що зазначено в рішенні цього суду у справі «Кйартан Асмундсон проти Ісландії» від 12 жовтня 2004 року.

Конституційний Суд України в рішенні від 25.01.2012 р. № 3-рп/2012 зазначив, що одним з визначальних елементів у регулюванні суспільних відносин у соціальній сфері є додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадян та фінансовими можливостями держави, а також гарантування кожного на достатній життєвий рівень.

Конституційний Суд України виходить з того, що додержання конституційних принципів соціальної і правової держави, верховенства права обумовлює здійснення законодавчого регулювання суспільних відносин на засадах справедливості та розмірності, з урахуванням обов'язку держави забезпечувати гідні умови життя кожному громадянину України.

Таким чином, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість її фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Крім того, такі заходи можуть бути обумовлені необхідністю запобігання чи усунення реальних загроз економічній безпеці України, що згідно з ч. 1 ст. 17 Конституції України є найважливішою функцією держави.

Невід'ємною складовою здійснення правового регулювання відносин у сфері соціального забезпечення є визначення правового механізму та державних органів, на які покладається обов'язок виконання соціальної політики держави. Одним із таких органів є Кабінет Міністрів України, який згідно з п. 2 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про Кабінет Міністрів України» забезпечує проведення державної соціальної політики, соціальний захист громадян та вживає заходів щодо підвищення реальних доходів населення.

За таких обстави, суд вважає, що щорічна разова грошова допомога до 05 травня за 2016 р. була нарахована та виплачена позивачеві у розмірі 2600 грн. відповідно до положень Бюджетного кодексу України та Постанови Кабінету Міністрів України №141 від 02.03.2016 р. «Деякі питання виплати у 2016 р. разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань».

При вирішенні спору суд враховує позицію Вищого адміністративного суду України по аналогічній категорії справ (зокрема, ухвала від 19.02.2016 р. у справі № К/800/4176/16 (№753/13867/15-а).

П.4 ч.4 ст. 105 КАС України передбачає, що адміністративний позов може містити вимоги про стягнення з відповідача - суб'єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, завданої його незаконним рішенням, дією або бездіяльністю.

Разом з тим, суд не вбачає також підстав для задоволення позовних вимог, в частині стягнення моральної шкоди, оскільки позивачем не доведено спричинення йому моральної шкоди, її спричинення не знайшло свого підтвердження в судовому засіданні та не підтверджено доказами, не знайшов підтвердження факт настання будь-яких негативних наслідків, пов'язаних з діями відповідача, в тому числі втрат немайнового характеру внаслідок моральних страждань.

Виходячи з викладеного, суд приходить до висновку, що підстави для визнання дій відповідача по виплаті позивачеві разової грошової допомоги до 05 травня в 2016 році, - відсутні, тому в задоволенні позову слід відмовити.

Так як позивач звільнений від сплати судових витрат, то понесені судові витрати компенсуються за рахунок Державного бюджету України у відповідності до положень частини 5 статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що дії відповідача по виплаті позивачеві разової грошової допомоги до 05 травня в 2016 році в сумі 2600,00 грн. здійснено відповідно до вимог діючого законодавства, тому вимоги позивача є необґрунтованими і задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст.8-11, 94, 158-163, 186 КАС України, суд, -

ухвалив:

В задоволенні позову ОСОБА_2 до Департаменту соціального захисту населення Сумської міської ради, третя особа: Управління Державної казначейської служби України у м.Сумах про визнання дій протиправними, зобов'язання вчинити певні дії та стягнення моральної шкоди відмовити.

На постанову суду протягом десяти днів з дня її проголошення може бути подана апеляційна скарга до Харківського апеляційного адміністративного суду через Ковпаківський районний суд м. Суми. При проголошенні вступної та резолютивної частини постанови згідно з ч. 3 ст. 160 КАС України апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання постанови.

Суддя В.Б. Князєв