Справа № 820/5447/16
Суддя: Полях Н.А.
Дата ухвалення: 2016-11-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

23 листопада 2016 р. № 820/5447/16

Харківський окружний адміністративний суд у колегіальному складі:

головуючого судді - Полях Н.А.,

суддів - Нуруллаєва І.С., Мар`єнко Л.М.,

при секретарі судового засідання - Корнієнка А.Д.,

за участі:

представника 1-го відповідача та третьої особи - ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом громадянина Соціалістичної Республіки В'єтнам ОСОБА_3 до Державної міграційної служби України, Головного управління Державної міграційної служби України в Київській області, третя особа - Головне управління Державної міграційної служби України в Харківській області про часткове скасування рішення, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд:

- скасувати пункт 9 (підпункти 9.1-9.3) наказу №36 Державної міграційної служби України "Про скасування деяких рішень про видачу посвідок на постійне проживання" від 10.03.2016 року щодо гр. СРВ ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1

В обґрунтування позову вказав, що не погоджується з рішенням відповідача, оскільки воно прийнято з надуманих підстав, що не ґрунтуються на нормах чинного законодавства та вільно трактуються відповідачами на власний розсуд та на свою користь, що призводить до грубого порушення права законного проживання іноземця ОСОБА_3 в Україні та членів його родини - дружини - ОСОБА_5 та дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, яка є громадянином України відповідно до Довідки № 2575 про реєстрацію особи громадянином України від 19.09.2014 р.

Відповідачем, ДМС України, надано заперечення на адміністративний позов, в яких з посиланням на приписи Тимчасового порядку розгляду заяв для оформлення посвідки на постійне проживання та посвідки на тимчасове проживання, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 06.08.2013 року за № 1335/23867 вказано, що при винесенні наказу №36 Державної міграційної служби України "Про скасування деяких рішень про видачу посвідок на постійне проживання" від 10.03.2016 року щодо гр. СРВ ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 він діяв в порядку, передбаченим чинним законодавством.

Представник відповідача - ДМС України, та третьої особи - Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області, у судовому засіданні підтримав заперечення на адміністративний позов та просив суд у задоволенні позовних вимог відмовити.

Позивач у судове засідання не прибув, просив суд розглядати справи без його участі (клопотання вх.№01-26/39597/16 від 17.10.2016 року).

Представник відповідача - Головного управління Державної міграційної служби України в Київській області, у судове засідання не прибув, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений відповідно до вимог процесуального законодавства, правом надати письмові заперечення на адміністративний позов не скористався.

Відповідно до ч. 4 ст. 128 КАС України, у разі неприбуття відповідача, належним чином повідомленого про дату, час і місце судового розгляду, без поважних причин розгляд справи може не відкладатися і справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.

Заслухавши пояснення представника першого відповідача та третьої особи, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд зазначає наступне.

26 червня 2003 року гр. Соціалістичної Республіки В'єтнам ОСОБА_3 звернувся о відділу паспортної, реєстраційної та міграційної роботи УМВС України в Київській області з заявою щодо залишення в Україні на постійне проживання, оскільки він прибув в Україну в 1989 році з метою працевлаштування і працював на Заводі «Ленінська кузня» та залишився проживати в Україні після звільнення з роботи (довідка АТ Завод «Ленінська Кузня» від 29.05.2003 № 819).

07 червня 2004 року керівництвом ВГІРФО УМВС України в Київській області прийнято рішення щодо документування його посвідкою на постійне проживання відповідно до абзацу 4 п.4 розділу V «Прикінцевих положень» Закону України «Про імміграцію».

07.06.2004 року ВГІРФО ГУМВС України в Київській області позивачу видано посвідку на постійне проживання в Україні (безстрокову) серія НОМЕР_3

У зв'язку с досягненням 45-річного віку гр. Соціалістичної Республіки В'єтнам ОСОБА_3 05.09.2016 року звернувся до Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області із заявою про обмін посвідки на постійне проживання.

За результатами розгляду матеріалів особової справи щодо документування посвідкою на постійне проживання позивача, ГУ ДМС України в Київській області 02.02.2016 року складено та направлено до Департаменту у справах іноземців та осіб без громадянства ДМС України висновок для підготовки проекту наказу ГУ ДМС України щодо визнання недійсною посвідки на постійне проживання серія НОМЕР_3

Наказом ДМС України №36 Державної міграційної служби України "Про скасування деяких рішень про видачу посвідок на постійне проживання" від 10.03.2016 року на підставі вищевказаного висновку скасовано повністю рішення відділу ГІРФО ГУМВС України в Київській області від 07.06.2004р. про документування посвідкою на постійне проживання громадянина СРВ ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 Видана на підставі цього рішення посвідка на постійне місце проживання серії НОМЕР_3 від 07.06.2004р. визнана недійсною та такою, що підлягає вилученню.

По суті спірних правовідносин суд зазначає наступне.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22 вересня 2011 року №3773-VI (далі - Закон №3773) іноземець - це особа, яка не перебуває у громадянстві України і є громадянином (підданим) іншої держави або держав.

Згідно із ч.1 ст.3 Закону №3773 іноземці та особи без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов'язки, як і громадяни України, за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України.

За змістом ч.15 ст.4 Закону №3773 іноземці та особи без громадянства, які в'їхали в Україну на інших законних підставах, вважаються такими, які тимчасово перебувають на території України на законних підставах на період наданого візою дозволу на в'їзд або на період, встановлений законодавством чи міжнародним договором України.

При цьому, документами, що засвідчують законність перебування іноземця, особи без громадянства на території України, можуть бути посвідка на постійне проживання та посвідка на тимчасове проживання.

Відповідно до абз.4 п.4 Прикінцевих положень Закону України «Про імміграцію» від 7 червня 2001 року №2491-III, вважаються такими, що мають дозвіл на імміграцію в Україну іноземці та особи без громадянства, які прибули в Україну до 6 березня 1998 року за Угодою між Урядом Соціалістичної Республіки В'єтнам та Урядом СРСР про направлення і прийняття в'єтнамських громадян на професійне навчання та роботу на підприємства і в організації СРСР від 2 квітня 1981 року, залишилися проживати в Україні і звернулися протягом шести місяців з дня набрання чинності цим Законом із заявою про видачу їм посвідки на постійне проживання в Україні. При цьому, іншим законом ця норма скасована не була, а тому підстави вважати, що ця норма втратила чинність відсутні.

Стаття 12 Закону України «Про імміграцію» передбачає, що дозвіл на імміграцію може бути скасовано органом, який його видав, якщо: 1) з'ясується, що його надано на підставі свідомо неправдивих відомостей, підроблених документів чи документів, що втратили чинність; 2) іммігранта засуджено в Україні до позбавлення волі на строк більше одного року і вирок суду набрав законної сили; 3) дії іммігранта становлять загрозу національній безпеці України, громадському порядку в Україні; 4) це є необхідним для охорони здоров'я, захисту прав і законних інтересів громадян України; 5) іммігрант порушив законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства; 6) в інших випадках, передбачених законами України.

Відповідно до п.п. 21-24 Порядку провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію і подання про його скасування та виконання прийнятих рішень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1983 від 26 грудня 2002 року, дозвіл на імміграцію скасовується органом, який його видав.

Для започаткування процедури розгляду питання про скасування дозволу на імміграцію відповідне подання надсилається до органу, який приймав рішення про надання такого дозволу. Департамент, територіальні органи і підрозділи всебічно вивчають у місячний термін подання щодо скасування дозволу на імміграцію, запитують у разі потреби додаткову інформацію в ініціатора подання, інших органів виконавчої влади, юридичних і фізичних осіб, а також запрошують для надання пояснень іммігрантів, стосовно яких розглядається це питання. На підставі результату аналізу інформації приймається відповідне рішення. Про прийняте рішення письмово повідомляються протягом тижня ініціатори процедури скасування дозволу на імміграцію та іммігранти.

Рішення про скасування дозволу на імміграцію надсилається протягом тижня органом, що його прийняв, до територіального підрозділу за місцем проживання для вилучення посвідки на постійне проживання в іммігранта та вжиття заходів відповідно до статті 13 Закону України "Про імміграцію". Копія рішення надсилається Держприкордонслужбі (п. 24 Порядку № 1983).

Пунктом 17 Порядку № 251 передбачено, що рішення про відмову у видачі посвідки іноземцеві та особі без громадянства приймається в разі: 1) необхідності забезпечення національної безпеки або охорони громадського порядку; 2) необхідності охорони здоров'я, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, що проживають в Україні; 3) коли паспортний документ іноземця або документ, що посвідчує особу без громадянства, підроблений, зіпсований або не відповідає встановленому зразку чи належить іншій особі; 4) подання завідомо неправдивих відомостей або підроблених документів; 5) коли виявлено факти невиконання ними рішення суду або органів державної влади, уповноважених накладати адміністративні стягнення, або вони мають інші майнові зобов'язання перед державою, фізичними або юридичними особами, включаючи ті, що пов'язані з попереднім видворенням за межі України, у тому числі після закінчення строку заборони подальшого в'їзду в Україну (для осіб, що отримують посвідку на тимчасове проживання); 6) інших випадках, передбачених законами.

Відповідно до пункту 11 Порядку № 251, за результатами розгляду заяви протягом семи днів (для оформлення посвідки на постійне проживання) або не більш як 15 днів (для оформлення посвідки на тимчасове проживання) з дня подання всіх визначених цим Порядком документів приймається рішення про видачу або відмову у видачі посвідки, яке затверджується Головою ДМС, а у разі його відсутності - заступником Голови ДМС чи начальником територіального органу або підрозділу ДМС чи його заступником. У заяві робиться відмітка про прийняте рішення або зазначаються причини відмови у видачі посвідки.

Отже, наведені вище вимоги Закону України "Про імміграцію" і положення Порядку №1983 покладають на органи, які розглядають питання про скасування дозволу на імміграцію, суб'єктів владних повноважень обов'язок проведення всебічної перевірки на підставі відповідного подання.

Як вбачається з матеріалів справи, у висновку ГУ ДМС України в Київській області від 02.02.2016 року не вказано жодної з переліку вищезазначених підстав для прийняття рішення про відмову в проведенні оформлення посвідки на постійне проживання в Україні.

Крім того, відповідач при наданні позивачу посвідки на постійне місце проживання в Україні у 2004 році проводив перевірку законності залишення його на постійне проживання на території України та керувався п.4 Розділу V «Прикінцеві положення «Закону України «Про імміграцію», підстав для відмови у наданні дозволу на імміграцію не виявив та надав посвідку на постійне місце проживання в Україні. Цією ж нормою Закону відповідач обґрунтовував прийняття протилежного рішення, а саме висновок ГУ ДМС в Київській області та оскаржуваних пунктів наказу №36 від 10.03.2016 року.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

За приписами ч.1 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 КАС України.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Судові витрати підлягають розподілу відповідно до приписів ст.94 Кодексу адміністративного судочинства України.

На підставі викладеного, керуючись ст. 19 Конституції України, ст.ст. 9, 11, 69-72, 86, 94, 128, 159, 160- 163, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов громадянина Соціалістичної Республіки В'єтнам ОСОБА_3 до Державної міграційної служби України, Головного управління Державної міграційної служби України в Київській області, третя особа - Головне управління Державної міграційної служби України в Харківській області про часткове скасування рішення - задовольнити.

Скасувати пункт 9 (підпункти 9.1-9.3) наказу №36 Державної міграційної служби України "Про скасування деяких рішень про видачу посвідок на постійне проживання" від 10.03.2016 року щодо громадянина Соціалістичної Республіки В'єтнам ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Державної міграційної служби України на користь громадянина Соціалістичної Республіки В'єтнам ОСОБА_3 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) судовий збір у розмірі 551 (п'ятсот п'ятдесят одна) грн. 20 коп.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Повний текст постанови виготовлено 24 листопада 2016 року.

Головуючий суддя Полях Н.А. судді Нуруллаєв І.С. Мар`єнко Л.М.