Справа № 369/7663/16-а
Суддя: Волчко А. Я.
Дата ухвалення: 2016-11-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 369/7663/16-а
Провадження № 2-а/369/557/16
ПОСТАНОВА

Іменем України

09.11.2016 року Києво-Святошинський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Волчка А.Я.

за участю секретаря Приходченко К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України у Києво-Святошинському районі про зобовязання здійснити перерахунок пенсії,-

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Управління Пенсійного фонду України у Києво-Святошинському районі про зобовязання здійснити перерахунок пенсії.

Свої вимоги позивач мотивувала тим, що вона ОСОБА_1, з 15.08.1977 року працювала вчителем початкових класів в школі, вихователем, директором школи, а також вихователем в дитячому садку та завідуючою дитячим комбінатом, тобто на посадах, що дають право на призначення пенсії за вислугу років та в установах і закладах сфери освіти.

З 15.11.2006 року була звільнена з роботи у звязку з виходом на пенсію за вислугу років.

З 16.11.2006 року їй було призначено пенсію за вислугу років, як працівнику сфери освіти відповідно до статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення»

Зазначений вид пенсії вона отримувала з перервами: з 16.11.2006 по 21.11.2006, а потім - з 16.01.2008 року до 26.08.2014 року, тобто до дати останнього працевлаштування за спеціальністю, що дає право на даний вид пенсії.

18.05.2016 року після досягнення пенсійного віку (57 років 6 місяців) вона звернулася до управління ПФУ у Києво-Святошинському районі Київської області з заявою про призначення їй іншого виду пенсії, зокрема, пенсії за віком. До заяви нею було додано всі необхідні для призначення зазначеного виду пенсії документи.

Для обчислення пенсії за віком відповідачем було застосовано показник середньої заробітної плати працівників, зайнятих у галузях економіки України за 2007 рік (1197,91 грн.).

Перед призначенням пенсії за віком протягом майже 2-х років (з 26.08.2014 року до 18.05.2016 року) вона не отримувала жодного виду пенсії, а, отже, апріорі, у моєму випадку не може бути переведення з одного виду пенсії на інший, а мова йде безпосередньо про призначення нового виду пенсії.

За ч. 2 ст. 7 Закону України «Про пенсійне забезпечення» пенсії за вислугу років призначаються при залишенні роботи, яка дає право на цю пенсію.

Відповідно до п. 2.4 Постанови Правління Пенсійного фонду України Про затвердження Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 25.11.2005 року №22-1, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за № 1566/11846, пенсії за вислугу років призначаються у разі звільнення з роботи, що дає право на цей вид пенсії. У разі зарахування після призначення пенсії за вислугу років на роботу, яка дає право на цей вид пенсії, виплата пенсії припиняється і поновлюється з дня, що слідує за днем звільнення з роботи.

26.08.2014 року позивач працевлаштувалася на роботу вчителем середньої школи № 215 м. Києва, де працюю по теперішній час. Це підтверджується записом в трудовій книзі. Виплату пенсії по вислузі років з 26.08.2014 р. було припинено. За цей час поновлення пенсії за вислугу років не було, оскільки вона продовжує працювати за спеціальністю. Отже, відсутність пенсії взагалі категорично виключає можливість переведення з одного виду пенсії на інший.

Таким чином, якщо вона досягнула пенсійного віку (57 років і 6 місяців) і звернулася за призначенням іншого виду пенсії, зокрема, пенсії за віком, вперше, вважає, що при призначенні цього виду пенсії має застосовуватися середня заробітна плата (дохід) у середньому на одну застраховану особу в цілому в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії, як це передбачено статтею 40 зазначеного вище Закону.З огляду на зазначене, подана нею у 2016 році заява про перерахунок пенсії внаслідок переходу на інший вид пенсії, тобто на пенсію за віком, не може розцінюватися як таке переведення, оскільки його по факту не було і не могло бути, адже виплата пенсії за вислугу років до призначення пенсії за віком була припинена. Більш того, заява була подана за такою формою саме за наполегливою рекомендацією районного УПФУ.

Застосування відповідачем при обчисленні пенсії розміру середньої заробітної плати працівників за 2007 рік (1197,91 грн.) взагалі не можна нічим обґрунтувати, оскільки пенсія за вислугу років була їй призначена

16.01.2016 року та виплачувалася до 25.08.2014 року що спростовує доводи відповідача про необхідність проведення перерахунку пенсії з врахуванням показника середньої заробітної плати працівників, зайнятих у галузях економіки України за 2007 рік (1197,91 грн.), оскільки це жодним чином не є навіть роком, що передує року звернення за призначенням або перерахунком раніше отримуваної нею пенсії.

При попередньому призначенні пенсії показник за 2007 рік не застосовувався і не міг застосовуватися, оскільки пенсія за вислугу років призначена ще до 2007 року, а чинним законодавством не передбачено перерахунку пенсії за вислугу років.

За таких обставин, оскільки позивач отримувала пенсію за вислугу років з 2006 (з урахуванням перерв на періоди роботи за спеціальністю) по 2014 рік, а звернулася за призначенням пенсії за віком у 2016 році, то у спірному випадку не може йти мова про переведення з одного виду пенсії на інший.

Тому позивач вважає, що дії відповідача щодо застосування при призначенні пенсії за віком показника середньої заробітної плати працівників, зайнятих у галузях економіки України за 2007 рік (1197,91 грн.), є безпідставними та такими, що суперечать вимогам статті 40 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», а тому змушена звернутися до суду за захистом своїх законних прав.

Також слід зауважити, що коригування заробітку для обчислення пенсії шляхом множення коефіцієнта заробітку на показник середньої заробітної плати за три роки, що передують року звернення за призначенням пенсії, проводиться з метою осучаснення раніше отриманого заробітку, тобто приведення його до сьогоднішнього дня.

Отже, якщо для призначення пенсії враховується заробітна плата до 2016 року, то коригування цієї заробітної плати на показник середньої заробітної плати за 2007 рік втрачає позитивне соціальне значення. У такому випадку осучаснення заробітку не відбувається, а навпаки проводиться його штучне зниження.

Крім того, для призначення вказаного вище виду пенсії (за віком) управлінням ПФУ у Києво-Свягошинському районі Київської області було враховано заробітну плату за період, починаючи з 01.07.2000 року до 31.10.2006 року.

Відповідно ж до вимог ст. 40 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон) для обчислення пенсії враховується заробітна плата (дохід) за весь період страхового стажу, починаючи з 1 липня 2000 року.

Таким чином, відповідачем для призначення пенсії за віком мало б бути враховано заробітну плату за весь період з 01.07.2000 до 30.04.2016 р. (з урахуванням перерв в роботі), як це передбачено статтею 40 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» та застосовано середню заробітну плату працівників, зайнятих у галузях економіки України, за 2013-2015 роки (3263,44 грн.).

Водночас, з незрозумілих для позивача причин та всупереч статті 40 зазначеного Закону, було враховано заробітну плату лише до 31.10.2006 току та застосовано показник середньої заробітної плати працівників, зайнятих у галузях економіки України за 2007 рік (1197,91 грн.).

Вважає дії управління ПФУ у Києво-Святошинському районі Київської області щодо врахування заробітної плати для обчислення пенсії лише до 2006 року (при тому, що вона працювала і отримувала заробітну плату з якої сплачувалися страхові внески та, яка мала б бути врахована для обчислення пенсії, і з 2006 до 2008 року та з 2014 до 2016 року), протиправними та такими, що суперечать статті 40 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування».

У своїй заяві від 24.06.2016 року № 136/Н-01 позивач також вказувала на неправомірність дій пенсійного органу щодо проведення перерахунку пенсії в частині її підвищення відповідно до ч. 3 ст. 29 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування».

В свою чергу, відповідач у своєму листі від 01.07.2016 року № 136/ Н-01 зазначив, що позивач не має права на таке підвищення, оскільки їй було змінено вид пенсії з вислуги років на пенсію за віком.

Перед призначенням пенсії за віком протягом майже 2-х років (з 26.08.2014 року до 18.05.2016 року) позивач не отримувала жодного виду пенсії, отже, призначення пенсії за віком відбувається вперше.

За таких обставин, виходячи із аналізу змісту зазначеної вище законодавчої норми, пенсію мені має бути підвищено на 12,5% основного розміру пенсії, оскільки право на пенсію за віком за цим Законом я набула після досягнення 57 років 6 місяців, тобто із запізненням на 2 роки 6 місяців.

З огляду на вказане, вважає, що з боку державного органу, створеного з метою здійснення соціального захисту пенсіонерів, є недоречним та негуманним відмовляти мені в підвищенні пенсії, посилаючись на отримання у минулому пенсії за вислугу років, виплата якої була припинена.

При цьому, призначення пенсії за віком жодним чином не нівелює її права на підвищення пенсії на 12,5 %, адже пенсія за віком, як вже наголошувалося вище, позивачу призначається вперше. В контексті сказаного важливим аргументом є також те, що всі умови такого підвищення, передбачені ч. З ст. 29 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» позивачем дотримано.

Таким чином, незважаючи на отримання у минулому пенсії за вислугу років (з тривалою перервою перед призначенням пенсії за віком), при набутті права на пенсію за віком її обчислення повинно здійснюватись у тому числі з урахуванням частини 3 статті 29 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування».

Внаслідок усіх перерахованих вище неправомірних дій районного управління УПФУ щомісяця позивач недоотримує пенсію в розмірі 2345,11 грн., з чим категорично погодитися не може.

У звязку з викладеним, відповідач неправомірно відмовив у призначенні пенсії за віком, з врахуванням заробітної плати за період з 01.07.2000 року до 30.04.2016 року (з урахуванням перерв в роботі), із застосуванням середньої заробітної плати працівників, зайнятих у галузях економіки України за три роки, що передують року звернення за призначенням пенсії, тобто за 2013-2015 роки (3263,44 грн.), а також у підвищенні її на 12,5 відсотка розміру пенсії, обчисленого відповідно до статті 27 цього Закону, з 18.05.2016 р., відповідно до статей 29 та 40 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування».

Тому просила зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в Києво- Святошинському районі Київської області провести перерахунок га виплату; ^ пенсії з врахуванням заробітної плати за період з 01.07.2000 року до 30.4)4.20Ібчроку (з урахуванням перерв в роботі), із застосуванням середньої заробітної плати працівників, зайнятих у галузях економіки України за три роки, що передують року звернення за призначенням пенсії, тобто за 2013- 2015 роки (3263,44 грн.), підвищивши її розмір на 12,5 відсотка розміру пенсії, обчисленого відповідно до ст. 27 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», з 18.05.2016 року, відповідно до статей 29, 40 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», з урахуванням виплачених сум.

У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечував, оскільки вважає, вимоги позивача необґрунтованими та безпідставними, тому просили відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог.

Суд, вислухавши думку учасників процесу, вивчивши та дослідивши матеріали справи, зясувавши всі фактичні обставини на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, прийшов до висновку, що адміністративний позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню частково з наступних підстав:

Відповідно до п.9 ч.1 ст.3 КАС України відповідач - суб»єкт владних повноважень, а у випадках, передбачених законом, й інші особи, до яких звернена вимога позивача.

Відповідно до п. 7 ч.1 ст.3 КАС України суб»єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб»єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства.

Згідно частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах своїх повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України.

Зазначене ґрунтується і на положеннях Рішення Конституційного Суду України від 18 червня 2007 року №4-рп/2007, у пункті 3.4 якого вказано, що Конституційний Суд України неодноразово розглядав проблему, пов'язану з реалізацією права на соціальний захист, неприпустимістю обмеження конституційного права громадян на достатній життєвий рівень, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція та закони України виокремлюють певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави.

Як встановлено судом, позивач ОСОБА_1, з 15.08.1977 року працювала вчителем початкових класів в школі, вихователем, директором школи, а також вихователем в дитячому садку та завідуючою дитячим комбінатом, тобто на посадах, що дають право на призначення пенсії за вислугу років та в установах і закладах сфери освіти.

З 15.11.2006 року була звільнена з роботи у звязку з виходом на пенсію за вислугу років.

З 16.11.2006 року їй було призначено пенсію за вислугу років, як працівнику сфери освіти відповідно до статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення»

Зазначений вид пенсії вона отримувала з перервами: з 16.11.2006 по 21.11.2006, а потім - з 16.01.2008 року до 26.08.2014 року, тобто до дати останнього працевлаштування за спеціальністю, що дає право на даний вид пенсії.

18.05.2016 року після досягнення пенсійного віку (57 років 6 місяців) вона звернулася до управління ПФУ у Києво-Святошинському районі Київської області з заявою про призначення їй іншого виду пенсії, зокрема, пенсії за віком. До заяви нею було додано всі необхідні для призначення зазначеного виду пенсії документи.

Для обчислення пенсії за віком відповідачем було застосовано показник середньої заробітної плати працівників, зайнятих у галузях економіки України за 2007 рік (1197,91 грн.).

Відповідно ж до вимог ст. 40 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон) для обчислення пенсії враховується заробітна плата (дохід) за весь період страхового стажу, починаючи з 1 липня 2000 року.

Заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії визначається за формулою: Зп = Зс х (Ск : К), де:Зп - заробітна плата (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії, у гривнях: Зс - середня заробітна плата (дохід) у середньому на одну застраховану особу в цілому в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії.

Дана стаття у зазначеній редакції діє з 1 січня 2012 року.

За ч. 1 ст. 44 вказаного вище Закону заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Виходячи з правових приписів ст. 45 Закону, пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку.

Частина 3 вказаної правової норми регулює порядок переведення з одного виду пенсії на інший, а саме: переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.

При переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій статті 40 цього Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії (частина4 ст. 45 Закону).

Саме на цю правову норму посилається у своєму листі від 01.07.2016 року № 136/Н-01 УПФУ у Києво-Святошинському районі Київської області.

Перед призначенням пенсії за віком протягом майже 2-х років (з 26.08.2014 року до 18.05.2016 року) вона не отримувала жодного виду пенсії, а, отже, апріорі, у моєму випадку не може бути переведення з одного виду пенсії на інший, а мова йде безпосередньо про призначення нового виду пенсії.

За ч. 2 ст. 7 Закону України «Про пенсійне забезпечення» пенсії за вислугу років призначаються при залишенні роботи, яка дає право на цю пенсію.

Відповідно до п. 2.4 Постанови Правління Пенсійного фонду України Про затвердження Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 25.11.2005 року №22-1, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за № 1566/11846, пенсії за вислугу років призначаються у разі звільнення з роботи, що дає право на цей вид пенсії. У разі зарахування після призначення пенсії за вислугу років на роботу, яка дає право на цей вид пенсії, виплата пенсії припиняється і поновлюється з дня, що слідує за днем звільнення з роботи.

26.08.2014 року позивач працевлаштувалася на роботу вчителем середньої школи № 215 м. Києва, де працюю по теперішній час. Це підтверджується записом в трудовій книзі. Виплату пенсії по вислузі років з 26.08.2014 р. було припинено. За цей час поновлення пенсії за вислугу років не було, оскільки вона продовжує працювати за спеціальністю. Отже, відсутність пенсії взагалі категорично виключає можливість переведення з одного виду пенсії на інший.

Таким чином, якщо вона досягнула пенсійного віку (57 років і 6 місяців) і звернулася за призначенням іншого виду пенсії, зокрема, пенсії за віком, вперше, вважає, що при призначенні цього виду пенсії має застосовуватися середня заробітна плата (дохід) у середньому на одну застраховану особу в цілому в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії, як це передбачено статтею 40 зазначеного вище Закону.

З огляду на зазначене, подана нею у 2016 році заява про перерахунок пенсії внаслідок переходу на інший вид пенсії, тобто на пенсію за віком, не може розцінюватися як таке переведення, оскільки його по факту не було і не могло бути, адже виплата пенсії за вислугу років до призначення пенсії за віком була припинена. Більш того, заява була подана за такою формою саме за наполегливою рекомендацією районного УПФУ.

Застосування відповідачем при обчисленні пенсії розміру середньої заробітної плати працівників за 2007 рік (1197,91 грн.) взагалі не можна нічим обґрунтувати, оскільки пенсія за вислугу років була їй призначена

16.01.2016 року та виплачувалася до 25.08.2014 року що спростовує доводи відповідача про необхідність проведення перерахунку пенсії з врахуванням показника середньої заробітної плати працівників, зайнятих у галузях економіки України за 2007 рік (1197,91 грн.), оскільки це жодним чином не є навіть роком, що передує року звернення за призначенням або перерахунком раніше отримуваної нею пенсії.

При попередньому призначенні пенсії показник за 2007 рік не застосовувався і не міг застосовуватися, оскільки пенсія за вислугу років призначена ще до 2007 року, а чинним законодавством не передбачено перерахунку пенсії за вислугу років.

За таких обставин, оскільки позивач отримувала пенсію за вислугу років з 2006 (з урахуванням перерв на періоди роботи за спеціальністю) по 2014 рік, а звернулася за призначенням пенсії за віком у 2016 році, то у спірному випадку не може йти мова про переведення з одного виду пенсії на інший.

Тому позивач вважає, що дії відповідача щодо застосування при призначенні пенсії за віком показника середньої заробітної плати працівників, зайнятих у галузях економіки України за 2007 рік (1197,91 грн.), є безпідставними та такими, що суперечать вимогам статті 40 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», а тому змушена звернутися до суду за захистом своїх законних прав.

Також слід зауважити, що коригування заробітку для обчислення пенсії шляхом множення коефіцієнта заробітку на показник середньої заробітної плати за три роки, що передують року звернення за призначенням пенсії, проводиться з метою осучаснення раніше отриманого заробітку, тобто приведення його до сьогоднішнього дня.

Отже, якщо для призначення пенсії враховується заробітна плата до 2016 року, то коригування цієї заробітної плати на показник середньої заробітної плати за 2007 рік втрачає позитивне соціальне значення. У такому випадку осучаснення заробітку не відбувається, а навпаки проводиться його штучне зниження.

Крім того, для призначення вказаного вище виду пенсії (за віком) управлінням ПФУ у Києво-Святошинському районі Київської області було враховано заробітну плату за період, починаючи з 01.07.2000 року до 31.10.2006 року.

Відповідно ж до вимог ст. 40 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон) для обчислення пенсії враховується заробітна плата (дохід) за весь період страхового стажу, починаючи з 1 липня 2000 року.

Таким чином, відповідачем для призначення пенсії за віком мало б бути враховано заробітну плату за весь період з 01.07.2000 до 30.04.2016 р. (з урахуванням перерв в роботі), як це передбачено статтею 40 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» та застосовано середню заробітну плату працівників, зайнятих у галузях економіки України, за 2013-2015 роки (3263,44 грн.).

Водночас, з незрозумілих для позивача причин та всупереч статті 40 зазначеного Закону, було враховано заробітну плату лише до 31.10.2006 току та застосовано показник середньої заробітної плати працівників, зайнятих у галузях економіки України за 2007 рік (1197,91 грн.).

Вважає дії управління ПФУ у Києво-Святошинському районі Київської області щодо врахування заробітної плати для обчислення пенсії лише до 2006 року (при тому, що вона працювала і отримувала заробітну плату з якої сплачувалися страхові внески та, яка мала б бути врахована для обчислення пенсії, і з 2006 до 2008 року та з 2014 до 2016 року), протиправними та такими, що суперечать статті 40 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування».

У своїй заяві від 24.06.2016 року № 136/Н-01 позивавч також вказувала на неправомірність дій пенсійного органу щодо проведення перерахунку пенсії в частині її підвищення відповідно до ч. 3 ст. 29 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування».

Частиною 3 статті 29 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що жінкам, які народилися у період по 31 грудня 1961 року, після виходу на пенсію встановлюється підвищення розміру пенсії, обчисленого відповідно до статті 27 цього Закону, в розмірі 2,5 відсотка за кожні шість місяців більш пізньою виходу на пенсію, починаючи з 55 років до досягнення ними 60-річного віку.

В свою чергу, відповідач у своєму листі від 01.07.2016 року № 136/ Н-01 зазначив, що позивач не маю права на таке підвищення, оскільки їй було змінено вид пенсії з вислуги років на пенсію за віком.

Такий висновок є помилковим, протиправним та жодним чином не аргументований.

Так, Закон дає право жінці визначитися коли їй виходити на пенсію: в «свій» пенсійний вік (при цьому її пенсія буде збільшена на 2,5% за кожні 6 місяців більш пізнього виходу на пенсію) чи достроково, в 55 років (при цьому пенсія її буде зменшена на 0,5% за кожний повний чи неповний місяць дострокового виходу на пенсію). Тобто, якщо б позивач призначала пенсію за віком після досягнення нею 55 років, тобто достроково, то з її пенсії в обовязковому порядку було би утримано по 0,5% за кожен місяць дострокового виходу на пенсію до досягнення мною 57 років 6 місяців, і навіть у тому випадку, якщо бивона переходила з одного виду пенсії на інший.

Системний аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку, що законодавець повязує набуття особою права на підвищення розміру пенсії відповідно до ч. З ст. 29 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» саме з фактом народження жінки у період по 31 грудня 1961 року та з моментом більш пізнього виходу на пенсію за віком, а тому в неї наявне право на таке підвищення.

Крім того, ст. 29 вказаного Закону України не передбачено будь-яких обмежень, за яких таке підвищення не може бути встановлено, в т.ч. і для тих осіб, які отримували інший вид пенсії, зокрема за вислугу років.

Пенсія за віком призначається вперше, адже права на таку пенсію позивач набула, досягнувши 57 років 6 місяців, тобто з 08.05.2016.

Можна сказати, що частиною 3 статті 29 вищезазначеного Закону передбачені компенсатори у зв'язку з підвищенням пенсійного віку жінкам, які народилися у період з 1 жовтня 1956 року по 31 грудня 1961 року. Після виходу на пенсію за новим пенсійним віком їм встановлюється підвищення до пенсії в розмірі 2,5 відсотка за кожні шість місяців більш пізнього виходу на пенсію, починаючи з 55 років до досягнення ними 60-річного віку.

Варто зауважити, що вказана норма стосується лише жінок, яким пенсія призначатиметься за Законом України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», на спеціальні закони вона не поширюється.

Більш того, як я вже зазначала, перед призначенням пенсії за віком протягом майже 2-х років (з 26.08.2014 року до 18.05.2016 року) позивач не отримувала жодного виду пенсії, отже, призначення пенсії за віком відбувається вперше.

За таких обставин, виходячи із аналізу змісту зазначеної вище законодавчої норми, пенсію мені має бути підвищено на 12,5% основного розміру пенсії, оскільки право на пенсію за віком за цим Законом я набула після досягнення 57 років 6 місяців, тобто із запізненням на 2 роки 6 місяців.

З огляду на вказане, вважає, що з боку державного органу, створеного з метою здійснення соціального захисту пенсіонерів, є недоречним та негуманним відмовляти мені в підвищенні пенсії, посилаючись на отримання у минулому пенсії за вислугу років, виплата якої була припинена.

При цьому, призначення пенсії за віком жодним чином не нівелює її права на підвищення пенсії на 12,5 %, адже пенсія за віком, як вже наголошувалося вище, позивачу призначається вперше. В контексті сказаного важливим аргументом є також те, що всі умови такого підвищення, передбачені ч. З ст. 29 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» позивачем дотримано.

Таким чином, незважаючи на отримання у минулому пенсії за вислугу років (з тривалою перервою перед призначенням пенсії за віком), при набутті права на пенсію за віком її обчислення повинно здійснюватись у тому числі з урахуванням частини 3 статті 29 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування».

Внаслідок усіх перерахованих вище неправомірних дій районного управління УПФУ щомісяця позивач недоотримує пенсію в розмірі 2345,11 грн., з чим категорично погодитися не може.

У звязку з викладеним, відповідач неправомірно відмовив у призначенні пенсії за віком, з врахуванням заробітної плати за період з І 01.07.2000 року до 30.04.2016 року (з урахуванням перерв в роботі), із застосуванням середньої заробітної плати працівників, зайнятих у галузях економіки України за три роки, що передують року звернення за призначенням пенсії, тобто за 2013-2015 роки (3263,44 грн.), а також у підвищенні її на 12,5 відсотка розміру пенсії, обчисленого відповідно до статті 27 цього Закону, з 18.05.2016 р., відповідно до статей 29 та 40 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування».

Відповідно до ст. 45 ч.3 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду. При переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій статті 40 цього Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії.

Аналіз зазначеної норми свідчить про те, що нею регламентовано порядок переведення з одного виду пенсії, призначеного за Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», на інший. Отже показник середньої заробітної плати при переведенні на інший вид пенсії має бути незмінним, тобто таким, яким він був на час призначення пенсії за цим Законом.

Однак в судовому засіданні встановлено, що 18.05.2016 позивач звернулась в Управління Пенсійного фонду України У Києво-Святошинському райні із заявою не про перехід на інший вид пенсії.

Крім того, після призупинення виплати позивачеві пенсії за вислугу років вона продовжувала працювати, сплачувала у встановленому законодавством порядку страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування та до накопичувальної системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування.

З наведених вище підстав суд вважає, що дії відповідача щодо відмови у розрахунку ОСОБА_1 пенсії за віком із застосуванням показника середньої заробітної плати працівників, зайнятих в галузях економіки України за останні три роки, що передують року звернення із заявою про призначення пенсії за віком, є протиправними.

Відповідно до ст. 40 ч.2 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії визначається виходячи із середньої заробітної плати в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії.

Для поновлення порушеного права позивача суд вважає за необхідне зобов'язати відповідача перерахувати ОСОБА_1 пенсію за віком з 18.05.2016 відповідно до ч. 2 ст. 40 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» із застосуванням показника середньої заробітної плати працівників, зайнятих в галузях економіки України за останні три роки, що передують року звернення із заявою про призначення пенсії за віком та виплатити різницю між фактично отриманою та призначеною пенсією.

Згідно вимог ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших субєктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 6 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішеннями, дією чи бездіяльністю субєкта владних повноважень порушені її права, свободи та інтереси.

Ст. 13 Конвенції, яка гарантовано кожному право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо порушення передбаченого Конвенцією права було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Відповідно до ч.2 ст. 8 КАС України, передбачено під час вирішення справи суд керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, права людини визнаються найвищими соціальними цінностями, вони визначають зміст і спрямованість діяльності держави;

Згідно ст. 86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи, зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до положень ст. 99 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановлено цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи, встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатись про порушення своїх прав, свобод та інтересів.

Що стосується заперечення відповідача вони спростовуються зазначеними вище обставинами, а тому судом до уваги не беруться.

Отже, оцінюючи докази в їх сукупності, суддя дійшов висновку про задоволення вимог позивача частково.

Керуючись ст. 33, 37 Закону України «Про державну службу», ст. ст. 41, 66 Закону України «Про пенсійне забезпечення», ст. ст. 1 - 2 Закону України «Про оплату праці», 35, 38, 42, 48 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», ст. ст. 2, 6, 71, 90, 99, 159, 160, 167 КАС України, суд -

П О СТ А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України у Києво-Святошинському районі про зобовязання здійснити перерахунок пенсії - задовольнити частково.

Зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в Києво- Святошинському районі Київської області провести перерахунок та виплату; пенсії ОСОБА_1 з врахуванням заробітної плати за період з 01.07.2000 року до 30.04.2016 року (з урахуванням перерв в роботі із застосуванням показника середньої заробітної плати працівників, зайнятих в галузях економіки України за останні три роки, що передують року звернення із заявою про призначення пенсії за віком та виплатити різницю між фактично отриманою та призначеною пенсією, підвищивши її розмір на 12,5 відсотка розміру пенсії, обчисленого відповідно до ст. 27 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», з 18.05.2016 року, відповідно до статей 29, 40 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», з урахуванням виплачених сум.

У решті позову відмовити.

Апеляційна скарга може бути подана до Київського апеляційного адміністративного суду через Києво-Святошинський районний суд протягом десяти днів з дня проголошення постанови або протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя: А.Я. Волчко