Справа № 822/2277/16
Суддя: Шевчук О.П.
Дата ухвалення: 2016-11-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 822/2277/16
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 листопада 2016 року 15:10м. Хмельницький

Хмельницький окружний адміністративний суд

в складі:головуючого-суддіШевчука О.П.
при секретаріГнидюк І.А.
за участі:представника позивача
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду адміністративну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Дунаєвецький ливарно-механічний завод" до Дунаєвецького районного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області в особі державного реєстратора прав на нерухоме майно Пукаса Вадима Миколайовича про визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №31492197 від 21.09.2016 року, зобов'язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю (далі - ТОВ) "Дунаєвецький ливарно-механічний завод" звернулось в Хмельницький окружний адміністративний суд з позовом до Дунаєвецького районного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області в особі державного реєстратора прав на нерухоме майно Пукаса Вадима Миколайовича (далі - державний реєстратор Пукас В.М.) про визнання протиправним, скасування рішення та зобов'язання вчинити дії, в якому просить суд визнати протиправним та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №31492197 від 21 вересня 2016 року, яке прийняте державним реєстратором Пукасом В.М. про накладення арешту на нерухоме майно - єдиний майновий комплекс, що розташований за адресою: Хмельницька область, Дунаєвецький район, м. Дунаївці, вулиця Красінських, будинок 13 та зобов'язати державного реєстратора Пукас В.М. внести запис про скасування державної реєстрації прав, а саме: запис про обтяження №16499438 (спеціальний розділ); дата, час державної реєстрації 21.09.2016 року 11:31:42.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що оскаржуване рішення прийняте з численними порушеннями чинного на момент прийняття рішення законодавства України, яке регулює відносини з державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень; не дотримано процедури та порядку накладення обтяження на майно боржника під час вчинення виконавчих дій.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила позов задовольнити з підстав, що вказані в позовній заяві.

Належним чином повідомлений про дату, час та місце судового розгляду, відповідач в судове засідання по справі уповноваженого представника не направив, на адресу суду відповідач надіслав письмові заперечення проти позовних вимог, в яких вказав, що під час прийняття оскаржуваного рішення державним реєстратором не було допущено жодних порушень, оскільки на виконанні Дунаєвецького районного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області перебуває зведене виконавче провадження ВП №51980813 від 17 серпня 2016 року про стягнення з ТОВ "Дунаєвецький ливарно-механічний завод" заборгованості на суму 268066,00 грн., а оскаржуваним рішенням №31492197 від 21 вересня 2016 року з метою забезпечення стягнення за виконавчими документами накладено арешт на все майно боржника, яким є позивач. Згодом, посадовою особою Дунаєвецького районного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області було описано трансформаторну та каналізаційну насосну станцію, що знаходяться за адресою: Хмельницька область, Дунаєвецький район, м. Дунаївці, вулиця Красінських, будинок 13, однак описане майно є лише складовою частиною комплексу і накласти арешт на нього з метою забезпечення виконання стягнення немає змоги. Крім того, відповідачем на адресу суду направлене письмове клопотання про розгляд справи у відсутність його представника.

Відповідно до вимог стст.122, 128 КАС України, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність представника відповідача.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази в їх взаємному зв'язку та сукупності, надаючи оцінку оскаржуваному рішенню та позовним вимогам, суд дійшов наступних висновків.

Керуючись ч.2 ст.9 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", п.20 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2013 року, №868, на підставі рішення державного реєстратора Пукаса В.М. №31492197 від 21 вересня 2016 року, проведена державна реєстрація обтяження - арешту на нерухоме майно - єдиний майновий комплекс, що розташований за адресою: Хмельницька область, Дунаєвецький район, м. Дунаївці, вулиця Красінських, будинок 13, за суб'єктом - Дунаєвецьким районним відділом Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області.

Суд зважає на те, що згідно із карткою Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2013 року, №868, що розміщена на офіційному Інтернет ресурсі Верховної Ради України, з 01 січня 2016 року вказаний Порядок втратив чинність.

Як підтверджується із тесту оскаржуваного рішення, державний реєстратор провів державну реєстрацію обтяжень на підставі власної заяви. В рішенні відповідачем не вказано, що саме стало підставою для накладення арешту.

За наявною в матеріалах справи Інформаційної довідки з Єдиного державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 19 жовтня 2016 року, підставою для накладення обтяження стала постанова державного виконавця про відкриття виконавчого провадження ВП №51916007 від 11 серпня 2016 року.

Листом №14.6-31/4599 від 25 жовтня 2016 року, наданим у відповідь на лист позивача №17 від 19 жовтня 2016 року, державний виконавець пояснив, що накладення арешту проведено ним без складання постанови про накладення арешту.

Водночас, у постанові про відкриття виконавчого провадження ВП №51916007 від 11 серпня 2016 року не вказано про застосування яких-небудь обтяжень.

Враховуючи те, що оскаржуване рішення про державну реєстрацію прийняте 21 вересня 2016 року, тому для його прийняття застосовувалися положення Закону України "Про виконавче провадження", в редакції, чинній до 05 жовтня 2016 року. Вказаним законом не передбачається можливості накладення арешту на майно боржника у постанові про відкриття виконавчого провадження.

Згідно зі ч.ч.1, 2 ст. 57 Закону України "Про виконавче провадження", арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту.

Враховуючи вказані вимоги Закону України "Про виконавче провадження", перед накладенням арешту на майно боржника та прийняття рішення про державну реєстрацію обтяжень відповідачем повинна бути прийнята одна з означених постанов. Оскаржуване рішення №31492197 від 21 вересня 2016 року не містить посилання на існування такої постанови, а сам державний реєстратор на звернення позивача підтвердив, що постанова про накладення арешту не виносилась.

Крім того, як свідчить зміст ч.ч.1, 2 ст. 57 Закону України "Про виконавче провадження", постанова про відкриття виконавчого провадження не може бути підставою для накладення арешту. Це пов'язане з тим, що у постанові про відкриття виконавчого провадження боржнику встановлюється строк для добровільного виконання судового рішення, і в цей момент державний реєстратор ще не може знати, що боржник не виконає його вимоги.

За ч.3 ст.57 Закону України "Про виконавче провадження", постановами, передбаченими частиною другою цієї статті, може бути накладений арешт у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій та застосованих державним виконавцем штрафів, на все майно боржника або на окремі предмети. Копії постанови, якою накладено арешт на майно боржника та оголошено заборону на його відчуження, державний виконавець надсилає органам, що здійснюють реєстрацію майна або ведуть реєстр заборони на його відчуження.

Інформаційною довідкою з Єдиного державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 19 жовтня 2016 року, підтверджується, що накладення арешту відповідачем проведене без прийняття відповідної постанови та на все нерухоме майно позивача, а саме: на єдиний майновий комплекс, що розташований у м. Дунаївці по вул. Красінських, 13, вартість якого за твердженнями позивача складає близько 6,84 млн. грн.

Сума до стягнення, що відображена у постанові про відкриття виконавчого провадження ВП №51916007 від 11 серпня 2016 року складає 134 926,50 грн. Отже, суд вважає, що вартість майна, на яке накладено арешт не є співрозмірною до суми стягнення.

Згідно із ч.4 ст.57 Закону України "Про виконавче провадження", копії постанови державного виконавця про арешт коштів чи майна боржника надсилаються не пізніше наступного робочого дня після її винесення боржнику та банкам чи іншим фінансовим установам або органам, зазначеним у частині другій цієї статті та органам, що ведуть Державний реєстр обтяжень рухомого майна. Постанова державного виконавця про арешт коштів чи майна боржника може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

Враховуючи те, що постанова про накладення арешту має передувати фактичним діям по накладенню обтяження, а також те, що така постанова повинна направлятися боржнику, то невиконання зазначених вимог позбавило позивача можливості оскаржити в законному порядку постанову про накладення арешту, чим порушено вищевказані вимоги ст.57 Закону України "Про виконавче провадження", адже неможливо оскаржити документ, якого не існує.

Згідно ч.5 ст. 57 ст. 57 Закону України "Про виконавче провадження", про проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту державний виконавець складає акт опису та арешту майна боржника.

В свою чергу, як підтверджується матеріалами справи, опис майна боржника проведений відповідачем 05 жовтня 2016 року, тобто після того, як рішення про державну реєстрацію обтяження уже було прийняте та обтяження зареєстроване.

Текстом постанови опису й арешту майна від 05 жовтня 2016 року підтверджується, що боржник не чинив ніяких перешкод для проведення таких дій державним виконавцем. За результатами вчинення виконавчих дій 05 жовтня 2016 року описано та накладено арешт на два об'єкти нерухомого майна.

Діючи як державний реєстратор прав на нерухоме майно, Пукас В.М. мав би чітко виконувати положення Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", який є спеціальним нормативним актом при регулюванні правовідносин щодо проведення державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Стаття 24 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" передбачає випадки, коли державний реєстратор відмовляє у проведенні державної реєстрації. Зокрема п.4 ч.1 цієї норми вказує, що, у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо: подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження.

Зміст оскаржуваного рішення, вказує на те, що державний реєстратор провів реєстрацію обтяження тільки на підставі власної заяви, яка не мітить усіх реквізитів. Крім того, в заяві відсутні посилання на підставу для виникнення обтяження на об'єкт, що арештовується.

Всупереч вимогам ст. 27 Закону України "Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державний реєстратор без належної підстави наклав арешт на все майно позивача, а потім вчинив дії, передбачені законом України "Про виконавче провадження" та здійснив опис і арешт майна на підставі постанови від 05 жовтня 2016 року, в якій відобразив зміни відомостей про об'єкт нерухомого майна, які полягають у тому, що замість 16 об'єктів нерухомого майна, що складають єдиний майновий комплекс позивача, описано було 2 індивідуально визначені та окремо стоячі об'єкти нерухомості. Однак, державний виконавець, на виконання своїх функцій державного реєстратора, не подав заяву про внесення змін до запису Державного реєстру прав на нерухоме майно в частині зміни відомостей про об'єкт нерухомого майна.

Згідно п.2 ч.2 ст.27 Закону України "Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень" єдиною підставою для проведення державної реєстрації обтяження на майно позивача мало стати рішення державного виконавця про обтяження. Тобто, якщо виходити із системного аналізу норм Закону України "Про виконавче провадження" таким рішенням мала бути постанова про накладення арешту на нерухоме майно.

Суд встановив, що такого рішення на день проведення державної реєстрації та прийняття оскаржуваного рішення не існувало. Власне відповідач і не заперечує, що накладав арешт не на підставі постанови про арешт, а на підставі постанови про відкриття виконавчого провадження. Остання не є рішенням про обтяження, а має інший характер та є юридичним фактом, що породжує інші наслідки, а не виникнення обтяження.

Відповідно до ст.ст.11, 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд згідно ст.86 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Таким чином, суд вважає, що державний реєстратор Пукас В.М. порушив вказані вимоги Закону України "Про виконавче провадження" та Закону України "Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень" ( в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин), а тому адміністративний позов в частині визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №31492197 від 21 вересня 2016 року, яке прийняте державним реєстратором Пукасом В.М. про накладення арешту на нерухоме майно - єдиний майновий комплекс, який розташований за адресою: Хмельницька область, Дунаєвецький район, м. Дунаївці, вулиця Красінських, будинок 13 необхідно задовольнити.

Стосовно позовної вимоги про зобов'язання державного реєстратора Пукаса В.М. внести запис про скасування державної реєстрації прав, а саме: запис про обтяження №16499438 (спеціальний розділ); дата, час державної реєстрації 21.09.2016 року 11:31:42, суд зазначає, що така вимога є вимогою на майбутнє і спрямована на виконання рішення суду за даним позовом. Вказаний обов`язок реєстратора передбачений ч.2 ст.26 Закону України "Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Відтак, вимоги про зобов'язання вчинення відповідачем дій на майбутнє не підлягають задоволенню, оскільки чинним законодавством України не передбачено вирішення адміністративним судом питань про права або обов'язки осіб у правовідносинах, які ще не виникли.

Відповідно до ч.1 ст.94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

За ч.3 ст.94 КАС України, якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

За звернення до Хмельницького окружного адміністративного суду позивач сплатив 2756,00 грн. що підтверджується квитанціями №№60471 та 60482 від 10 листопада 2016 року. В зв'язку з частковим задоволенням позовних вимог, на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Дунаєвецького районного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області необхідно стягнути 1378,00 грн.

Керуючись ст.ст.2, 11, 71, 94, 158-163, 186, 254 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов товариства з обмеженою відповідальністю "Дунаєвецький ливарно-механічний завод" задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно Дунаєвецького районного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області Пукаса Вадима Миколайовича про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №31492197 від 21 вересня 2016 року.

В задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Дунаєвецький ливарно-механічний завод" судові витрати в сумі 1378 (одна тисяча триста сімдесят вісім) грн. 00 коп., за рахунок бюджетних асигнувань Дунаєвецького районного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області.

Постанова суду може бути оскаржена до Вінницького апеляційного адміністративного суду через Хмельницький окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня її отримання.

Постанова набирає законної сили в порядку статті 254 КАС України.

Повний текст постанови виготовлено 29 листопада 2016 року 09:30.

Суддя/підпис/О.П. Шевчук
"Згідно з оригіналом" Суддя О.П. Шевчук