Справа № 727/8469/16-а
Суддя: Слободян Г. М.
Дата ухвалення: 2016-11-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 727/8469/16-а
Провадження № 2-а/727/269/16
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2016 року Суддя Шевченківського районного суду м. Чернівці Слободян Г.М., розглянувши в порядку скороченого провадження згідно вимог ст. 183 -2 КАС України, справу адміністративного судочинства за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного Управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області про визнання протиправною відмову в призначенні пенсії та зобов'язання здійснити призначення пенсії за вислугою років, - В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного Управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області про визнання протиправною відмову у призначенні пенсії і зобов'язання відповідача призначити йому пенсію за вислугою років. Мотивує заявлені позовні вимоги тим, що 08.09.2006 року він звернувся до Головного Управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області про призначення йому пенсії за вислугою років, у відповідності до ст.50-1 закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 року (в редакції Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про прокуратуру» від 12.07.2001 року №2663-111), однак, йому Головним управлінням Пенсійного фонду України №10419/16 від 30.09.2016 р., було відмовлено у призначенні пенсії, на підставі того, що на день звернення у нього відсутня необхідна 22 роки 6 місяців вислуга років, у тому числі стажу роботи на посаді прокурора не менше 12 років 6 місяців), посилаючись на те, що відповідно до п.5 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 №213, у разі неприйняття до 01 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 01 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії призначаються, зокрема відповідно до Закону України «Про прокуратуру». Вважає, що дії відповідача обмежують його право на призначення пенсії, зокрема тому, що станом на 08.09.2016 року в нього є наявний стаж необхідний для призначення йому пенсії за вислугою років, встановлений ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» (в ред.. 1991 року), норми, які були чинні на час, коли у нього виникли трудові відносини з органами прокуратури) - 20 років 1 місяць 10 днів і до даного стажу входить робота в органах прокуратури Чернівецької області з 29.12.1998 року по 08.09.2016 року (17 років 8 місяців 11 днів) та половина строку навчання на юридичному факультеті Чернівецького національного університету імені Юрія Федьковича (2 роки 4 місяці 29 днів).

Посилаючись на правові позиції Конституційного Суду України від 11.10.2005 року № N 8-рп/2005 яким визначено, що в Україні як соціальній, правовій державі, політика спрямовується на створення умов, які забезпечують достатній життєвий рівень, вільний і всебічний розвиток людини як найвищої соціальної цінності, її життя і здоров'я, честь і гідність; утвердження і дотримання закріплених у нормативно-правових актах соціальних стандартів є конституційним обов'язком держави; діяльність її правотворчих і правозастосовчих органів має здійснюватися за принципами справедливості, гуманізму, верховенства і прямої дії норм Конституції України, а повноваження - у встановлених Основним Законом України межах і відповідно до законів. Зазначені конституційні принципи, на яких базується здійснення прав і свобод людини і громадянина в Україні, включаючи і право на пенсійне забезпечення, передбачають за змістом статей 1, 3, 6 (частина друга), 8, 19 (частина друга), 22, 23, 24 (частина перша) Основного Закону України правові гарантії, правову визначеність і пов'язану з ними передбачуваність законодавчої політики у сфері пенсійного забезпечення, необхідні для того, щоб учасники відповідних правовідносин мали можливість завбачати наслідки своїх дій і бути впевненими у своїх законних очікуваннях, що набуте ними на підставі чинного законодавства право, його зміст та обсяг буде ними реалізовано, тобто набуте право не може бути скасоване, звужене шляхом прийняття нових законів або внесення змін до чинних законів, що вимогами ст. 22 Конституції України не допускається та вказані норми повністю є співмірними і з вимогами ст.ст.22, 64 Конституції України, зокрема якими закріплено право на пенсійне забезпечення відповідних категорій громадян, встановлене законами України (в тому числі і Законом України «Про прокуратуру»), є таким, що не підлягає звуженню та обмеженню.

Просить визнати протиправною відмову Головного Управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області щодо призначення йому пенсію за вислугу років 20 років відповідно до статті 50 - 1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 р. та зобов'язати відповідача призначити йому пенсію за вислугу років згідно ст. 50 - 1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 р. (в редакції Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про прокуратуру» від 12.07.2001 № 2663 - 111) з 08.09.2016 року, виходячи із розрахунку 90% від суми заробітної плати.

Ухвалою суду від 04.11.2016 року відкрито провадження по справі у порядку скороченого провадження щодо заявлених вимог позивача. У встановлений строк, 15.11.2016 року від відповідача надійшли до суду заперечення, в яких відповідач просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог. На спростування заявлених вимог зазначають, що починаючи із 01.06.2015 року згідно з пунктом 5 Прикінцевих положень Закону України від 02.03.2015 року №213-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» було скасовано норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсія/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до Законів України в тому числі «Про прокуратуру», тобто з 01.06.2015 року, пенсії, що визначені в порядку та на умовах, згідно з Законом України «Про прокуратуру», не призначаються. Просять, в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити в повному обсязі у зв'язку з безпідставністю.

Вивчивши і розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких грунтуються позовні вимоги, відповідно заперечення, об'єктивно дослідивши і оцінивши докази надані сторонами, в їх сукупності, у межах заявлених вимог, заперечення, суд приходить до наступного.

Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Статтею 6 КАС України встановлено, що до адміністративного суду має право звернутися з адміністративним позовом особа, яка вважає, що порушено її права, свободи чи інтереси у сфері публічно-правових відносин.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 08.09.2006 року звернувся до Головного Управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області про призначення йому пенсії за вислугою років у відповідності до ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 року в редакції Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про прокуратуру» від 12.07.2001 року №2663-111.

Згідно відповіді Головного управління Пенсійного фонду України №10419/16 від 30.09.2016 р., позивачу було відмовлено у призначенні пенсії, на підставі того, що на день звернення у нього відсутня необхідна вислуга років (22 роки 6 місяців у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 12 років 6 місяців), а також у зв'язку з тим, що відповідно до п.5 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 №213 у разі неприйняття до 01 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 01 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії призначаються, зокрема відповідно до Закону України «Про прокуратуру», зазначивши, що в матеріалах пенсійної справи відсутні довідки про складові заробітної плати працівника прокуратури (посадовий оклад, надбавка за вислугу років, інші виплати за будь-які 60 календарних місяців підряд перед зверненням за пенсією) (а.с.12).

Відповідно довідки №18/363 вих-16 від 21.09.2016 року, про складові заробітної плати (надбавки та премії за останні 60 календарних місяців роботи перед зверненням за пенсією) за період роботи з 01.09.2011 року по 31.08.2016 року, на всі види виплат, включені в довідку, нараховано страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування з 01.01.2011 року Єдиний соціальний внесок, нараховувалась премія, надбавки, що ввійшли в розрахунок відпускних та лікарняних (а.с.21-22), що також підтверджується довідкою прокуратури Чернівецької області №18/362 вих-16 від 21.09.2016 року, виданої на всі виплати, включені в довідку, нараховані страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування з 01.01.2011 року єдиний соціальний внесок (а.с.20).

Станом на 08.09.2016 року у позивача наявним був стаж для призначення пенсії за вислугою років, встановлений ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру» 1991 року (норми, які були чинні на час, коли у нього виникли трудові відносини в органах прокуратури) - 20 років 1 місяць 10 днів. До даного стажу входить робота в органах прокуратури Чернівецької області з 29.12.1998 року по 08.09.2016 року (17 років 8 місяців 11 днів), що підтверджується відомостями трудової книжки (а.с.13-16) та половина строку навчання на юридичному факультеті Чернівецького національного університету імені Юрія Федьковича (2 роки 4 місяці 29 днів), що підтверджується копією диплома та архівної довідки (а.с.17-18, 19).

В силу ст.62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 , також передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Трудова книжка позивача є належним і допустимим доказом, який підтверджує стаж позивача.

Отже, судом з досліджених вище доказів установлено, що спір, фактично, стосується вимог позивача зарахувати до стажу роботи, що дає право на пенсію за вислугу років згідно з Законом України «Про прокуратуру».

Частиною першою статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» (в редакції, чинній на час призначення пенсії) було встановлено, що прокурори і слідчі зі стажем роботи не менше 20 років, у тому числі зі стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років, мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку. Пенсія призначається в розмірі 80 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до котрої включаються всі види оплати праці, на які нараховуються страхові внески, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії. За кожен повний рік роботи понад 10 років на цих посадах пенсія збільшується на 2 відсотки, але не більше 90 відсотків від суми місячного (чинного) заробітку. До 20-річного стажу роботи, що дає право на пенсію за вислугою років, зараховується час роботи на прокурорських посадах, перелічених у статті 56 Закону України «Про прокуратуру», в тому числі у військовій прокуратурі, стажистами в органах прокуратури, слідчими, суддями, на посадах начальницького складу органів внутрішніх справ, офіцерських посадах Служби безпеки України, посадах державних службовців, які займають особи з вищою юридичною освітою, в науково - навчальних закладах Генеральної прокуратури України, яким присвоєно класні чини, на виборних посадах у державних органах, на посадах в інших організаціях, якщо працівники, що мають класні чини, були направлені туди, а потім повернулися в прокуратуру, строкова військова служба, а також половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах.

Тобто, даною нормою Закону України «Про прокуратуру» закріплені особливі умови пенсійного забезпечення прокурорів та слідчих за наявності у них необхідного спеціального стажу, а саме стажу роботи в певних умовах праці чи на посадах, з якими пов'язане пільгове або за особливими правилами пенсійне забезпечення, відмінне від загальних умов пенсійного забезпечення осіб.

Позивач в позовній заяві зазначає, що вислуга років є видом спеціального стажу. Це період виконання особливого роду трудової діяльності або державної служби, коли до особи, яка її здійснює, пред'являють особливі вікові, а також підвищені психічні та фізичні вимоги, при тривалому виконанні якої особа втрачає відповідну професійну працездатність. Крім наведеного, згідно до ч. 1 ст. 43 Закону України «Про освіту» від 23.05.1991 року, вищими навчальними закладами є: технікум (училище), коледж, інститут, консерваторія, академія, університет та інші. Зазначені навчальні заклади визначені вищими навчальними закладами також відповідно до ст. 25 Закону України «Про вищу освіту» від 17.01.2002 року. Університет, відповідно до ст. 25 Закону України «Про вищу освіту», є багатопрофільним вищим навчальним закладом четвертого рівня акредитації, який провадить освітню діяльність, пов'язану із здобуттям певної вищої освіти та кваліфікації широкого спектра напрямків науки, техніки, культури і мистецтв, тощо. Факультет є основним організаційним і навчально-науковим структурним підрозділом вищого навчального закладу третього та четвертого рівня акредитації, що об'єднує відповідні кафедри і лабораторії (ч. 2 ст. 30 Закону України «Про вищу освіту»), надає вищу освіту за певною спеціальністю. Підготовка фахівців в університеті здійснюється за освітньо-кваліфікаційним рівнем «спеціаліст» або «магістр» (ст. 43 Закону України «Про освіту»).

Відповідно до п. 3.2. Рекомендацій президії Вищого адміністративного суду України від 23.08.2007 року № 07.2-10/1 «Про деякі питання практики розгляду справ, пов'язаних з перерахунком пенсій деяким категоріям осіб публічної служби та науковим (науково-педагогічним) працівникам», до стажу роботи, що надає право на пенсію за вислугою років згідно Закону України «Про прокуратуру», підлягає зарахуванню половина строку навчання у вищому навчальному закладі (стаціонарна форма), після навчання в якому особа отримала вищу юридичну освіту за спеціальністю «правознавство», що дає право на пенсію за вислугою років відповідно вимог ст. 50-І Закону України «Про прокуратуру», тобто, за нормативного та цільового підходу до розуміння вказаних норм, право на пенсійне забезпечення за вислугу років мають громадяни України які поряд з іншими підставами здобули і мають вищу юридичну освіту, пропрацювали на посадах прокурорів і слідчих встановлений для цього законом час або виконували роботу спів мірну з роботою на прокурорських посадах, чи займалися діяльністю необхідною для того, щоб обійняти посаду прокурора чи слідчого, зокрема навчалися у вищому юридичному навчальному закладі і здобули освіту що за рівнем відповідає вищій юридичній освіті.

Відповідно до ст. 8 Конституції України в Україні діє принцип верховенства права. Конституція України май найвищу юридичну силу та пріоритет над іншими нормативно - правовими актами. Закони і підзаконні нормативно - правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй.

Стаття 22 Конституції України визначає, що конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Статтею 46 Конституції України закріплено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також в старості та в інших випадках передбачених законом.

Згідно з ст. 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи. І, саме вимоги ст. 64 Конституції України вказують на те, що конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків передбачених Конституцією України.

Конституційний суд України у рішенні від 11.10.05 року № 8-рп/2005 чітко визначив критерії, за якими можливо встановити, чи відбулося таке звуження: «звуження обсягу прав та свобод це зменшення кола суб'єктів, розміру території, часу, розміру або кількості благ чи будь-яких інших кількісно вимірюваних показників використання прав та свобод, тобто їх кількісні характеристики». Крім цього, Конституційний суд України у своєму рішенні від 09.07.2007 року №6-рп/2007 зазначив, що «невиконання державою взятих на себе соціальних зобов'язань порушує принцип соціальної, правової держави». Встановлення певних соціальних пільг, компенсацій та гарантій є «складовою конституційного права на соціальний захист і юридичними засобами здійснення цього права».

За приписами статей 21, 22 Конституції України права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними; при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Конституційний Суд України неодноразово розглядав питання, пов'язані з реалізацією права на соціальний захист і сформулював чітку правову позицію, згідно з якою Конституція України відокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, які відповідно до статті 17 Конституції України перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме - у Збройних Силах України, органах Служби безпеки України, міліції, прокуратури, охорони державного кордону України, податкової міліції, Управління державної охорони України, державної пожежної охорони, Державного департаменту України з питань виконання покарань тощо (рішення Конституційного Суду України від 6 липня 1999 року № 8-рп/99 у справах щодо права на пільги від 20 березня 2002 ооку № 5-оп/2002 шодо пільг, компенсацій і гарантій та від 11 жовтня 2005 року № 8-рп/2005 про рівень пенсій і щомісячного довічного грошового утримання)

У зазначених рішеннях Конституційний Суд України вказує на те, що необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена насамперед тим, що служба у Збройних Силах України, інших військових формуваннях та правоохоронних органах держави пов'язана з ризиком для життя і здоров'я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей. Це повинно компенсуватися наявністю підвищених гарантій соціальної захищеності, тобто комплексу організаційних - правових економічних заходів, спрямованих на забезпечення добробуту саме цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення (рішення № 5-рп/2002).

22.05.2008 року Конституційний Суд України в рішенні №10-рп/2008 зазначив, що однією з конституційних гарантій прав і свобод людини і громадянина є недопущення їх скасування чи звуження їх змісту та обсягу при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів. Тлумачення словосполучення «звуження змісту та обсягу прав і свобод людини і громадянина», що міститься в частині третій статті 22 Конституції України, Конституційний Суд України дав у рішенні від 22.09.2005 № 5-рп/2005, згідно з яким «...конституційні права свободи гарантуються і не можуть бути скасовані, а при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. Скасування конституційних прав і свобод - це їх офіційна (юридична або фактична) ліквідація. Звуження змісту та обсягу прав і свобод - є їх обмеження. У традиційному розумінні, визначальними поняття змісту прав людини є умови і засоби, які становлять можливості людини, необхідні для задоволення потреб її існування та розвитку. Обсяг прав людини - це їх сутнісна властивість, виражена кількісними показниками можливостей людини, які відображені відповідними правами, що не є однорідними і загальними». Конституційний Суд України також підкреслив, що загальновизнаним є правило, згідно з яким сутність змісту основного права в жодному разі не може бути порушена. Визнання Законом правових актів такими, що втратили чинність, зупинення їх дії, внесення до них змін і доповнень стосовно раніше закріплених в них прав і свобод людини і громадянина Конституційний Суд України вважає скасуванням або обмеженням цих прав і свобод.

Статтею 50-1 Закону № 1789-ХІІ (в редакції від 12 липня 2001) було встановлено, що прокурори і слідчі зі стажем роботи не менше 20 років, у тому числі зі стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років, мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку. Пенсія призначається в розмірі 80 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до котрої включаються всі види оплати праці, на які нараховуються страхові внески, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії. За кожен повний рік роботи понад 10 років на цих посадах пенсія збільшується на 2 відсотки, але не більше 90 відсотків від суми місячного (чинного) заробітку.

Таким чином, позивач набув право виходу на пенсію після набуття ним стажу роботи не менше 20 років, у тому числі зі стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років, незалежно від віку.

Як зазначено в пункті 2 Постанови Пленуму Верховною Суду України від 01.11.1996 року № 9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», оскільки Конституція України, як зазначено в статті 8 має найвищу юридичну силу, а її норми є нормами прямої дії, суди при розгляді конкретних справ мають оцінювати законність того чи іншого нормативно-правового акта з точки зору його відповідності Конституції у всіх необхідних випадках застосовувати Конституцію як акт прямої дії. Судові рішення повинні ґрунтуватись на Конституції, а також на чинному законодавстві, яке не суперечить їй.

Частинами 1 - 3 ст. 8 КАС України встановлено, що суд при вирішенні адміністративної справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави; суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини; звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 № 3477-IV встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) і протоколів до неї та практику Суду як джерело права. Зокрема, статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції кожній фізичній або юридичні особі гарантовано право мирно володіти своїм майном. При цьому зазначено, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. В пунктах 21, 24 рішення у справі «Федоренко проти України» від 01 червня 2006 року Європейський суд з прав людини, здійснюючи прецедентне тлумачення статті 1 Першого Протоколу до Конвенції сформулював правову позицію про те, що право власності може бути «існуючим майном» або «виправданими очікуваннями» щодо отримання можливості ефективного використання права власності чи «законними сподіваннями» отримання права власності (cf., Pressos Compania Naviera S. A. v. Belgium, рішення від 20 листопада 1995 року, серія А, № 332, с. 21, п. 31).

Аналогічна правова позиція щодо права власності особи сформульована Європейським судом з прав людини і в справі Стреч проти Сполучного Королівства (Stretch - United Kingdom, № 44277/98, рішення від 24.04.2003).

Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується (ч.3 ст.8 КАС України).

Частиною 2 ст. 8 КАС України також передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини. Законом України "Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2,4,7 та 11 до Конвенції" (пункт 1) України визнала обов'язковою юрисдикцію Європейського суду з прав людини в усіх питаннях, що стосуються тлумачення та застосування Конвенції. Європейський суд з прав людини розкриває принцип верховенства права через формулювання вимог, які він виводить з цього принципу.

Отже, в розумінні статті 1 Першого Протоколу до Конвенції, позивач, перебуваючи на службі в органах прокуратури, мав законні сподівання отримання пенсії за вислугу років за наявності 20 річного стажу, які ґрунтувалися нормах статті 50-1 Закону № 1789-ХІІ (в редакції від 12 липня 2001 року), і які були звужені ст. 86 Закону № 1697-VII.

Аналогічна правова позиція висловлена в ухвалі Київського апеляційного адміністративного суду від 08 вересня 2016 року по справі №750/6280/16-а.

Доводи відповідача, наведені у запереченнях на адміністративний позов, спростовуються встановленими судом обставинами, доказами дослідженими та наведеними нормами права.

Вимогами ч.4 ст.183-2 КАС України визначено, що суд, оцінюючи повідомлені позивачем у позові та відповідачем у запереченнях обставини, вважає їх достатніми для прийняття законного рішення у скороченому провадженні та не бачить підстав для виклику осіб та проведенні судового засідання за загальними правилами КАС України.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Згідно до частини третьої ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

У відповідності до ч. 1ст. 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб»єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України. Однак позивачем позовна вимога про стягнення судових витрат не заявлена, а тому не підлягає стягненню.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.2, 6, 11, 17, 71, 94, 160, 161, 162, 163, 171, 183-2, КАС України, суд - ПОСТАНОВИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного Управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області про визнання протиправною відмову в призначенні пенсії та зобов'язання здійснити призначення пенсії за вислугою років задовольнити частково.

Визнати протиправною відмову Головного Управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області щодо призначення ОСОБА_1 пенсії за вислугу років 20 років відповідно до статті 50 - 1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 р. та зобов'язати Головне Управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області призначити ОСОБА_1 пенсію за вислугу років, згідно ст. 50 - 1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 р. (в редакції Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про прокуратуру» від 12.07.2001 № 2663 - 111), ) з розрахунку 90% від суми місячного заробітку, з 08.09.2016 року.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанову суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Вінницького адміністративного апеляційного суду через Шевченківський районний суд м. Чернівці, шляхом подачі сторонами апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення постанови.

Суддя Слободян Г.М.