Справа № 804/6253/16
Суддя: Ляшко Олег Борисович
Дата ухвалення: 2016-10-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 жовтня 2016 р. Справа № 804/6253/16
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючий суддя ОСОБА_1,
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпро адміністративну справу за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ПРОМИСЛОВІ ЕКОТЕХНОЛОГІЇ" до ОСОБА_2 південної обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що оскаржені податкові повідомлення-рішення прийнято на підставі хибних висновків акту перевірки про завищення податкового кредиту внаслідок не підтвердження реальності здійснення операцій з придбання товарно-матеріальних цінностей від постачальника ТОВ «Мірош».
Позивач стверджує, що факт постачання товару підтверджується договорами, податковими та видатковими накладними, а також іншими документами. Щодо ненадання сертифікатів якості товарів позивач зазначає, що платник податків не зобовязаний доводити якість/відповідність товару отриманого від постачальника, а перевірка сертифікатів якості/відповідності взагалі не входить до компетенції податкових органів. Наявність або відсутність товарно-транспортних накладних, а також помилки при їх оформленні може не може свідчити про порушення податкового законодавства, а лише є свідченням порушення правил перевезень. Посилання відповідача в акті перевірки на інформацію з баз даних податкового органу по контрагентам по ланцюгу постачання не є підставою для позбавлення підприємства позивача права на податковий кредит, оскільки не підтверджені належними та допустимими доказами (наприклад, актами перевірок контрагентів постачальника позивача).
Представник позивача подав заяву про розгляд справи в письмовому провадженні, просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.
Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про дату та час судового розгляду повідомлявся належним чином, що підтверджено матеріалами справи. Правом надати заперечення проти позовних вимог не скористався.
Відповідно до ч. 6 ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.
З огляду на викладені обставини, суд ухвалив розглядати справу в порядку письмового провадження.
Розглянувши подані документи і матеріали справи, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини.
Судом встановлено, що на підставі наказу ОСОБА_2 ПОДПІ від 02.08.2016 року №414 та направлення №484/14.01 від 03.08.2016 року, згідно наказу ОСОБА_2 ПОДПІ від 14.04.2016 року №232 та на підставі наказу ОСОБА_2 ПОДПІ від 15.04.2016 року №235, враховуючи лист СУ ФР МГУ ДФС-ЦО з ОВП ДФСУ від 31.05.2016 року №616/7/28-10-09-04, керуючись п.20.1.4 п.20.1 ст. 20 Податкового кодексу України, на виконання абз.1,4,5 пп.75.1.2 п.75.1 ст.75, пп.78.1.4 п.78.1 ст.78, п.81.1 ст.81, п.82.2 ст.82 Податкового кодексу України, посадовими особами ОСОБА_2 ПОДПІ проведено документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ «ПРОМИСЛОВІ ЕКОТЕХНОЛОГІЇ» з питань достовірності формування податкового кредиту з податку на додану вартість під час здійснення фінансово-господарських взаємовідносин з ТОВ «Мірош» за липень, листопад, грудень 2015 року, та достовірності сформованого податкового зобовязання з податку на додану вартість по реалізації товарів (робіт, послуг) придбаних у зазначеного контрагента-постачальника за відповідні періоди.
За результатами вказаної перевірки складено Акт від 15.08.2016 року №443/14.01/36418245 (надалі - Акт перевірки), відповідно до висновків якого перевіркою встановлено порушення ТОВ «ПРОМИСЛОВІ ЕКОТЕХНОЛОГІЇ» п.п.198.1 198.4, 198.6 ст.198, п.п.201.4, 201.10 ст.201 Податкового кодексу України, оскільки внаслідок не підтвердження реальності здійснення операцій придбання товарів, завищено податковий кредит за липень, листопад, грудень 2015 року на загальну суму ПДВ 789 359 грн. по постачальнику ТОВ «Мірош» (а.с.32-60 т.1).
Означений висновок обґрунтований тим, що під час перевірки ТОВ «ПРОМИСЛОВІ ЕКОТЕХНОЛОГІЇ» відмовлено ОСОБА_2 ПОДПІ в наданні копій документів, які підтверджують/спростовують факт транспортування ТМЦ, отриманих від ТОВ «Мірош», а також не надано сертифікати та паспорти якості товарів, враховуючи номенклатуру ТМЦ (пристрій для універсального канального бойовика УКБ-С, пристрій для формування інертних проміжків УП-1 та ін.). Також в акті перевірки стверджується про порушення податкового законодавства контрагентами постачальника ТОВ «Мірош» по ланцюгу постачання товару до ТОВ «ПРОМИСЛОВІ ЕКОТЕХНОЛОГІЇ».
На підставі акту перевірки 06.09.2016 року ОСОБА_2 ПОДПІ винесено податкові повідомлення-рішення:
- Форми «Р» №000621401, яким ТОВ «ПРОМИСЛОВІ ЕКОТЕХНОЛОГІЇ» збільшено суму грошового зобовязання за платежем податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) на загальну суму 1 183 501,5 грн., з яких: 789 001грн. за податковим зобовязанням, 394 500,5грн. за штрафними (фінансовими) санкціями;
Вирішуючи позовні вимоги про визнання протиправними та скасування зазначених податкових повідомлень-рішень, суд зважає на наступне.
Актом перевірки зафіксовано та не заперечується позивачем, що у липні, листопаді, грудні 2015 року ТОВ «ПРОМИСЛОВІ ЕКОТЕХНОЛОГІЇ» мало фінансово-господарські взаємовідносини з ТОВ «Мірош», на підставі договорів поставки від 31.12.2014 року №2/15 зі специфікацією та додатковими угодами до нього та №4/15 (а.с.85-89 т.1).
Реальність вищеозначених господарських операцій документально підтверджена наданими позивачем відповідними документами, а саме: договорами, видатковими та податковим накладними, рахункам-фактурами, а також банківськими виписками щодо здійснення оплати за придбані товари та надані послуги (а.с.91-250 т.1 а.с.1-30 т.2).
Суми податку на додану вартість за зазначеними податковими накладними включені до податкового кредиту відповідних періодів, відображені в реєстрах отриманих податкових накладних, які відповідають додатку 5 податкових декларацій з податку на додану вартість та даним декларації з ПДВ за відповідні періоди, що також підтверджується контролюючим органом під час перевірки (арк.6 акту перевірки, а.с.37 т.1).
Вищенаведені первинні документи повністю відображають зміст та обсяг господарських операцій позивача з ТОВ «Мірош», свідчать про зміни в майновому стані позивача, що відбувалися у зв'язку із здійсненням оплати за отримані товари.
Крім того, придбаний товар в подальшому реалізовано контрагентам-покупцям: ПАТ «ПВП «КРИВБАСВИБУХПРОМ» згідно умов договорів №01 від 05.01.2015 та №407 від 29.09.2015, ТОВ «СВП «Криворіждорвибухпром» згідно умов договору №1/15 від 22.12.2014, ТОВ «Полімертехнологія» згідно умов договору №5/15 від 31.12.2014, що підтверджується податковими та видатковими накладними, товарно-транспортними накладними, довіреностями на отримання товарів, банківськими виписками тощо, про що зазначено безпосередньо в акті перевірки, а первинну документацію також долучено позивачем до матеріалів справи (а.с. 31-250 т.2 а.с. 1-26 т.3).
При цьому в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження факту розірвання, визнання недійсними чи неукладеними вказаних правочинів. Також відповідачем не було надано належних та допустимих доказів нікчемності означених договорів, відсутності зв'язку укладених угод з господарською діяльністю позивача, а також, що укладені правочини порушують публічний порядок відповідно до ч.2 ст.228 Цивільного кодексу України.
Так, необхідними умовами для визнання угоди нікчемною в силу вимог ст.228 Цивільного кодексу України є її укладання з метою, завідомо суперечною інтересам держави і суспільства та наявність умислу хоча б у однієї із сторін щодо настання відповідних протиправних наслідків. При кваліфікації правочину за статтею 228 Цивільного кодексу України має враховуватися вина, яка виражається в намірі порушити публічний порядок сторонами правочину або однією зі сторін. Доказом вини може бути вирок суду, постановлений у кримінальній справі, щодо знищення, пошкодження майна чи незаконного заволодіння ним тощо. Проте, існування відповідних обставин у даній справі податковим органом не доведено.
З акту перевірки встановлено, що висновки ОСОБА_2 ПОДПІ ґрунтуються на інформації баз даних податкової інспекції. Натомість суд критично ставиться до таких доказів, оскільки перевірку контрагента позивача ТОВ «Мірош» по взаємовідносинм з постачальниками товару не було проведено, Крім того, наведені в Акті перевірки дані щодо третіх осіб не є належним та допустимим обґрунтування висновків про порушення податкового законодавства з боку позивача, оскільки вони свідчать про можливі порушення допущені третіми особами, та не підтверджують наявність порушень при веденні податкового обліку або нереальність господарських операцій між позтвачем та ТОВ «Мірош».
Так, у відповідності до роз'яснень ОСОБА_3 адміністративного суду України від 02.06.2011р. №742/11/13-11 оцінюватися при дослідженні факту здійснення господарської операції повинні відносини безпосередньо між учасниками тієї операції, на підставі якої сформовані дані податкового обліку. Не є обов'язковою передумовою для визначення контролюючими органами грошових зобов'язань визнання недійсними (у тому числі нікчемними) правочинів, які укладалися за ланцюгом між попередніми посередниками, через ланцюг яких декларувався рух товарів чи послуг, нібито придбаних останнім у такому ланцюгу платником податку. При цьому відносини між учасниками попередніх ланцюгів постачань товарів та послуг не мають безпосереднього впливу на дослідження факту реальності господарської операції, вчиненої між останнім у ланцюгу постачань платником податків та його безпосереднім контрагентом.
Верховний Суд України у своєму рішенні від 31.01.2011 р. по справі №21-47а10, зазначив, що якщо контрагент не виконав свого зобов'язання щодо сплати податку до бюджету, то це тягне відповідальність та негативні наслідки саме для цієї особи. Зазначені обставини не є підставою для позбавлення платника податку права на відшкодування ПДВ у випадку, коли останній виконав усі передбачені законом умови, стосовно отримання такого відшкодування та має необхідні документальні підтвердження розміру свого податкового Кредиту.
Нереальність господарських операцій з придбання товарів (робіт, послуг) має підтверджуватися належними, допустимими та достатніми доказами і не може ґрунтуватися на припущеннях, зокрема, обумовлюватись лише порушеннями контрагентами постачальника вимог законодавства при веденні фінансово-господарської діяльності.
При цьому слід зазначити, що навіть якщо контрагент (постачальник по ланцюгу) і порушив вимоги податкового законодавства, то це тягне відповідальність та негативні наслідки саме для цієї особи. Зазначена обставина не є підставою для позбавлення платника податку (покупця товарів, робіт, послуг) права на відшкодування ПДВ та віднесення до складу витрат відповідного звітного періоду вартості отриманих товарів (робіт, послуг) за правочином з таким контрагентом у разі, якщо платник податку виконав усі передбачені законом умови щодо отримання такого відшкодування, сплатив за фактично отримані товари (роботи, послуги) і має документальне підтвердження розміру свого податкового кредиту та здійснених витрат.
До того ж нормами законодавства України не передбачається обов'язку платників податків - одержувачів товарів - вимагати від контрагентів-постачальників будь-яких відомостей щодо повноти сплати ними податків за окремою операцією придбання товарів, відомостей щодо третіх осіб (постачальників у ланцюгу), перевіряти додержання чи порушення ними законодавчих приписів, а також наявність у цих контрагентів умов для належного здійснення господарської діяльності, оскільки податкове законодавство не ставить в залежність податковий облік певного платника податків від інших осіб, від фактичної сплати контрагентом податку до бюджету, а також від господарських та виробничих можливостей контрагента.
З огляду на це, а також враховуючи, що згідно ст.61 Конституції України юридична відповідальність має індивідуальний характер, означені обставини жодним чином не спростовують реальності операцій, здійснених позивачем із вищеозначеними контрагентами.
Зміст правочинів позивача з ТОВ «Мірош» не суперечить актам цивільного законодавства, а відповідачем не надано доказів, які б підтверджували, що зміст цих правочинів не відповідає дійсним намірам сторін щодо набуття цивільних прав і обов'язків чи свідчить про намір сторін ухилитися від оподаткування доходів, отриманих внаслідок виконання прваочинів або приховування дійсного об'єкту оподаткування, зменшення бази оподаткування, створення штучних підстав для незаконного відшкодування сум сплачених податків за рахунок коштів бюджету, отримання незаконних пільг з оподаткування тощо.
На час вчинення правочинів між позивачем та його означеним вище контрагентом підприємства були зареєстровані в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, що відповідачем не заперечується.
При цьому, сертифікат якості на товар не є первинним документом в розумінні Закону України від 16.07.99 № 996-XIV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», оскільки не містить інформації про господарську операцію та не підтверджує її здійснення, і його наявність не передбачена правилами ведення бухгалтерського та/або податкового обліку на підприємстві. Крім того, вимога щодо встановлення сертифікатів відповідності взагалі виходить за межі прав, наданих Податковим кодексом Україниорганам державної податкової служби (ст.20). Податковий орган не вправі контролювати наявність або відсутність сертифікатів якості на товар (продукцію).
Відповідач під час розгляду справи не навів суду обставин та доказів, які б свідчили про невідповідність господарських операцій цілям та завданням статутної діяльності сторін цих операцій, незвичності цих операцій для цих осіб, про незвичність цін за спірними операціями або про їх збитковості, або інших обставин, які б в сукупності могли свідчити про фіктивність вчинених операцій, відсутність факту поставки товарів, а також того, що вчинення зазначених операцій не було обумовлено розумними економічними причинами (цілями ділового характеру), а дії позивача та його контрагентів були спрямовані на отримання необґрунтованої податкової вигоди.
З огляду на викладене суд приходить до висновку про необгрунтованість висновків відповідача щодо нереальності здійсненя наведених вище господарських операцій, та, відповідно - про безпідставнісь визначення податкових зобов'язань позивачу з огляду на ці доводи.
Частиною 1 статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а частиною 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України зазначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.
У зв'язку з викладеним вище, суд вважає за необхідне задовольнити адміністративний позов ТОВ «ПРОМИСЛОВІ ЕКОТЕХНОЛОГІЇ» до ОСОБА_2 ПОДПІ про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд, керуючись приписами ч.1 ст.94 Кодексу адміністративного судочинства України та виходячи з того, що позовні вимоги задоволено у повному обсязі, приходить до висновку про стягнення з ОСОБА_2 ПОДПІ за рахунок її бюджетних асигнувань на користь ТОВ «ПРОМИСЛОВІ ЕКОТЕХНОЛОГІЇ» понесених останнім судових витрат зі сплати судового збору у сумі 17 757,89 грн.
Керуючись ст. ст. 122, 160-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, -
Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ПРОМИСЛОВІ ЕКОТЕХНОЛОГІЇ» до ОСОБА_2 південної об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень задовольнити.
Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення форми «Р» №000621401, яким Товариству з обмеженою відповідальністю «ПРОМИСЛОВІ ЕКОТЕХНОЛОГІЇ» збільшено суму грошового зобовязання за платежем податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) на загальну суму 1 183 501,5 грн., з яких: 789 001грн. за податковим зобовязанням, 394 500,5грн. за штрафними (фінансовими) санкціями;
Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ПРОМИСЛОВІ ЕКОТЕХНОЛОГІЇ» за рахунок бюджетних асигнувань ОСОБА_2 південної об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Дніпропетровській області сплачений судовий збір у розмірі 17 757,89 грн. (сімнадцять тисяч сімсот пятдесят сім гривень вісімдесят девять копійок) за подання адміністративного позову.
Апеляційна скарга на постанову суду подається до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня отримання копії повного тексту постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.
Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова суду, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя ОСОБА_1