Справа № 824/374/16-а
Суддя: Боровицький О. А.
Дата ухвалення: 2016-11-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 824/374/16-а

Головуючий у 1-й інстанції: Спіжавка Г.Г.

Суддя-доповідач: Боровицький О. А.

23 листопада 2016 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Боровицького О. А.

суддів: Сапальової Т.В. Матохнюка Д.Б. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Чернівецького обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів на постанову Чернівецького окружного адміністративного суду від 19 серпня 2016 року у справі за адміністративним позовом Чернівецького обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до товариства з обмеженою відповідальністю "БКМ-ВУД" про стягнення санкцій та пені,

В С Т А Н О В И В :

в червні 2016 року позивач - Чернівецьке обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів звернулося до Чернівецького окружного адміністративного суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю "БКМ-ВУД" про стягнення санкцій та пені.

Постановою Чернівецького окружного адміністративного суду від 19.08.2016 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Сторони в судове засідання не з'явилися, хоча про дату, час та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином, що підтверджується матеріалами адміністративної справи. Разом з тим, до початку судового розгляду справи, відповідач надав суду клопотання про розгляд справи без участі його представника.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 197 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодної з осіб, які беруть участь у справі, у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги наявними у матеріалах справи письмовими доказами, надавши їм оцінку, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами адміністративної справи, що відповідачем - товариством з обмеженою відповідальністю "БКМ-ВУД" було подано звіт про зайнятість та працевлаштування інвалідів за 2015 рік за формою №10-ПІ, затвердженою наказом Міністерства праці і соціальної політики України від 10.02.2007 року №42.

В даному звіті відповідачем зазначено середньооблікову чисельність штатних працівників облікового складу, що працювали у 2015 році у кількості 76 особи; з них 2 особи, яким відповідно до чинного законодавства встановлена інвалідність. Однак, норматив кількості працівників-інвалідів, які повинні працювати на підприємстві, визначено в розмірі 3 осіб. Внаслідок чого, позивачем нараховано адміністративно-господарські санкції в сумі 30997,40 грн. та пеню у розмірі 914,42 грн.

Нараховані позивачем штрафні санкції та пеню відповідачем не було сплачено, що стало підставою для звернення до суду із позовною заявою.

За результатом розгляду справи, суд першої інстанції, керуючись положеннями Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" від 21.03.1991 № 875-XII (надалі - Закон України № 875-XII), прийшов до висновку про наявність підстав для відмови в задоволенні позовних вимог.

Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції, враховуючи наступне.

Згідно з ч. 3 ст. 18 Закону України № 875-XII підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов'язані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені чинним законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів, і звітувати Фонд соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ст. 19 Закону України № 875-XII для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця.

Підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно розраховують кількість робочих місць для працевлаштування інвалідів відповідно до нормативу, встановленого частиною першою цієї статті, і забезпечують працевлаштування інвалідів. При розрахунках кількість робочих місць округлюється до цілого значення. Підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно здійснюють працевлаштування інвалідів у рахунок нормативів робочих місць виходячи з вимог статті 18 Закону України № 875-XII. Виконанням нормативу робочих місць у кількості, визначеній згідно з частиною першою цієї статті, вважається працевлаштування підприємством, установою, організацією, у тому числі підприємством, організацією громадських організацій інвалідів, фізичною особою, яка використовує найману працю, інвалідів, для яких це місце роботи є основним.

Відповідно до ч. 9 ст. 19 Закону України № 875-XII підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, в яких за основним місцем роботи працює 8 і більше осіб, реєструються у відповідних відділеннях Фонду соціального захисту інвалідів за своїм місцезнаходженням і щороку подають цим відділенням звіт про зайнятість та працевлаштування інвалідів.

Слід зазначити, що Закон України № 875-XII зобов'язує відповідача, відповідно до 4 - відсоткового нормативу, створити робочі місця для праці інвалідів і інформувати центр зайнятості, місцеві органи соціального захисту населення та відділення Фонду соціального захисту інвалідів, а органи працевлаштування, визначені у ст. 18 Закону України № 875-XII - підібрати робоче місце і працевлаштовувати інваліда.

Частиною 1 ст. 18 Закону України № 875-XII передбачено, що забезпечення прав інвалідів на працевлаштування та оплачувану роботу здійснюється шляхом їх безпосереднього звернення до підприємства, установ, організацій чи до державної служби зайнятості.

Державна служба зайнятості здійснює пошук підходящої роботи відповідно до рекомендацій МСЕК, наявних у інваліда кваліфікації та знань, з урахуванням його побажань, а центром зайнятості за місцем проживання інваліда на підставі поданих ним рекомендації МСЕК та інших передбачених законодавством документів приймається рішення про визнання інваліда безробітним і взяття його на облік для працевлаштування (ч. 2, 3 ст. 18-1 Закону України № 875-XII).

В свою чергу підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов'язані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені чинним законодавством, а також відповідно до частини третьої ст. 18 Закону України № 875-XII, надавати державній службі зайнятості інформацію для організації працевлаштування інвалідів і звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів.

Як встановлено судом першої інстанції, за період з 01.01.2015 по 31.12.2015 рр. жоден інвалід не звертався безпосередньо до ТОВ "БКМ-ВУД" з проханням працевлаштування, а направлені за 2015 рік Сторожинецьким районним центром зайнятості 8 осіб з інвалідністю, для яких робота на товаристві була підходящою згідно рекомендацій, зазначених в Індивідуальній програмі реабілітації та відповідала їх професійним навичкам і знанням відмовились від запропонованої роботи по незалежним від ТОВ "БКМ-ВУД" причинам.

Крім того, разом з Сторожинецьким районним центром зайнятості 22.07.2015 року підприємством проведено "День відкритих дверей на виробництві" з метою сприяння укомплектуванню вакансій.

Керівники підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, у разі незабезпечення виконання нормативів робочих місць для працевлаштування інвалідів, неподання Фонду соціального захисту інвалідів звіту про зайнятість та працевлаштування інвалідів несуть відповідальність у встановленому законом порядку (ч. 10 ст.19 ЗУ № 875-XII).

Підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих інвалідів менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 Закону України № 875-XII, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, установі, організації, які використовують найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом.

Для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, на яких працює від 8 до 15 осіб, розмір адміністративно-господарських санкцій за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом, визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, в установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, у фізичної особи, яка використовує найману працю (ч. 1 ст. 20 Закону України № 875).

Адміністративно - господарські санкції розраховуються та сплачуються підприємствами, установами, організаціями, у тому числі підприємствами, організаціями громадських організацій інвалідів, фізичними особами, зазначеними в частині першій цієї статті, самостійно в строк до 15 квітня року, наступного за роком, в якому відбулося порушення нормативу, встановленого частиною першою статті 19 цього Закону (ч. 4 ст. 20 Закону України № 875-XII).

Порушення термінів сплати вказаних санкцій тягне за собою нарахування пені. Пеня обчислюється виходячи з 120 відсотків річних облікової ставки Національного банку України, що діяла на момент сплати, нарахованої на повну суму недоїмки за весь її строк (ч. 2 ст. 20 Закону України № 875-XII).

Слід зазначити, що адміністративно-господарська відповідальність, передбачена статтею 20 Закону України № 875-XII за своєю правовою природою є господарсько-правовою відповідальністю. Підставою для застосування такої відповідальності до учасника господарських відносин, згідно з частиною першою ст. 218 Господарського кодексу України є вчинене роботодавцем правопорушення в сфері господарювання. Відповідно до частини другої зазначеної статті учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Колегія суддів також вважає за необхідне зазначити, що вказані вимоги чинного законодавства були виконані відповідачем в повному обсязі шляхом створення придатного для працевлаштування інваліда робочого місця та інформування про це центру зайнятості у встановленому порядку.

Відповідно до норм чинного законодавства щодо працевлаштування інвалідів обов'язок роботодавця кореспондуються з обов'язком державних органів. Так, після створення відповідачем придатного для працевлаштування інваліда робочого місця та надання передбаченої законодавством про соціальну захищеність інвалідів інформації про наявність вільних робочих місць та вакантних посад, на яких може використовуватися праця інвалідів, у державних органів виникає обов'язок по укомплектуванню вакантних посад особами, що мають інвалідність, відповідно до рекомендацій МСЕК, наявних у інваліда кваліфікації та знань, з урахуванням вимог роботодавця. Так, з моменту направлення центром зайнятості вказаної особи на підприємство у роботодавця виникає обов'язок працевлаштувати таку особу.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відсутності бездіяльності чи протиправних дій відповідача, а також його вини у непрацевлаштуванні інвалідів, що є складовими господарського правопорушення, оскільки підприємством було створено спеціальні робочі місця для інвалідів та забезпечено належні умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації, проте інваліди не були працевлаштовані з незалежних від відповідача обставин.

При цьому колегія суддів зазначає, що обов'язок підприємства зі створення робочих місць для інвалідів не супроводжується його обов'язком займатись пошуком інвалідів для працевлаштування.

Крім того, позивачем не було враховано, що адміністративно-господарські санкції за не зайняті інвалідами робочі місця не є податком, збором (обов'язковим платежем), обов'язкова сплата яких передбачена діючим законодавством України, а є заходом впливу на правопорушника у сфері господарювання у зв'язку з учиненням правопорушення.

Таким чином, нарахування таких сум за фактом, не пов'язаним з порушенням вимог Закону № 875-XII є порушенням позивачем обсягу своєї компетенції та повноважень, що в розумінні приписів ст. 19 Конституції України може мати наслідками лише відмову у задоволенні адміністративного позову.

Підсумовуючи вищезазначене, колегія суддів дійшла висновку, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час її апеляційного розгляду, а відтак відсутні підстави для її задоволення.

Відповідно ч. 1 ст. 200 КАС, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу Чернівецького обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів залишити без задоволення, а постанову Чернівецького окружного адміністративного суду від 19 серпня 2016 року - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст. 212 КАС України.

Ухвала суду складена в повному обсязі 28 листопада 2016 року.

Головуючий Боровицький О. А.

Судді Сапальова Т.В. Матохнюк Д.Б.