Справа № 303/6719/16-а
Суддя: Кость В. В.
Дата ухвалення: 2016-11-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

24 листопада 2016 року м. Мукачево Справа №303/6719/16-а

2а/303/358/16

Номер рядка стат. звіту-88

Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області

в особі: головуючого - судді Кость В.В.

секретар судового засідання Немеш Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Мукачево адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до відповідача Мукачівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Закарпатської області

про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Мукачівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Закарпатської області про визнання неправомірними дій відповідача щодо відмови йому у призначенні пенсії на пільгових умовах відповідно до абзацу 5 пункту 3 Розділу XV «ПРИКІНЦЕВІ ПОЛОЖЕННЯ» Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 9 липня 2003 року №1058-IV (надалі - Закон №1058-IV), а також про зобов'язання відповідача з ІНФОРМАЦІЯ_3, тобто з наступного дня, коли йому виповнилося 55 років, призначити дострокову пенсію за віком, як батьку дитини - інваліда.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що позивач є батьком дитини- інваліда, за якою здійснює догляд, оскільки його дружина є інвалідом 3 групи. Звернувшись до відповідача з відповідним проханням щодо призначення вищевказаного виду пенсійного забезпечення, отримав відмову, яку вважає протиправною, тому просить суд захистити його порушені права.

Відповідач позовних вимог не визнав, з посиланням на те, що право на призначення пенсії до досягнення пенсійного віку було використано матір'ю дитини - інваліда (дружиною позивача), що виключає можливість призначення вищевказаної пенсії позивачу.

Дослідивши матеріали справи суд констатує наступне.

Не заперечується учасниками судового процесу та підтверджується матеріалами справи обставини щодо відмови позивачу у призначенні дострокової пенсії за віком, у зв'язку з тим, що дружиною позивача використано одне із наданих їй прав щодо призначення пенсії за її вибором, відповідно до статті 10 Закону №1058-IV.

Приймаючи до уваги вищенаведені фактичні обставини справи, суд виходить також з наступного.

У відповідності з приписами частини другої ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

В свою чергу, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ (ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України).

Частиною першою ст. 6 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

За статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод (стаття 22 Конституції україни).

Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Як вказав у своєму рішенні від 07.10.2009р. Конституційний суд України (справа за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень пункту 2 частини першої статті 49, другого речення статті 51 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування»): «право на соціальний захист віднесено до основоположних прав і свобод. Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел (частина друга статті 46 Основного Закону України) і забезпечується частиною другою статті 22 Конституції України, відповідно до якої конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані.

Конституційне право на соціальний захист включає і право громадян на забезпечення їх у старості. Пенсія за віком, за вислугу років та інші її види, що призначаються у зв'язку з трудовою діяльністю, заслужені попередньою працею і є однією з форм соціального захисту. Цим визначається зміст і характер обов'язку держави стосовно тих громадян, які набули право на одержання пенсії».

В іншому своєму рішенні від 25.12.1997р. (справа за конституційним зверненням громадян ОСОБА_3, ОСОБА_4 та інших громадян щодо офіційного тлумачення статей 55, 64, 124 Конституції України) Конституційний Суд України зазначив, що «частина перша статті 55 Конституції України містить загальну норму, яка означає право кожного звернутися до суду, якщо його права чи свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій визначає Закон № 1058-IV, який набрав чинності 1 січня 2004 року.

Статтею 1 Закону № 1058-IV передбачено, що пенсія - це щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її інвалідом, або отримують члени її сім'ї у випадках, визначених цим Законом.

Згідно зі статтею 26 цього ж Закону особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення чоловіками 60 років, жінками - 55 років та наявності страхового стажу не менше п'яти років.

Відповідно до абзацу четвертого пункту 3 Розділу XV «ПРИКІНЦЕВІ ПОЛОЖЕННЯ» Закону № 1058-IV (у редакції станом на час виникнення спірних відносин) жінки, які народили п'ятеро або більше дітей і виховали їх до шестирічного віку, і матері інвалідів з дитинства, які виховали їх до цього віку, мають право на призначення дострокової пенсії за віком після досягнення 50 років та за наявності не менше 15 років страхового стажу.

Умови призначення пенсій батькові дитини-інваліда визначено в абзаці п'ятому пункту 3 Розділу XV «ПРИКІНЦЕВІ ПОЛОЖЕННЯ» Закону №1058-IV. З часу прийняття Закону № 1058-IV ці умови змінювалися.

Так, відповідно до пункту 3 Прикінцевих положень Закону № 1058-IV (у редакції від 1 січня 2004 року) пунктом 5 Прикінцевих положень було передбачено, що у разі відсутності матері, якщо виховання п'ятьох або більше дітей чи дитини-інваліда здійснювалося батьком, йому призначається дострокова пенсія за віком, але не раніше ніж за п'ять років до досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, за наявності не менше 20 років страхового стажу.

З 1 січня 2006 року Законом України від 3 листопада 2005 року № 3058-IV «Про внесення зміни до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», який набрав чинності, до абзацу п'ятого пункту 3 Прикінцевих положень Закону №1058-IV було внесено зміни, згідно з якими за вибором матері або в разі її відсутності, якщо виховання п'ятьох або більше дітей чи дитини-інваліда здійснювалося батьком, йому призначається дострокова пенсія за віком, але не раніше ніж за п'ять років до досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, за наявності не менше 20 років страхового стажу.

Отже, з 1 січня 2006 року матері надається право вибору особи, яка буде одержувати дострокову пенсію за віком: вона сама або батько дітей.

Судом встановлено, що позивач є батьком - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, інваліда з дитинства (а.с. 9, 10).

Відповідно до виписки з протоколу лікарсько-консультаційної комісії (а.с. 10) ОСОБА_5 перебуває на обліку як дитина - інвалід. Дружина позивача отримує з 19.01.2010 року пенсію, як інвалід третьої групи загального захворювання (а.с. 11).

Своє право на отримання пенсії з підстав, передбачених абзацом четвертим пункту 3 Прикінцевих положень Закону № 1058-IV, вона не використала, надавши згоду на призначення пенсії з цих підстав своєму чоловікові - батькові дитини-інваліда, який здійснює виховання останньої.

Позивачу виповнилося 55 років ІНФОРМАЦІЯ_4 (дані копії паспорту).

По відношенню до цього слід зазначити, що абзацом п'ятим пункту 3 Розділу XV «ПРИКІНЦЕВІ ПОЛОЖЕННЯ» Закону № 1058-IV визначено спеціальне суб'єктивне право батька (за вибором матері), як одного з членів подружжя, що здійснювало виховання дитини-інваліда, на призначення дострокової пенсії за віком, і допустимість реалізації цього права не може ставитися в залежність від реалізації матір'ю свого права на призначення дострокової пенсії за віком, передбаченого іншими нормами законодавства, якщо вона скористалася своїм правом і відмовилася від пенсії, передбаченою

абзацом четвертим пункту 3 Розділу XV «ПРИКІНЦЕВІ ПОЛОЖЕННЯ» Закону № 1058-IV.

Вищевказаний висновок суду у повній мірі узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, яка зазначена у постанові від 12 листопада 2013 року по справі №21-373а13.

За таких обставин та виходячи з аналізу наведених норм матеріального права, позов слід задоволити.

На підставі наведеного та керуючись статтями 8, 19, 46, 124, 129 Конституції України та статтями 7, 8, 18, 69, 71, 86, 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області

ПОСТАНОВИВ:

1.Позов ОСОБА_1 задоволити повністю.

2. Визнати неправомірними дії Мукачівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Закарпатської області щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні пенсії на пільгових умовах відповідно до абзацу 5 пункту 3 Розділу XV «ПРИКІНЦЕВІ ПОЛОЖЕННЯ» Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

3. Зобов'язати Мукачівське об'єднане управління Пенсійного фонду України Закарпатської області (м. Мукачево, вул.. Мира, 151 Ж) з 22 червня 2015 року призначити ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_5) дострокову пенсію за віком, як батьку дитини - інваліда ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, відповідно до абзацу 5 пункту 3 Розділу XV «ПРИКІНЦЕВІ ПОЛОЖЕННЯ» Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

4. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення до Львівського апеляційного адміністративного суду через Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області.

Суддя В. В. Кость