Справа № 802/1528/16-а
Суддя: Вільчинський Олександр Ванадійович
Дата ухвалення: 2016-11-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

17 листопада 2016 р. Справа № 802/1528/16-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Вільчинського О.В., розглянувши в письмовому провадженні адміністративну справу

за позовом: ОСОБА_1

до: Чернівецької районної державної адміністрації Чернівецького району Вінницької області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача управління Держгеокадастру у Чернівецькому районі Вінницької області

про: визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду звернулася ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1, позивач) з адміністративним позовом до Чернівецької районної державної адміністрації Чернівецького району Вінницької області (далі - Чернівецька РДА, відповідач), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача управління Держгеокадастру у Чернівецькому районі Вінницької області, в якому просить суд:

визнати протиправною бездіяльність Чернівецької РДА при розгляді заяви ОСОБА_1 про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) в процедурі виділення належного ОСОБА_1 права на земельну частку (пай) на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 08.02.2016, зареєстрованого в реєстрі за № 1-85, у землях КСП "Нива України" села Вила-Яружзькі Чернівецького району Вінницької області розміром 3,29 ум.кад.га;

зобов'язати відповідача винести за результатами розгляду заяви позивача про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) відповідне рішення у формі розпорядження про надання ОСОБА_1 дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), належної їй (позивачу) на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 08.02.2016, зареєстрованого в реєстрі за № 1-85, у землях КСП "Нива України" села Вила-Яружзькі Чернівецького району Вінницької області розміром 3,29 ум.кад.га.

Позовні вимог позивач обґрунтовує тим, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом їй належить право на земельну частку (пай) у землях КСП "Нива України" села Вила-Яружзькі Чернівецького району Вінницької області розміром 3,29 ум.кад.га без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), яка успадкована в порядку спадкової трансмісії після смерті ОСОБА_2.

Як зазначає позивач, з метою відведення земельної ділянки в натурі, звернулася до відповідача із заявою про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), однак отримала відмову у наданні такого дозволу.

Вказану відмову ОСОБА_1 вважає протиправною, зазначаючи, що її права на дану земельну частку (пай) ґрунтуються на нормах ст.1 Закону України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)", згідно з якою вона має право на земельну частку (пай), оскільки є спадкоємцем померлої ОСОБА_2, право якої посвідчено сертифікатом, а її (позивача) - свідоцтвом про право на спадщину.

В судове засідання позивач не прибула, поряд із цим 17.11.2016 надала суду заяву про розгляд справи без її участі, в якій зазначила, що позовні вимоги підтримує.

Представник відповідача у судове засідання не прибув, про поважність неприбуття суд не повідомив, хоча про час, дату та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджується матеріалами справи.

Представник третьої особи в судове засідання також не прибув, натомість надав суду заяву про розгляд справи за його участі.

Відповідно до положень ч.ч. 4, 6 ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) у разі неприбуття відповідача, належним чином повідомленого про дату, час і місце судового розгляду, без поважних причин розгляд справи може не відкладатися і справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.

Якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

З урахуванням викладеного суд вважає, що наявні підстави для розгляду справи у порядку письмового провадження.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих сторонами доказів, оцінивши докази відповідно до вимог ст.ст. 69-72 КАС України, суд встановив, що на підставі правовстановлюючого документу - свідоцтва про право на спадщину за законом від 08.02.2016, зареєстрованого в реєстрі за № 1-85, ОСОБА_1 належить право на земельну частку (пай) у землях КСП "Нива України" села Вила-Яружзькі Чернівецького району Вінницької області розміром 3,29 ум.кад.га без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості). Право на земельну частку (пай) позивач успадкувала в порядку спадкової трансмісії після смерті ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 якій право на земельну частку (пай) належало на підставі сертифікату про право на земельну частку (пай) серії НОМЕР_2 виданого Чернівецькою райдержадміністрацією 20.09.2002 та зареєстрованого у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за №733 від 20.09.2002.

З метою відведення земельної ділянки в натурі позивач звернулася до відповідача із заявою про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

Листом від 07.04.2012 № 01-21-852 Чернівецька РДА повідомила представника ОСОБА_1 про відсутність правових підстав для підготовки проекту розпорядження щодо надання земельної ділянки (паю), посилаючись на відсутність у списках громадян, яким передаються у власність земельні ділянки у розмірі земельної частки (паю) і видаються державні акти на право власності на землю, затверджених розпорядженням Чернівецької районної державної адміністрації від 25.05.2005 №129 прізвища померлої ОСОБА_2 та відсутність у позивача правових підстав в зв'язку з тим, що померла за життя не одержала відповідного права на земельну частку (пай).

Вважаючи таку відмову протиправною, позивач звернулася до суду з цим позовом.

Визначаючись щодо позовних вимог, суд виходив з такого.

Згідно з ч. 1 ст. 81 Земельного кодексу України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі: а) придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; б) безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; в) приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; г) прийняття спадщини; ґ) виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю).

Статтею 1 Указу Президента України від 08.08.1995 № 720 "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям" визначено, що паювання земель передбачає визначення розміру земельної частки (паю) у колективній власності на землю кожного члена колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства без виділення земельних ділянок в натурі (на місцевості). Право на земельний пай засвідчується Сертифікатом на право на земельну частку (пай), який видається сільською, селищною або міською радою.

У відповідності до пункту 17 Перехідних положень ЗК України сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю.

Організаційні та правові засади виділення власникам земельних часток (паїв) земельних ділянок у натурі (на місцевості) із земель, що належали колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам на праві колективної власності, а також порядок обміну цими земельними ділянками визначає Закон України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)".

Згідно зі ст.1 Закону України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)" особами, які мають право на земельну частку (пай) є також громадяни - спадкоємці права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом. Право особи на земельну частку (пай) може бути встановлено в судовому порядку.

Частиною 1 статті 2 Закону України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)" визначено, що основним документом, який підтверджує наявність в особи права на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай). Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є: свідоцтво про право на спадщину; посвідчені у встановленому законом порядку договори купівлі-продажу, дарування, міни, до яких додається сертифікат на право на земельну частку (пай); рішення суду про визнання права на земельну частку (пай).

Відповідно до приписів ст. 3 Закону України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)" підставами для виділення земельних ділянок у натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) є рішення відповідної сільської, селищної, міської ради чи районної державної адміністрації.

Особи, власники сертифікатів на право на земельну частку (пай), які виявили бажання одержати належну їм земельну частку (пай) в натурі (на місцевості), подають до відповідної сільської, селищної, міської ради чи районної державної адміністрації заяву про виділення їм земельної частки (паю) в натурі (на місцевості).

Земельна частка (пай) виділяється її власнику в натурі (на місцевості), як правило, однією земельною ділянкою. За бажанням власника земельної частки (паю) йому можуть бути виділені в натурі (на місцевості) дві земельні ділянки з різним складом сільськогосподарських угідь (рілля, багаторічні насадження, сінокоси або пасовища).

У разі подання заяв про виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) більшістю власників земельних часток (паїв) у межах одного сільськогосподарського підприємства відповідна сільська, селищна, міська рада чи районна державна адміністрація приймає рішення про розробку проекту землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв).

Згідно із ч. 2 ст. 5 Закону України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)" сільські, селищні, міські ради приймають рішення щодо виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв) у межах населених пунктів, а районні державні адміністрації - за межами населених пунктів.

Таким чином, сертифікат, відповідно до вимог закону є основним, документом, що посвідчують право на земельну частку (пай). Право на земельну частку (пай), що посвідчене сертифікатом, може бути предметом спадкування.

Права ОСОБА_1 на земельну частку (пай) ґрунтуються на нормах ст.1 Закону України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)", згідно з якою вона має право на земельну частку (пай) відповідно до свідоцтва про право на спадщину.

Відмову відповідача у наданні дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) з підстав невнесення в списки громадян, яким передаються у власність земельні ділянки у розмірі земельної частки (паю) і видаються державні акти на право власності на землю, затверджені розпорядженням Чернівецької районної державної адміністрації від 25.05.2005 №129, померлої ОСОБА_2, суд вважає необґрунтованою, оскільки ОСОБА_2 за життя не мала волевиявлення на виділення земельної ділянки в натурі та заяви про відведення належної їй земельної ділянки не подавала. Тільки після подання позивачем такої заяви відповідач був зобов'язаний розпочати процедуру виділення в натурі належного їй (позивачу) паю.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Саме це положення Конституції України на найвищому рівні гарантує дотримання прав особи під час та в результаті вчинення органами державної влади, органами місцевого самоврядування та їх посадовими особами (суб'єктами владних повноважень, владними суб'єктами) відносно неї юридично значущих дій або прийняття рішень. І саме це положення Конституції України фактично забороняє приймати рішення в такий спосіб, як це зробив відповідач.

Згідно з ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Відповідач не довів правомірності бездіяльності при розгляді заяви позивача про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) в процедурі виділення належного ОСОБА_1 права на земельну частку (пай) на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 08.02.2016, зареєстрованого в реєстрі за № 1-85 у землях КСП "Нива України" села Вила-Яружзькі Чернівецького району Вінницької області розміром 3,29 ум.кад.га.

За таких обставин суд доходить висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині визнання такої бездіяльності протиправною та необхідність їх задоволення в цій частині.

Щодо позовних вимог у частині про зобов'язання відповідача винести за результатами розгляду заяви позивача про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) відповідне рішення у формі розпорядження про надання ОСОБА_1 дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), належної їй (позивачу) на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 08.02.2016, зареєстрованого в реєстрі за № 1-85, у землях КСП "Нива України" села Вила-Яружзькі Чернівецького району Вінницької області розміром 3,29 ум.кад.га суд зазначає таке.

Адміністративний суд у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, виконуючи завдання адміністративного судочинства щодо перевірки відповідності їх прийняття (вчинення), передбаченим частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям, не втручається та не може втручатися у дискрецію (вільний розсуд) суб'єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.

Згідно з Рекомендаціями Комітету Міністрів Ради Європи № R (80) 2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980, під дискреційними повноваженнями необхідно розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Повноваження відповідача щодо прийняття відповідних рішень, в тому числі про прийняття розпорядження надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) є дискреційними.

У Постанові від 21 жовтня 2010 року №П-278/10 Вищий адміністративний суд України зазначає, що з огляду на положення Кодексу адміністративного судочинства України щодо компетенції адміністративного суду, останній не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.

Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду України від 21.05.2013 № 21-87а13.

Враховуючи викладене, суд позбавлений процесуальної можливості перебирати на себе повноваження відповідача щодо зобов'язання суб'єкта владних повноважень вчиняти певні дії чи приймати рішення за умови настання чи встановлення певних обставин.

А відтак, відсутні підстави для задоволення позову в цій частині.

Водночас частина 2 статті 11 КАС України передбачає можливість для суду вийти за межі позовних вимог в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

З урахуванням викладеного, з метою захисту порушеного права позивача суд вважає за потрібне вийти за межі позовних вимог та зобов'язати відповідача повторно розглянути заяву позивача про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), належної ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 08.02.2016, зареєстрованого в реєстрі за № 1-85, у землях КСП "Нива України" села Вила-Яружзькі Чернівецького району Вінницької області розміром 3,29 ум.кад.га.

При цьому, приймаючи таке рішення, суд керується нормами п. 2 ч. 2 ст. 162 КАС України, відповідно до яких у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про зобов'язання відповідача вчинити певні дії.

Таким чином, адміністративний позов підлягає частковому задоволенню.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у справі суд враховує, що відповідно до ч. 1 ст. 94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Частиною 3 статті 94 КАС України передбачено, що якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

З огляду на те, що позовні вимоги носять немайновий характер, а позов підлягає частковому задоволенню (судом фактично задоволено одну другу заявленої позивачем позовної вимоги), на користь позивача необхідно стягнути відповідну частину понесених ним і документально підтверджених судових витрат у даній адміністративній справі, а саме судовий збір у розмірі 275,60 грн.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163, 167, 255, 257 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Чернівецької районної державної адміністрації Чернівецького району Вінницької області при розгляді заяви ОСОБА_1 про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) в процедурі виділення належного ОСОБА_1 права на земельну частку (пай) на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 08.02.2016, зареєстрованого в реєстрі за № 1-85, у землях КСП "Нива України" села Вила-Яружзькі Чернівецького району Вінницької області розміром 3,29 ум.кад.га.

Зобов'язати Чернівецьку районну державну адміністрацію Чернівецького району Вінницької області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), належної ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 08.02.2016, зареєстрованого в реєстрі за № 1-85, у землях КСП "Нива України" села Вила-Яружзькі Чернівецького району Вінницької області розміром 3,29 ум.кад.га.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з Державного бюджету України за рахунок бюджетних асигнувань Чернівецької районної державної адміністрації Чернівецького району Вінницької області на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) судові витрати, а саме судовий збір у розмірі 275,60 грн. (двісті сімдесят п'ять гривень шістдесят копійок).

Постанова набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Вільчинський Олександр Ванадійович