Справа № 804/10268/15
Суддя: Степаненко Вячеслав Віталійович
Дата ухвалення: 2016-02-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіОСОБА_1
при секретаріОСОБА_2
представника позивача ОСОБА_3
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпропетровську адміністративну справу за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Зетта Груп» до Східно-Дніпровська обєднана державна податкова інспекція Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області про скасування податкового повідомлення-рішення,-
Товариство з обмеженою відповідальністю «Зетта Груп» звернулось до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Східно-Дніпровської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області про скасування податкового повідомлення-рішення № НОМЕР_1 від 13.03.2015 року.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що податковий орган провів перевірку без відома позивача, чим порушено право платника податків надавати матеріали, які можуть бути підставами для висновків під час проведення перевірки. Крім того, первинні документи підтверджують здійснення господарських операцій, а відповідач дійшов до необґрунтованого висновку про допущення позивачем порушень податкового законодавства, а тому податкове повідомлення-рішення підлягає скасуванню з підстав, викладених у позовній заяві та поясненнях.
У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити у повному обсязі.
Відповідач позов не визнав, надав до суду письмові заперечення, зазначивши, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення винесено правомірно, в межах повноважень та на підставі законодавства України. Відповідач у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, що підтверджується матеріалами справи, причини неявки суду не повідомив, клопотань не надав, у звязку з чим суд ухвалив проводити розгляд справи без його участі на підставі частини четвертої статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України.
Заслухавши пояснення сторін, розглянувши наявні документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.
За результатами проведеної перевірки складено акт №16/22/38731483 від 22.01.2015 року, у висновках якого встановлено порушення позивачем п.201.1., п.201.10 ст.201, п.11 підрозділу 2 перехідних положень, п.198.2, п.198.6 ст.198 Податкового кодексу України, у зв'язку з чим встановлено заниження податку на додану вартість за серпень 2014 року в сумі 60 370,00 грн.
Як вбачається з акту, перевірка була проведена в порядку статті 79 Податкового кодексу України відповідно до наказу Східно-Дніпровської обєднаної державної податкової інспекції від 12.01.2015 року №3 про призначення документальної позапланової невиїзної перевірки ТОВ «Зетта Груп».
Вказаний наказ був предметом судового оскарження. Так, постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05 серпня 2015 року по справі №804/8448/15 визнано протиправними дії Східно-Дніпровської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області з проведення позапланової документальної невиїзної перевірки ТОВ «Зетта Груп» на підставі наказу від 12.01.2015 року №3, за результатами якої складено акт №16/22/38731483 від 22.01.2015 року.
Ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 22.10.2015 року постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05 серпня 2015 року у справі № 804/8448/15 залишено без змін.
Таким чином, судовими рішеннями, які набрали законної сили, встановлено протиправність проведення перевірки на підставі наказу від 12.01.2015 року №3, за результатами якої складено акт №16/22/38731483 від 22.01.2015 року, висновки якого є предметом дослідження у даній справі.
Що стосується суті порушень, суд зазначає, що в силу пункту 185.1 статті 185 Податкового кодексу України об'єктом оподаткування є операції платників податку з: а) постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з передачі права власності на об'єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об'єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю; б) постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу; в) ввезення товарів на митну територію України; г) вивезення товарів за межі митної території України; е) постачання послуг з міжнародних перевезень пасажирів і багажу та вантажів залізничним, автомобільним, морським і річковим та авіаційним транспортом.
Відповідно до пункту 198.1 статті 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.
Пунктом 198.3 статті 198 Податкового кодексу України визначено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у звязку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті.
При цьому датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту відповідно до пункту 198.2 статті 198 Податкового кодексу вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.
Пунктом 198.6 статті 198 Податкового кодексу України встановлено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.
За приписами пункту 201.1 статті 201 Податкового кодексу України платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою (за наявності) податкову накладну, складену за вибором покупця (отримувача) в один з таких способів: а) у паперовому вигляді; б) в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та умови реєстрації податкової накладної у Єдиному реєстрі податкових накладних. У такому разі складання податкової накладної у паперовому вигляді не є обов'язковим.
Податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту. При здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов'язаний надати покупцю податкову накладну та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних (абзац перший та другий пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України).
У відповідності до пункту 11 підрозділу 2 розділу XX Перехідних Положень Податкового кодексу України (в редакції на час формування позивачем спірного податкового кредиту) реєстрація податкових накладних платниками податку на додану вартість - продавцями в Єдиному реєстрі податкових накладних запроваджується для платників цього податку, у яких сума податку на додану вартість в одній податковій накладній становить: понад 1 мільйон гривень - з 1 січня 2011 року; понад 500 тисяч гривень - з 1 квітня 2011 року; понад 100 тисяч гривень - з 1 липня 2011 року; понад 10 тисяч гривень - з 1 січня 2012 року.
Податкова накладна, в якій сума податку на додану вартість не перевищує 10 тисяч гривень, не підлягає включенню до Єдиного реєстру податкових накладних. Податкова накладна, виписана при здійсненні операцій з постачання підакцизних товарів та товарів, ввезених на митну територію України, з 1 січня 2012 року підлягає включенню до Єдиного реєстру податкових накладних не залежно від розміру податку на додану вартість в одній податковій накладній.
Згідно пункту 44.1 статті 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.
Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту (абзац другий пункту 44.1 статті 44 Податкового кодексу України).
Частинами 1, 2 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» передбачено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
На виконання умов договору було придбано товар, що підтверджується видатковими накладними №835 від 01.08.2014 року, №836 від 01.08.2014 року, №837 від 06.08.2014 року, №838 від 06.08.2014 року, №839 від 06.08.2014 року, №840 від 06.08.2014 року, №841 від 20.08.2014 року, №842 від 20.08.2014 року; податковими накладними №367 від 01.08.2014 року, №368 від 01.08.2014 року, №376 від 06.08.2014 року, №370 від 06.08.2014 року, №371 від 06.08.2014 року, №372 від 06.08.2014 року, №373 від 20.08.2014 року, №374 від 20.08.2014 року; рахунками-фактурами №000250 від 01.08.2014 року, №000251 від 01.08.2014 року, №000253 від 06.08.2014 року, №000257 від 06.08.2014 року, №000255 від 06.08.2014 року, №000259 від 06.08.2014 року, №000270 від 20.08.2014 року, №000272 від 28.08.2014 року.
Всі розрахунки між сторонами були проведені в безготівковій формі в повному обсязі, що підтверджується платіжними дорученнями №170 від 14.08.2014 року, №178 від 21.08.2014 року, №179 від 21.08.2014 року, №180 від 21.08.2014 року, №181 від 21.08.2014 року, №193 від 03.09.2014 року, №192 від 03.09.2014 року на загальну суму 362 218,08 грн., в т. ч. ПДВ 60 369,68 грн.
Щодо твердження податкового органу про відсутність під час перевірки товарно-транспортних накладних, то суд зазначає, що представник позивача у судовому засіданні пояснив, що придбаний у ТОВ «Полінтерком» товар був малогабаритним та вміщувався у багажник легкового автомобілю, а тому доставка ТМЦ до ТОВ «Зетта Груп» відбувалась за попередньою домовленістю безпосередньо постачальником його власним автотранспортом, або передавався транспортом міжміського сполучення (маршрутка).
При цьому відповідно до розділу 1 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених Наказом Міністерства транспорту України №363 від 14.10.1997 року, товарно-транспортна документація - комплект юридичних документів, на підставі яких здійснюють облік, приймання, передавання, перевезення, здавання вантажу та взаємні розрахунки між учасниками транспортного процесу; товарно-транспортна накладна - єдиний для всіх учасників транспортного процесу юридичний документ, що призначений для списання товарно-матеріальних цінностей, обліку на шляху їх переміщення, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, а також для розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи.
Разом з тим, вказані правила перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні не встановлюють правил податкового обліку валових витрат платників податку, а лише встановлюють права, обов'язки та відповідальність власників автомобільного транспорту (перевізників). При цьому документи, обумовлені вказаними правилами, зокрема, товарно-транспортна накладна та подорожній лист, не є документами первинного бухгалтерського обліку, що підтверджують обставини придбання та продажу товарно-матеріальних цінностей.
Щодо ненадання позивачем сертифікатів відповідності на товар суд зазначає, що сертифікати якості на продукцію видаються безпосередньо виробником товару (продукції) на підтвердження відповідності продукції певним нормативним вимогам і стандартам якості. В Переліку продукції, що підлягає обов'язковій сертифікації в Україні, затвердженого Наказом Держспоживстандарту України від 01.02.2005 року №28, придбані позивачем товари відсутні. Таким чином, на зазначені товари сертифікати якості виробником не видаються. Крім того, такі документи не можуть вважатися первинними в розумінні Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та бути підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій.
Суд також відхиляє доводи відповідача щодо помилок в оформленні видаткових накладних, оскільки самі по собі помилки в оформленні певних документів не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобовязаннях платника податків у звязку з його господарською діяльністю мали місце.
Також позивачем до матеріалів справи було долучено документи з наступними контрагентами: ТОВ «Україна»; ТОВ «Агрофірма «Агротіс»; ТОВ «Агро - техно - сервіс»; ТОВ «Промінь -АА»; СФГ ОСОБА_4; Сільськогосподарський виробничий кооператив «Вівсяницький»; ТОВ «Інтерсільгосптехника»; ТОВ агропромислова фірма «Прогрес-Агро»; ДП «Колосисте» ТОВ «Агроплаза»; ТОВ «Агроавтосервис»; ТОВ «Амако Україна»; ТОВ СП «Кам'янське»; ТОВ ТД «Український Агропромисловий Холдінг»; ТОВ «Сільськогосподарське підприємство «Агро-Ка-Полтава»; сільськогосподарське ТОВ «Степове» (договори, рахунки на оплату, видаткові накладні, експрес накладні, довіреності на отримання ТМЦ, податкові накладні, оборотно-сальдові відомості, банківські виписки), які свідчать про подальше використання товару, придбаного у ТОВ «Полінтерком».
Доставка відбувалась за допомогою поштових відділень «Нова Пошта» та по деяким підприємствам за домовленістю сторін, самовивіз або безпосередньо доставка самим позивачем власними силами.
Таким чином, матеріалами справи підтверджується, що для здійснення господарських операцій у відповідності з нормами господарського і цивільного законодавства, позивачем було укладено договори, отримано і складено всі необхідні первинні документи, що засвідчують факт виконання договорів.
Частиною першою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України закріплено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.
Відповідно до частини 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві доводи позивача підлягають задоволенню.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд керується вимогами частини 1 статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно з якими, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є субєктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.
Керуючись статтями 11, 70-72, 86, 94, 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:
Адміністративний позов товариства з обмеженою відповідальністю «Зетта Груп» до Східно-Дніпровської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області про скасування податкового повідомлення-рішення задовольнити у повному обсязі.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Східно-Дніпровської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Зетта Груп» судові витрати у розмірі 182,70 грн. (сто вісімдесят дві гривні 70 копійок).
Постанова суду набирає законної сили відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в порядку та у строки, встановлені статтею 186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст постанови складено 08 лютого 2016 року.

Суддя ОСОБА_1