Справа № 2а-111/1442/2012
Суддя: Заїка М.М.
Дата ухвалення: 2016-11-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 листопада 2016 року м. Київ К/9991/73363/12

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

головуючого Заїки М.М.,

суддів Загороднього А.Ф.,

Кобилянського М.Г.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення Красногвардійської районної державної адміністрації в Автономній Республіці Крим на постанову Севастопольського апеляційного адміністративного суду від 24 вересня 2012 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Управління праці та соціального захисту населення Красногвардійської районної державної адміністрації в Автономній Республіці Крим про стягнення допомоги при усиновленні дитини,

встановила:

У березні 2012 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до Управління праці і соціального захисту населення Красногвардійської районної державної адміністрації в Автономній Республіці Крим (далі - Управління) про визнання дій щодо відмови у призначенні державної допомоги сім'ям з дітьми неправомірними, зобов'язання здійснити призначення та виплату допомоги при усиновленні дитини.

Постановою Красногвардійського районного суду Автономної Республіки Крим від 19 квітня 2012 року у задоволенні позову відмовлено.

Постановою Севастопольського апеляційного адміністративного суду від 24 вересня 2012 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов задоволено повністю.

Визнано протиправними дії Управління щодо відмови у призначенні і виплаті ОСОБА_2 допомоги при усиновленні дитини.

Зобов'язано відповідача прийняти документи ОСОБА_2 та призначити допомогу при усиновленні дитини, починаючи з моменту звернення, тобто з 22 лютого 2012 року.

Зобов'язано Управління виплачувати позивачу призначену їй допомогу при усиновленні дитини у встановленому розмірі, до настання моменту коли підстави для виплати такої допомоги не зникнуть, або до змін чинного законодавства України, яке регулює відповідні правовідносини.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням, відповідач подав касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду апеляційної інстанції скасувати, а постанову Красногвардійського районного суду Автономної Республіки Крим від 19 квітня 2012 року залишити в силі.

Перевіривши доводи касаційної скарги, рішення судів першої та апеляційної інстанцій щодо правильності застосування ними норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга задоволенню не підлягає, враховуючи наступне.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем пропущено строк звернення до відповідача із заявою про призначення допомоги при усиновленні дитини, а чинним законодавством не передбачено підстав для поновлення строку для такого звернення.

Суд апеляційної інстанції, скасовуючи рішення суду першої інстанції та задовольняючи позов ОСОБА_2, виходив з наступного.

Статтею 12-2 Закону України від 21 листопада 1992 року № 2811-ХІІ «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» (далі - Закон № 2811-ХІІ) визначено умови призначення допомоги при усиновленні дитини, а саме: допомога при усиновленні дитини призначається на підставі рішення про усиновлення дитини; у разі усиновлення двох і більше дітей допомога надається на кожну дитину; допомога при усиновленні дитини призначається за умови, якщо звернення за її призначенням надійшло не пізніше дванадцяти місяців з дня набрання законної сили рішенням про усиновлення дитини; допомога при усиновленні дитини призначається незалежно від одержання на дитину інших видів допомоги.

Відповідно до пункту 39 Порядку призначення і виплати державної допомоги сім'ям з дітьми, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27 грудня 2001 року № 1751 (далі - Порядок № 1751) допомога при усиновленні дитини призначається усиновлювачу, який є громадянином України, постійно проживає на її території та усиновив дитину з числа дітей-сиріт або дітей, позбавлених батьківського піклування (якщо усиновлювачами є подружжя - одному з них на їх розсуд).

Згідно пункту 40 вказаного Порядку для призначення допомоги при усиновленні дитини органові праці та соціального захисту населення за умови пред'явлення паспорта або іншого документа, що посвідчує особу, подаються такі документи: 1) заява усиновлювача (якщо усиновлювачами є подружжя - одного з них), що складається за формою, затвердженою Мінсоцполітики; 2) копія свідоцтва про народження дитини, виданого державним органом реєстрації актів цивільного стану після внесення змін до актового запису про народження дитини на підставі рішення суду про усиновлення дитини; 3) копія рішення суду про усиновлення дитини.

Пунктом 41 Порядку № 1751 передбачено, що допомога при усиновленні дитини призначається за умови, що звернення за її призначенням надійшло не пізніше 12 календарних місяців з дня набрання законної сили рішенням суду про усиновлення дитини.

Відповідно до статті 22 Загальної декларації прав людини кожна людина, як член суспільства, має право на соціальне забезпечення і на здійснення необхідних для підтримання її гідності і для вільного розвитку її особи прав у економічній, соціальній і культурній галузях за допомогою національних зусиль і міжнародного співробітництва та відповідно до структури і ресурсів кожної держави.

Статтею 26 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікованою Україною 27 лютого 1991 року) передбачено, що держави-учасниці визнають за кожною дитиною право користуватися благами соціального забезпечення, включаючи соціальне страхування, і вживають необхідних заходів щодо досягнення повного здійснення цього права згідно з їх національним законодавством. Ці блага в міру необхідності надаються з урахуванням наявних ресурсів і можливостей дитини та осіб, які несуть відповідальність за утримання дитини, а також будь-яких міркувань, пов'язаних з одержанням благ дитиною чи від її імені.

Згідно частини третьої статті 27 зазначеної Конвенції держави-учасниці відповідно до національних умов і в межах своїх можливостей вживають необхідних заходів щодо надання допомоги батькам та іншим особам, які виховують дітей, у здійсненні цього права і у випадку необхідності надають матеріальну допомогу і підтримують програми, особливо щодо забезпечення дитини харчуванням, одягом і житлом.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що рішенням Красногвардійського районного суду Автономної Республіки Крим від 11 березня 2010 року заяву ОСОБА_3 та ОСОБА_2 задоволено.

Вказаним рішенням постановлено усиновити ОСОБА_3 та ОСОБА_2 - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Внести зміни до актового запису про народження ОСОБА_4 № 125 від 7 грудня 1994 року, зробленого Тескенсуською сільською Адміністрацією Чілікського району Алма-Атинської області, записати її прізвище «ІНФОРМАЦІЯ_4», по-батькові - «ІНФОРМАЦІЯ_4», її батьком записати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, який народився у с. Керебелякське Сотнурського району Республіки Марі, громадянина України, її матір'ю записати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, яка народилася у Бугунському а/с Аральського району Кзил-Ординської області, громадянку України, що зареєстровані у АДРЕСА_1, та фактично проживають у АДРЕСА_2.

Копію рішення після набрання законної сили було направлено до Відділу реєстрації актів цивільного стану Чілікського району Алматинської області Республіки Казахстан для виконання.

ОСОБА_2 у 2010 році усно зверталась до відповідача, що останнім не заперечується, з питанням призначення їй допомоги при усиновленні дитини. Однак, допомогу Управлінням не було призначено, оскільки у позивача було відсутнє свідоцтво про народження дитини, видане державним органом реєстрації актів цивільного стану із внесеними змінами до актового запису про народження дитини згідно рішення суду про усиновлення дитини.

Вказане свідоцтво про народження ОСОБА_2 видано лише в січні 2012 року на підставі ухвали Енбекшиказахського районного суду № 2 Алматинської області від 12 серпня 2011 року на території Республіки Казахстан на виконання рішення Красногвардійського районного суду Автономної Республіки Крим від 11 березня 2010 року про усиновлення.

22 лютого 2012 року ОСОБА_2 звернулась до Управління із заявою про призначення і виплату допомоги при усиновленні дитини, а також надала всі необхідні документи, визначені пунктом 40 Порядку № 1751.

Відповідач листом від 5 березня 2012 року відмовив позивачу у задоволенні заяви, з посиланням на пропуск строку звернення за її призначенням.

Суд апеляційної інстанції, задовольняючи позов ОСОБА_2 про зобов'язання Управління здійснити призначення та виплату допомоги при усиновленні дитини дійшов обґрунтовано висновку, що відмова Управління у призначенні допомоги при усиновленні дитини є неправомірною, оскільки причиною пропуску строку звернення позивача була тривала неможливість отримати Свідоцтво про народження дитини з Республіки Казахстан (є обов'язковим документом, який необхідно надати для призначення допомоги), в яке відповідно до рішення Красногвардійського районного суду АР Крим необхідно було внести зміни в частині зазначення прізвища та по батькові дитини в зв'язку з усиновленням. Свідоцтво про народження із внесеними змінами згідно рішення Красногвардійського районного суду АР Крим було видано позивачу 17 січня 2012 року.

Відповідно до частини першої статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга Управління задоволенню не підлягає. Постанову Севастопольського апеляційного адміністративного суду від 24 вересня 2012 року необхідно залишити без змін, оскільки вона є законною і обґрунтованою та ухвалена з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 220, 220-1, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,

ухвалила:

Касаційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення Красногвардійської районної державної адміністрації в Автономній Республіці Крим залишити без задоволення, а постанову Севастопольського апеляційного адміністративного суду від 24 вересня 2012 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Управління праці та соціального захисту населення Красногвардійської районної державної адміністрації в Автономній Республіці Крим про стягнення допомоги при усиновленні дитини - без змін.

Ухвала може бути переглянута Верховним Судом України у порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України.

Головуючий - суддя Заїка М.М.

судді: Загородній А.Ф.

Кобилянський М.Г.