Справа № 806/2438/15
Суддя: Черняхович Ірина Едуардівна
Дата ухвалення: 2016-11-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 листопада 2016 року м.Житомир справа № 806/2438/15

категорія 8.3

Житомирський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Черняхович І.Е.,

секретар судового засідання Кривенко. Л.М.,

за участю представника позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Державного підприємства "Коростенське лісомисливське господарство" до Коростенської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Житомирській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 16.06.2015 р. №, №, №,

встановив:

Державне підприємство "Коростенське лісомисливське господарство" (далі - ДП "Коростенське ЛМГ) звернулось до суду з позовом, в якому просить:

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 16.06.2015 в частині визначення додаткового зобов'язання з податку на прибуток підприємств в сумі 238522 грн та застосування штрафної (фінансової) санкції у сумі 119261 грн, разом - 357783 грн;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 16.06.2015, винесене Коростенською об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Житомирській області;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 16.06.2015, винесене Коростенською об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Житомирській області. В обґрунтування позову зазначає, що оскаржувані додаткові повідомлення-рішення є протиправними.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити.

Представник відповідача до суду не зявився, своїми процесуальними правами, що передбачені ст.49 КАС України, не скористався, щодо причин неявки до суду не повідомив, незважаючи на те, що про час і місце судового засідання був повідомлений належним чином.

Розглянувши подані сторонами документи та матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення на них, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню за таких підстав.

Державне підприємство "Коростенське лісомисливське господарство" перебуває на обліку в Коростенській об'єднаній державній податковій інспекції Головного управління ДФС у Житомирській області (далі - Коростенська ОДПІ).

У період із 06.05.2015 по 27.05.2015 головними державними ревізорами-інспекторами відділу перевірок Коростенської ОДПІ було проведено документальну планову виїзну перевірку Державного підприємства "Коростенське лісомисливське господарство" з питань дотриманням вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2014 по 31.12.2014.

За результатами перевірки було складено Акт №542/22-01/00991841 від 04.06.2015 (далі - Акт перевірки, т.1 а.с. 23-110).

У висновках Акту перевірки, зазначено, що перевіркою встановлено порушення:

- пп.135.5.4 ст. 135.5 ст. 135, пп. 138.1.1 п. 138.1, п. 138.2, пп. 138.8.5 п. 138.8 ст. 138, п. 138.10 ст. 138, п. 139.1 ст. 138, п. 291.4 ст. 291 Податкового кодексу України, в результаті чого, встановлено заниження зобовязання з податку на прибуток підприємств за 2014 рік на суму 244038 грн;

- п. 1 Порядку відрахування до державного бюджету частини чистого прибутку (доходу) державними унітарними підприємствами та їх обєднаннями, затвердженого Постановою КМУ від 23.03.2011 №138 ДП "Коростенське ЛМГ", до складу інших доходів суму безнадійної кредиторської заборгованості, в результаті чого знижено частину чистого прибутку в сумі 5214 грн за 2014 рік;

- п. 185.1 ст. 185, п. 186.2 ст. 186, п. 198.1, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198 ПК України, в результаті чого встановлено заниження податку на додану вартість за серпень 2014 року у загальній сумі 11270 грн.

За результатами перевірки відповідачем були сформовані та виставлені позивачу податкові повідомлення-рішення від 16.06.2015:

- №, яким ДП "Коростенському ЛМГ" збільшено суму грошового зобовязання з податку на прибуток підприємств, що перебувають у державній власності на суму 367466,00 грн, з яких: за основним платежем 244977 грн, штрафна (фінансова) санкція в сумі 122489 грн (т. 1 а.с.18);

- № яким позивачу збільшено зобовязання зі сплати до Державного бюджету частини прибутку (доходу) державних підприємств в сумі 6518,00 грн(5214,00 грн- основний платіж, штрафна (фінансова) санкція - 1304 грн (т. 1 а.с.19);

- № про збільшення зобовязання з податку на додану вартість на суму 11270 грн та застосування штрафної (фінансової) санкції в розмірі 5635 грн, разом 16905грн. (т. 1 а.с.17).

Судом, при перевірці юридичної та фактичної обґрунтованості обставин та мотивів, покладених суб'єктом владних повноважень в основу спірного податкового повідомлення-рішення № від 16.06.2015 на відповідність вимогам ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено наступне

Так, податковим повідомленням-рішенням №, ДП "Коростенському ЛМГ" збільшено суму грошового зобовязання з податку на прибуток підприємств, що перебувають у державній власності на суму 367466,00 грн, з яких: за основним платежем 244977 грн, штрафна (фінансова) санкція в сумі 122489 грн.

Щодо взаємовідносин ДП "Коростенське ЛМГ" та фірмою-нерезидентом "ZORTEX BUSINESS LLP" суд зазначає наступне.

В матеріалах перевірки (стор. 5-6 Акту перевірки, т. 1 а.с.27-28) працівниками податкового органу зроблено висновок про те, що позивачем на порушення вимог пп. 135.5.4 ст.135 ПК України не було включено до складу інших доходів безнадійну кредиторську заборгованість перед фірмою-нерезидентом "ZORTEX BUSINESS LLP", Великобританія, що підпадає під ознаки безнадійної. На їх думку, що ґрунтується на листі Міністерства закордонних справ України від 24.02.2015, зазначена Фірма є ліквідованою починаючи з 15.07.2014. З цієї причини позивачем за підсумками 2014 року було занижено обсяг отриманих доходів на залишок кредиторської заборгованості платника перед цим нерезидентом станом на 31.12.2014 на суму в розмірі 2204,50 дол. США, або 34762 грн.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно з пп. 14.1.36 ст. 14 Податкового кодексу України (далі - ПК України в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) господарська діяльність - діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Згідно з пп. 134.1.1 ст.134 ПК України у цьому розділі об'єктом оподаткування є: прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом зменшення суми доходів звітного періоду, визначених згідно зі ст.ст. 135 - 137 цього Кодексу, на собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та суму інших витрат звітного податкового періоду, визначених згідно зі ст.ст. 138 - 143 цього Кодексу, з урахуванням правил, встановлених ст. 152 Кодексу.

Приписами п. 135.1 ст. 135 ПК України встановлено, що доходи, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, включаються до доходів звітного періоду за датою, визначеною відповідно до ст. 137, на підставі документів, зазначених у п. 135.2 цієї статті, та складаються з: доходу від операційної діяльності, який визначається відповідно до п. 135.4 цієї статті; інших доходів, які визначаються відповідно до п. 135.5 цієї статті, за винятком доходів, визначених у п. 135.3 цієї статті та у ст. 136 цього Кодексу. Доходи визначаються на підставі первинних документів, що підтверджують отримання платником податку доходів, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розд. II цього Кодексу (п. 135.2 ст. 135 ПК України). Суми, відображені у складі доходів платника податку, не підлягають повторному включенню до складу його доходів (п. 135.3 ст. 135 ПК України).

Відповідно до п. 137.10 ст. 137 ПК України суми безповоротної фінансової допомоги та безоплатно отримані товари (роботи, послуги) вважаються доходами на дату фактичного отримання платником податку товарів (робіт, послуг) або за датою надходження коштів на банківський рахунок чи в касу платника податку, якщо інше не передбачено цим розділом.

Згідно з пп. 14.1.257 ст. 14 ПК України фінансова допомога це фінансова допомога, надана на безповоротній або поворотній основі. Безповоротна фінансова допомога - це: сума коштів, передана платнику податків згідно з договорами дарування, іншими подібними договорами або без укладення таких договорів; сума безнадійної заборгованості, відшкодована кредитору позичальником після списання такої безнадійної заборгованості; сума заборгованості одного платника податків перед іншим платником податків, що не стягнута після закінчення строку позовної давності; основна сума кредиту або депозиту, що надані платнику податків без встановлення строків повернення такої основної суми, за винятком кредитів, наданих під безстрокові облігації, та депозитів до запитання у банківських установах, а також сума процентів, нарахованих на таку основну суму, але не сплачених (списаних); сума процентів, умовно нарахованих на суму поворотної фінансової допомоги, що залишається неповерненою на кінець звітного періоду, у розмірі облікової ставки Національного банку України, розрахованої за кожний день фактичного використання такої поворотної фінансової допомоги.

Пунктом 44.1 ст. 44 ПК України визначено, що для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Порядок створення, прийняття і відображення в бухгалтерському обліку первинних документів встановлено Положенням про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, яке затверджено наказом Мінфіну України від 24.05.1995 №88 (далі - Положення №88). Згідно з п.2.1 Положення №88 первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення.

Господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов'язань і фінансових результатів.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" №996 від 16.07.1999, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій.

Встановлено, що 27.03.2013 між ДП "Коростенське лісомисливське господарством" (Україна) та Фірми «ZORTEX BUSINESS LLP» (Лондон, Сполучене королівство) укладено контракт №ZOR-2013 (т. 1 а.с. 196-197) та додатки до нього (т. 1 а.с. 198-206).

В матеріалах перевірки зазначено, що позивач в 2013-2014 роках здійснював на користь Фірми «ZORTEX BUSINESS LLP», Лондон, Великобританія, відповідно до Контракту від 27.03.2013 №ZOR-2013 експортні поставки лісопродукції. Станом на 31.12.2014 у позивача по розрахунках за згаданим контрактом рахується кредиторська заборгованість в сумі 2204,50 дол. США, що в перерахунку за офіційним курсом НБУ (15,768556 грн/дол. США) складає 34762 грн (стор. 5-6 акту перевірки, т.1 а.с. 27-28).

На підтвердження виконання договірних зобов'язань з фірмою «ZORTEX BUSINESS LLP» позивачем надано до суду: вантажно-митні декларації (т. 1 а.с. 207-212), рахунки-фактури (т. 1 а.с. 213-220 на звороті, т. 1 а.с. 221-229 ) специфікації-накладні (т. 1 а.с.233-244), товарно-транспортні накладні на перевезення продукції (т. 1 а.с.230-232), залізничні накладні (т. 1 а.с.213-220, т. 1 а.с. 221, 224, 225, 229 на звороті) та банківські документи про сплату вартості товару (т. 1 а.с. 245-250).

В той же час податковий орган, з посиланням на інформацію, що міститься в листі Міністерства закордонних справ України від 24.02.2014 №630/17-200-490 (т.1 а.с.190), вважає, що Фірма «ZORTEX BUSINESS LLP» була ліквідована та вилучена з британського реєстру компаній починаючи з 15.07.2014. За таких підстав відповідач прийшов до висновку, що залишок кредиторської заборгованості, який станом на 31.12.2014 складає 34762 грн, є безповоротною фінансової допомогою, а платник був зобовязаний зарахувати її до складу доходів за 2014 рік.

Однак такі доводи відповідача суд вважає безпідставними з огляду на наступне.

Відповідно до пп. 14.1.122 ст. 14 ПК України нерезиденти це іноземні компанії, організації, утворені відповідно до законодавства інших держав, їх зареєстровані (акредитовані або легалізовані) відповідно до законодавства України філії, представництва та інші відокремлені підрозділи з місцезнаходженням на території України.

Згідно з положеннями п. 103.4 ст. 103 ПК України підставою для звільнення (зменшення) від оподаткування доходів із джерелом їх походження з України є подання нерезидентом з урахуванням особливостей, передбачених пунктами 103.5 і 103.6 цієї статті, особі (податковому агенту), яка виплачує йому доходи, довідки (або її нотаріально засвідченої копії), яка підтверджує, що нерезидент є резидентом країни, з якою укладено міжнародний договір України (далі - довідка), а також інших документів, якщо це передбачено міжнародним договором України.

Відповідно до п. 103.5 ст. 103 ПК України довідка видається компетентним (уповноваженим) органом відповідної країни, визначеним міжнародним договором України, за формою, затвердженою згідно із законодавством відповідної країни, і повинна бути належним чином легалізована, перекладена відповідно до законодавства України.

Згідно зі ст. 4 Конвенції між Урядом України та Урядом Сполученого Королівства Великобританії та Північної Ірландії про усунення подвійного оподаткування та запобігання податковим ухиленням стосовно податків на доход і на приріст вартості майна від 10.02.1993 для цілей цієї конвенції термін «резидент однієї Договірної Держави» означає особу, яка за законодавством цієї Держави підлягає оподаткуванню в ній на підставі місця проживання, постійного місця перебування, місця знаходження керівного органу, місця реєстрації або будь-якого аналогічного критерію; цей термін, разом з тим, не включає будь-яку особу, яка підлягає оподаткуванню в цій Державі, тільки якщо ця особа одержує доходи або приріст вартості майна з джерел у цій Державі.

Підпунктом. (і) п. 1 ст. 3 цієї ж Конвенції визначено, що термін «компетентний орган» означає, у відношенні Сполученого королівства Управління внутрішніх доходів або його повноважного представника, і, у відношенні України Міністерство фінансів України або його повноважного представника.

Відповідно до п. 7 ст. 24 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців" у разі державної реєстрації юридичної особи, засновником (засновниками) якої є іноземна юридична особа, крім документів, які передбачені частиною першою цієї статті, додатково подається документ про підтвердження реєстрації іноземної особи в країні її місцезнаходження, зокрема витяг із торговельного, банківського або судового реєстру, який відповідає вимогам частини шостої ст. 8 цього Закону. Згідно з п. 6 ст. 8 того ж Закону документ про підтвердження реєстрації іноземної юридичної особи в країні її місцезнаходження повинен бути легалізований у встановленому порядку.

З матеріалів справи вбачається, що, відповідно до Протоколу зборів партнерів Фірми «ZORTEX BUSINESS LLP», United Kingdom від 14.07.2014 (т. 1 а.с. 194) відбулась зміна реєстраційної адреси компанії в межах однієї країни - Об'єднане Королівство Великобританія з Англії WORLD TRADE CENTRE TOWER 42 25 OLD BROAD STREET LONDON England EC2N 1HQ United Kingdom на Шотландія: Suite 20 12 South Bridge Edinburg Scotland EH1 1DD United Kingdom.

Правомірність взаємовідносин позивача із Фірмою «ZORTEX BUSINESS LLP» підтверджено також тим, що після 15.07.2014 вказану компанію обслуговували іноземні банки, а митні органи України, після виконання усіх належних митних процедур, здійснювали митне оформлення вантажів та випускали їх за межі території України. Митне оформлення вантажів для Фірми «ZORTEX BUSINESS LLP» після 14.07.2014 здійснювалось без заперечень з боку Митної служби України.

З огляду на таке суд вважає, що твердження податкового органу про ліквідацію Фірми «ZORTEX BUSINESS LLP» не є безумовною підставою вважати, що відсутні господарські операції, оскільки матеріалами справи підтверджується рух активів та зміна у власному капіталі і зобов'язаннях платника податків у зв'язку з його господарською діяльністю.

При цьому, суд зауважує, що надані представником позивача документи підтверджують підстави виникнення цивільних прав та обов'язків, а також фактичне здійснення господарських операцій позивачем та його контрагентом, та є достатніми доказами на підтвердження здійснення останніх. Зауваження щодо змісту первинних фінансово-господарських документів по взаємовідносинах позивача з вказаним вище нерезидентом в акті перевірки відсутні.

При цьому, надаючи оцінку листу Міністерства закордонних справ України від 24.02.2014 №630/17-200-490 (т.1 а.с.190) суд зазначає, що відповідно до п. 1 та п. 3 Положення про Міністерство закордонних справ України, що було затверджене Указом Президента України від 06.04.2011 р. N381/2011, це Міністерство є головним органом у системі центральних органів виконавчої влади у формуванні та забезпеченні реалізації державної політики у сфері зовнішніх зносин України. Основними завданнями цього Міністерства є:

- формування та реалізація державної політики у сфері зовнішніх зносин України;

- забезпечення провадження зовнішньополітичної діяльності держави;

- забезпечення проведення зовнішньополітичного курсу України, спрямованого на розвиток політичних, економічних, гуманітарних, правових, наукових та інших зв'язків з іноземними державами, міжнародними організаціями, та здійснення аналізу відповідних тенденцій у цих сферах;

- забезпечення дипломатичними засобами захисту та зміцнення незалежності, державного суверенітету, безпеки, територіальної цілісності та непорушності кордонів України, її національних інтересів;

- участь у забезпеченні у межах повноважень реалізації державної зовнішньоекономічної політики, політики інтеграції економіки України у світову економічну систему;

- сприяння входженню України до світового інформаційного простору, піднесенню її міжнародного авторитету, формуванню позитивного іміджу держави як надійного і передбачуваного партнера;

- участь у формуванні та реалізації державної політики, спрямованої на інтеграцію України в європейський політичний, економічний, правовий простір з метою набуття членства в Європейському Союзі, продовження конструктивного партнерства з НАТО;

- забезпечення розвитку зв'язків із закордонними українцями та їхніми громадськими організаціями, координація заходів, здійснюваних органами виконавчої влади у цій сфері;

- участь у забезпеченні розвитку міжнародно-правової бази співробітництва України з членами міжнародного співтовариства;

- внесення на розгляд Президента України, Верховної Ради України, Кабінету Міністрів України та інших органів України пропозицій щодо реагування на найбільш важливі та резонансні події у світі, що безпосередньо стосуються інтересів України, та забезпечення їх інформацією, необхідною для здійснення ефективної зовнішньої та внутрішньої політики;

- формування і реалізація державної політики у сфері розвитку дипломатичної служби та здійснення функцій дипломатичного протоколу у сфері здійснення зовнішніх зносин з іншими державами та міжнародними організаціями;

- координація заходів, здійснюваних органами виконавчої влади щодо проведення єдиного зовнішньополітичного курсу України;

- організація та здійснення в Україні та за кордоном консульської роботи.

Питання, що повязані з отриманням та обміном інформацією, перелік якої визначений згаданою вище Конвенцією, та які стосуються в тому числі і податкових питань, до завдань та обовязків цього Міністерства зазначеним Положенням не віднесено.

Отже, інформація, викладена в зазначеному листі МЗС України, не може слугувати доказом в справі.

Не може слугувати доказом в справі також і інформація, що міститься в повідомленні Управління внутрішніх доходів Сполученого Королівства Великобританії від 22.10.2015, що було отримане на запит Державна фіскальна служба України (т. 6 а.с. 117-118). В процесі подання такого запиту Державною фіскальною службою України було порушено вимоги пп.(i) част. 1 ст. 3 Конвенції між Урядом України та Урядом Сполученого Королівства Великобританії та Північної Ірландії про усунення подвійного оподаткування та запобігання податковим ухиленням стосовно податків на доход і на приріст вартості майна від 10.02.1993, за якими субєктом такого звернення може бути тільки Міністерство фінансів України, а не орган Державної фіскальної служби України. Крім зазначеного, відповідно до п. 103.5 ст. 103 ПК України таке повідомлення видається компетентним (уповноваженим) органом відповідної країни, визначеним міжнародним договором України, за формою, затвердженою згідно із законодавством відповідної країни, і повинна бути належним чином легалізована та перекладена відповідно до законодавства України.

Відповідно до положень ст. 3 Конвенції єдиною формальною процедурою легалізації, яка може вимагатися для посвідчення автентичності підпису, якості, в якій виступала особа, що підписала такий документ, та, у відповідному випадку, автентичності відбитку печатки або штампу, якими скріплений документ, є проставлення на цьому документі передбаченого ст. 4 Конвенції апостиля компетентним органом держави, в якій він був складений. Всупереч цій вимозі надане для огляду повідомлення Управління внутрішніх доходів Сполученого Королівства Великобританії (HM Revenue & Customs) від 22.10.2015 відносно правового статусу Компанії «ZORTEX BUSINESS LLP» не містить апостиля, проставлення якого є обовязковим відповідно до вимог ст. 4 Конвенції, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів (ОСОБА_2, 05.10.1961 р.).

З огляду на таке суд вважає, що зазначене повідомлення за своїм змістом суперечить приписам част. 1 ст. 13 Закону України «Про міжнародне приватне право» відповідно до якого документ, що виданий уповноваженим органом іноземної держави, визнається дійсним в Україні лише в разі його легалізації у встановленому законодавством України порядку, а тому не може слугувати в якості доказів.

З огляду на викладене, суд вважає, що у податкового органу не було підстав для кваліфікації суми 34762 грн, як безповоротної фінансової допомоги на підставах пп. 14.1.267 п. 14.1 ст. 14 ПК України, а тому висновки податкового органу про заниження позивачем доходів за 2014 рік на аналогічну суму є необґрунтованими.

Щодо господарських операції позивача з ТОВ «НВП «Український промисловий альянс" суд зазначає наступне.

В матеріалах перевірки (стор. 8-9 Акту, т. 1а.с.30-31) працівниками податкового органу зроблено висновок про те, що на порушення вимог пп. 138.8.5 ст.138 ПК України позивачем було завищено собівартість виготовлених та реалізованих товарів (робіт, послуг) у сумі 1370 грн. В якості підстав для такого висновку вони вважають неправомірне нарахування амортизаційних відрахувань на основні фонди, придбані позивачем у ТОВ «НВП «Український промисловий альянс». При цьому перевіряючі, в якості доказів цього, посилаються на поданий ним до податкової інспекції уточнюючий розрахунок з ПДВ, відповідно до якого платник самостійно зменшив суму податкового кредиту по взаємовідносинах з цим товариством. На думку перевіряючих, в додаток до цього, позивачу слід було відкоригувати також і нараховану суму амортизації на такий основний засіб.

Суд вважає такий висновок податкового органу хибним, виходячи із наступного.

Відповідно до приписів п. 144.1 ст. 144 ПК України амортизації підлягають:

- витрати на придбання основних засобів, нематеріальних активів та довгострокових біологічних активів для використання в господарській діяльності. Відповідно до пп. 14.1.36 ст. 14 ПК України господарська діяльність - це діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами;

- витрати на самостійне виготовлення (створення) основних засобів, нематеріальних активів, вирощування довгострокових біологічних активів для використання в господарській діяльності, в тому числі витрати на оплату заробітної плати працівникам, які були зайняті на виготовленні (створенні) основних засобів та нематеріальних активів;

- витрати на проведення ремонту, реконструкції, модернізації та інших видів поліпшення основних засобів, що перевищують 10 відсотків сукупної балансової вартості всіх груп основних засобів, що підлягають амортизації, на початок звітного року та ін.

При цьому, згідно п. 146.2 ст. 146 ПК України амортизація обєкта основних засобів нараховується протягом строку корисного використання (експлуатації) обєкта, установленого платником податку, але не менше мінімально допустимого строку, встановленого п.145.1 ст.145 цього Кодексу, помісячно, починаючи з місяця, що наступає за місяцем введення обєкта основних засобів в експлуатацію і зупиняється на період його реконструкції, модернізації, добудови, дообладнання, консервації та інших видів поліпшення та консервації.

Відповідно до наданих позивачем письмових доказів між ДП "Коростенське ЛМГ" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Науково-виробничим підприємством "Український промисловий альянс" (далі - ТОВ «НВП «Український промисловий альянс») було укладено договір №26-06 від 26.06.2014 на ремонт підкранової колії та договір №26/14 від 26.06.2014 купівлі-продажу комплектуючих частин та матеріалів до неї (т. 2 а.с. 4, 6-7).

У липні 2014 року позивачем на підставі видаткової накладної №РН-0000186 від 29.07.2014 р. (т. 2 а.с.10) було отримано від ТОВ «НВП «Український промисловий альянс» товарно-матеріальних цінностей на загальну суму 76015 грн (без ПДВ 63345,83 грн, ПДВ 12669,17 грн). До складу податкового кредиту Позивач включив суму ПДВ в розмірі 1383,47 грн(12669,17*10,92%).

Окрім того, згідно Акту здачі-прийняття робіт №ОУ-0000014 від 29.07.2014 (т. 2 а.с.9) ТОВ «НВП «Український промисловий альянс» на замовлення позивача було проведено ремонт підкранової колії на загальну суму 30000 грн (без ПДВ - 25000 грн., ПДВ 5000 грн). До складу податкового кредиту з податку на додану вартість позивачем було включено ПДВ в розмірі 546 грн (5000*10,92%).

Керуючись вимогами п. 144.1 ст. 144 ПК України вартість придбаних та використаних для проведення ремонту ТМЦ, а також вартість виконаних ремонтних робіт, позивач на підставі Акту приймання-здачі відремонтованих, реконструйованих та модернізованих обєктів від 04.08.2014 та Акту здачі-прийняття робіт №ОУ 0000014 від 29.07.2014 цілком правомірно відніс на збільшення балансової вартості основних фондів (д-т 103, к-т 152/2) в загальній сумі 104085,53 грн.

Обєкт основних засобів «Підкранова колія», що підлягав ремонту, використовується позивачем у його виробничій діяльності починаючи з 1979 року. В подальшому виконуючи вимоги п. 146.2 ст. 146 ПК України позивач з вересня 2014 року почав щомісячно нараховувати амортизаційні відрахування на витрати по ремонту даного виробничого об'єкта основних засобів протягом строку корисного використання (експлуатації) об'єкта, установленого платником податку - 304 місяці.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем до податкового органу було подано уточнюючий розрахунку з ПДВ за липень 2014 року (т. 2 а.с.22), відповідно до якого платник самостійно зменшив суму податкового кредиту по взаємовідносинах з ТОВ «НВП «Український промисловий альянс», однак представник позивача зазначає, то результати такого коригування вплинули лише на обсяг його зобовязань з податку на додану вартість, однак таке коригування жодним чином не вплинуло вартість ремонтних робіт, а значить і не вплинуло на розміри амортизаційних відрахувань по обєкту «Підкранова колія».

З огляду на викладене суд вважає, що позивачем були дотримані всі норми податкового законодавства, що стосуються нарахування амортизаційних відрахувань по вищепойменованих обєктах основних фондів та вважає безпідставним висновок податкового органу щодо завищення платником собівартості виготовлених та реалізованих товарів (робіт, послуг) з причини не проведення ним коригування амортизаційних відрахувань по обєкту «Підкранова колія» на суму 1370 грн.

Щодо господарських операції позивача з фізичними особами-підприємцями, які є платниками єдиного податку 2 групи суд зазначає наступне.

За висновками працівників податкового органу (стор. 9-10 акту перевірки, т. 1 а.с.31-32) позивачем на порушення вимог п. 138.8 ст. 138, пп. 2) п. 291.4 ст. 291 ПК України було завищено собівартість придбаних та реалізованих товарів на загальну суму 681049 грн. В якості підстав для цього вони посилаються на неправомірність включення платником до складу собівартості вартості послуг, наданих йому фізичними особами - підприємцями, платниками єдиного податку (група 2), а саме:

- ФОП ОСОБА_3, загальна сума наданих послуг складає 58927,14 грн;

- ФОП ОСОБА_4, загальна сума наданих послуг складає 55267,05 грн;

- ФОП ОСОБА_5, загальна сума наданих послуг складає 47493,35 грн;

- ФОП ОСОБА_6, загальна сума наданих послуг складає 20624,39 грн;

- ФОП ОСОБА_7, загальна сума наданих послуг складає 390291,38 грн;

- ФОП ОСОБА_8, загальна сума наданих послуг складає 30560,35 грн;

- ФОП ОСОБА_9, загальна сума наданих послуг складає 73989,44 грн;

- ФОП ОСОБА_2, загальна сума наданих послуг складає 3895,60 грн.

Крім цього, в Акті перевірки зазначено, що частина з таких фізичних осіб-підприємців не мала в своїх реєстраційних документах тих видів діяльності, які фактично надавались позивачу, а отже, на їх думку, такі особи-підприємці не мали права надавати такі послуги, а позивач не мав права відносити їх вартість до складу своїх господарських витрат.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Положеннями п. 133.6 ст. 133 ПК України визначено, що особливості справляння податку субєктами господарювання, які застосовують спрощену систему оподаткування, обліку та звітності, встановлюються гл.1 розд. XIV цього Кодексу. Спрощена система оподаткування, обліку та звітності це особливий механізм справляння податків і зборів, що встановлює заміну сплати окремих податків і зборів, визначених п. 297.1 ст. 297 Кодексу, з одночасним веденням спрощеного обліку та звітності (п. 291.2 ст. 291 ПК України).

Підпунктом 2 п. 291.4 ст. 291 ПК України, на порушення норм якого посилаються працівники Відповідача, встановлено, що фізичні особипідприємці, які є платниками єдиного податку, здійснюють господарську діяльність з надання послуг, у тому числі побутових, платникам єдиного податку та/або населенню, виробництво та/або продаж товарів, діяльність у сфері ресторанного господарства, за умови, що протягом календарного року не використовують працю найманих осіб або кількість осіб, які перебувають з ними у трудових відносинах, одночасно не перевищує 10 осіб та обсяг доходу не перевищує 1000000 грн., мають право обрати другу групу єдиного податку.

Чинне законодавство, у тому числі податкове, не містить заборони на вчинення правочину (укладання договору, угоди) між фізичною особоюпідприємцем та юридичними особами, як кінцевими споживачами. Обмеження стосується лише критеріїв перебування на спрощеній системі оподаткування, зокрема, на здійснення фізичними особами-підприємцями, що обрали другу групу платників єдиного податку, господарської діяльності з надання послуг, у тому числі побутових, субєктам господарювання, що перебувають на загальній системі оподаткування (чи то юридичним, чи фізичним особам).

Так, такі фізичні особипідприємці 2 групи, не порушуючи норм податкового законодавства, можуть здійснювати лише:

господарську діяльність з надання послуг, у тому числі побутових, платникам єдиного податку та/або населенню;

виробництво та/або продаж товарів (будь-яким контрагентам, незалежно від їх податкового статусу);

діяльність у сфері ресторанного господарства.

При цьому діяльність платників єдиного податку 2 групи може здійснюватись лише у межах обраних ним видів діяльності, зазначених у реєстрі платників єдиного податку. Наслідком порушення вищезазначених критеріїв є зобовязання субєкта підприємницької діяльності, що знаходиться на спрощеній системі оподаткування, обліку та звітності:

- до доходу, отриманого від провадження діяльності, не зазначеної у реєстрі платників єдиного податку, віднесеного до першої або другої групи, застосовувати ставку єдиного податку у розмірі 15% (пп.2 п. 293.4 ст. 293 ПК України);

- до доходу, отриманого від здійснення видів діяльності, які не дають права застосовувати спрощену систему оподаткування, застосувати ставку єдиного податку у розмірі 15 % (п.п.4 п. 293.4 ПК України);

- перейти на загальну систему оподаткування з першого числа місяця, наступного за податковим (звітним) періодом, у якому здійснювалися такі види діяльності (пп. 5, 7 піп. 298.2.3 ПК України).

Згідно з пп. 14.1.27 ст. 14 ПК України витратами є сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).

Положеннями п.138.2 ст. 138 ПК України визначено, що витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II Кодексу.

Витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування згідно з п. 138.1 ст. 138 цього Кодексу, складаються із витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з п.п. 138.4, 138.6 - 138.9, пп. 138.10.2 - 138.10.4, п. 138.11 цієї статті, та інших витрат, визначених п. 138.5, пп.пп. 138.10.5, 138.10.6, п.п. 138.11, 138.12 цієї статті, п. 140.1 ст. 140 і ст. 141 Кодексу, крім витрат, визначених у п. 138.3 цієї статті та ст. 139 Кодексу.

Відповідно до п. 5 ст. 1 розд. I Закону України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких інших законодавчих актів України щодо спрощеної системи оподаткування, обліку та звітності" з 01.01.2012 р. було виключено пп. 139.1.12 ст. 139 Кодексу, згідно з яким до складу витрат не відносились витрати, понесені у зв'язку із придбанням товарів (робіт, послуг) та інших матеріальних і нематеріальних активів у фізичної особи - підприємця, що сплачує єдиний податок (крім витрат, понесених у зв'язку із придбанням робіт, послуг у фізичної особи - платника єдиного податку, яка здійснює діяльність у сфері інформатизації).

В Узагальнюючій податковій консультації з питання формування витрат по операціях з фізичними особами підприємцями, які застосовують спрощену систему оподаткування, затвердженій наказом ДПС України від 15.02.2012 №121, що є чинною на даний час, та якою користувався позивач, зазначено, що починаючи з 01.01.2012 юридичні особиплатники податку на прибуток при визначенні об'єкта оподаткування можуть включати до складу витрат витрати з придбання товарів (робіт, послуг) та інших матеріальних і нематеріальних активів у фізичних осіб підприємців, які сплачують єдиний податок незалежно від групи, до якої віднесено фізичну особупідприємця, за умови, що такі витрати пов'язані з господарською діяльністю такого платника.

На підтвердження своїх позовних вимог позивач подав до суду копії документів що підтверджують реальність здійснення ним господарських операцій з кожним з зазначених вище виконавців (т. 2 а.с. 25-250, т. 3 а.с.1-250, т. 4 а.с. 1-250) в складі договорів підряду на виконання робіт, актів про надання послуг (виконання робіт), банківських документів на сплату їх вартості. Зазначені документи складені у повній відповідності до встановлених вимог, містять достатній обсяг необхідної інформації, що не заперечується представником відповідача.

Виходячи з наведеного суд вважає, що жодних податкових наслідків та обмежень для нього, як юридичної особи, за придбання у фізичної особи-підприємця 2 групи, яка здійснює види діяльності, не зазначені у реєстрі платників єдиного податку, та види діяльності, які не дають їй права на застосовування спрощеної систему оподаткування, законодавством не передбачено.

Як зазначено вище, відповідальність у вигляді підвищеної ставки єдиного податку у розмірі 15% від отриманого доходу та необхідність переходу за загальну систему оподаткування несуть саме такі субєкти підприємницької діяльності платники єдиного податку, а не позивач.

З огляду на таке суд вважає, що висновок податкового органу про завищення собівартості придбаних та реалізованих товарів (робіт, послуг) за операціями позивача з фізичними особами-підприємцями платниками єдиного податку на загальну суму 681049 грн. є протиправним.

Щодо господарських операції позивача з Товариством з обмеженою відповідальністю "Чубинецьке" (далі - ТОВ «Чубинецьке») суд зазначає наступне.

В акті перевірки (стор. 11-15, т. 1 а.с. 33-37) податковим органом зроблено висновок, що в порушення вимог пп. 138.1.1, п. 138.2, п. 138.8. ст. 138 ПК України позивачем було завищено собівартість придбаних (виготовлених) та реалізованих товарів (робіт, послуг) за рахунок придбання лісозаготівельних послуг від ТОВ "Чубинецьке" на суму 607942 грн. В якості підстав щодо підтвердження неправомірності включення позивачем до складу собівартості вищезазначених послуг, відповідач наводить таке:

- в ланцюгах постачання ТОВ «Чубинецьке» податковими органами було встановлено ряд «ризикових» підприємств, що є його основними постачальниками;

- позивачем для перевірки не було надано Актів огляду місць використання лісових ресурсів, наявність яких передбачена п. 6.3 Договору №48 від 02.01.2014 р. про виконання робіт та надання послуг, повязаних з лісогосподарською діяльністю, укладеного з ТОВ "Чубинецьке".

Окрім цього, як зазначено в Акті перевірки, додатковими підставами для невизнання зазначеної суми витрат за господарськими операціями позивача з ТОВ «Чубинецьке», є висновки акту перевірки від 17.03.2013 №1621/26-59-22-03/38826475 з приводу результатів звірки господарських операцій цього товариства з ТОВ «Ленд РОСС», що був надісланий на адресу відповідача іншим податковим органом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно з приписами част. 2 ст. 3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» бухгалтерський облік є обовязковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Відповідно до част. 1 ст. 9 вказаного Закону, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити:

- назву документа (форми);

- дату і місце складання;

- назву підприємства, від імені якого складено документ;

- зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції;

- посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення;

- особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Таким чином, підставою для формування бухгалтерського обліку та, відповідно, податкового є наявність у підприємства первинних документів, що засвідчують факт здійснення господарської операції. При цьому спеціальними податковими законами встановлюється ряд особливостей ведення податкового обліку платником податків.

Так, відповідно до п. 138.2 ст. 138 ПК України витрати, які враховуються для визначення обєкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обовязковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом ІІ цього Кодексу.

При цьому, згідно абз. 1 п. 44.1 ст. 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абз. 1 п. 44.1 ст. 44 ПК України.

З аналізу вищезазначених норм права слідує, що підставою для включення понесених витрат до складу податкових витрат є наявність первинних документів, що підтверджують понесені платником витрати. При цьому слід врахувати, що в податковому обліку відображаються виключно господарські операції, вчинені підприємством в рамках господарської діяльності та спрямовані на отримання в майбутньому прибутку.

З матеріалів справи вбачається, що між позивачем та Товариством з обмеженою відповідальністю "Чубинецьке" було укладено Договір №48 від 02.01.2014 (т. 5 а.с.1-2), що був спрямований на досягнення сторонами відповідних господарських результатів. На підтвердження виконання зазначеного договору позивач подав до суду належним чином складені первинні підтвердні документи, які також були надані перевіряючим під час проведення перевірки, а саме, акти виконаних робіт та податкові накладні (т. 5 а.с. 17-249, т. 6 а.с. 36-61).

На підставі отриманих від ТОВ «Чубинецьке» актів виконаних робіт Позивач включив до складу витрат вартість виконаних цим товариством послуг (робіт). Акти виконаних робіт, що були отримані позивачем від ТОВ «Чубинецьке» , містять всі обовязкові реквізити, що передбачені для їх оформлення нормами Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». Всі ці документи надавались працівникам відповідача під час проведення перевірки. Зауважень з боку перевіряючих щодо їх оформлення в Акті перевірки ними зроблено не було.

Суд зазначає, що акти огляду місць використання лісових ресурсів (т. 6 а.с. 1-35), відсутність яких, на думку працівників відповідача, не дає право платнику включити до складу податкових витрат вартість наданих виконавцем робіт (послуг), повязаних з лісівництвом, не є первинним бухгалтерським документом з точки зору положень Закону України ««Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», оскільки в ньому не фіксуються жоден з фактів здійснення будь якої з господарських операцій.

З огляду на таке суд вважає, що позивачем було цілком правомірно включено до складу собівартості придбаних (виготовлених) та реалізованих товарів (робіт, послуг) вартість робіт по заготівлі деревини, наданих ТОВ «Чубинецьке» в загальній сумі 607942грн.

Окрім того, жодне з положень ПК України не пов'язує право позивача, як платника податків, на формування його витрат, в залежність від належного виконання постачальниками (продавцями) своїх податкових зобовязань та сплати ними відповідних сум цього податку до державного бюджету. Таким висновком працівниками податкового органу зроблено спробу перекласти на платника відповідальність за порушення, що були допущені (чи могли бути допущені) його постачальниками чи продавцями товарів (робіт, послуг), що суперечить приписам ст. 67 Конституції України, відповідно до яких відповідальність є персональною і не може бути покладена будь-яким чином, в тому числі і за рішенням податкового органу, на іншого платника податку.

Суд також вважає, що не можуть слугувати доказом в даній справі і висновки акту зустрічної звірки від 17.03.2013 №1621/26-59-22-03/38826475, що була проведена іншими податковим органом у ТОВ «Ленд РОСС», оскільки така звірка проводилась з приводу господарських відносин ТОВ «Чубинецьке» не з позивачем, а з ТОВ «Ленд РОСС», а цією звіркою було охоплено більш давній період діяльності ТОВ «Чубинецьке» - до 01.01.2014.

З врахуванням висновків, що викладені вище, суд погоджується з доводами позивача та вважає, що висновок податкового органу в частині заниження платником оподатковуваного прибутку на суму 1325123 грн. (34762грн+1370грн+681049грн+607942грн) є помилковим. Як наслідок, є помилковими визначені спірним податковим повідомленням-рішенням додаткове зобовязання з податку на прибуток підприємств на суму 238522 грн (1325123*18%) та штрафна (фінансова) санкція на суму 119261 грн (238522*50%).

Судом, при перевірці юридичної та фактичної обґрунтованості обставин та мотивів, покладених суб'єктом владних повноважень в основу спірного податкового повідомлення -рішення № від 16.06.2015 на відповідність вимогам ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено наступне

За висновком працівників податкового органу (стор. 17- 18 акту перевірки, т. 1 а.с. 39-40) позивачем на порушення п.1 Порядку відрахування до державного бюджету частини чистого прибутку (доходу) державними унітарними підприємствами та їх обєднаннями, затвердженого Постановою КМУ від 23.03.2011 №138, не було включено до складу інших доходів суму безнадійної кредиторської заборгованості по контрагенту Фірмі «ZORTEX BUSINESS LLP» у сумі 34762 грн, в результаті чого Позивачем було занижено зобовязання з перерахування за підсумками 2014 року до Державного бюджету частини чистого прибутку (доходу) в сумі 5214 грн (34762*15%).

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до п. 1 Порядку відрахування до державного бюджету частини чистого прибутку (доходу), затвердженого Постановою КМ України від 23.02.2011 №138, частина чистого прибутку (доходу), що відраховується державними унітарними підприємствами та їх об'єднаннями до державного бюджету за відповідний період, визначається виходячи з обсягу чистого прибутку (доходу), розрахованого згідно з положеннями (стандартами) бухгалтерського обліку як підсумок суми чистого фінансового результату (прибутку) та суми капіталу в дооцінках, яка підлягає перенесенню до нерозподіленого прибутку, з урахуванням того, що до такого підсумку також може бути включена частка нерозподіленого прибутку або невикористаних фондів, утворених внаслідок розподілу прибутку в обсязі, визначеному рішенням органу управління, за наявності фінансових ресурсів у підприємства, у розмірі: 30 відсотків - державними підприємствами, що є суб'єктами природних монополій, та державними підприємствами, плановий розрахунковий обсяг чистого прибутку яких перевищує 50 млн. гривень; 15 відсотків - іншими державними унітарними підприємствами.

Під час розрахунку чистого прибутку (доходу) за 2014 рік його розмір збільшується на суму дооцінки необоротних активів, яка підлягала перенесенню до нерозподіленого прибутку у звітні періоди 2010-2013 роки, але не менше суми дооцінки необоротних активів, включеної до складу витрат у звітному періоді, які включають у тому числі амортизацію.

На визначення частини чистого прибутку (доходу) безпосередній вплив мали висновки контролюючого органу щодо суми безповоротної фінансової допомоги у вигляді кредиторської заборгованості позивача перед Фірмою «ZORTEX BUSINESS LLP» в розмірі 34762 грн, які не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду справи в частині достовірності визначення позивачем свої зобовязань з податку на прибуток підприємств, а тому такі є необґрунтованими.

Судом, при перевірці юридичної та фактичної обґрунтованості обставин та мотивів, покладених суб'єктом владних повноважень в основу спірного податкового повідомлення-рішення № від 16.06.15 на відповідність вимогам ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено наступне

В акті перевірки (стор. 22-23 Акту перевірки, т. 1 а.с.44-45) працівниками податкового органу зазначено, що на порушення п. 185.1 ст. 185, п. 186.2 ст. 186, п.п. 198.1, 198.3, 198.6 ст.198 ПК України позивачем було завищено суму податкового кредиту на 11270 грн. На думку перевіряючих, податкові накладні по взаємовідносинах позивача з ТОВ «Чубинецьке» виписувалось цим товариством на суму не більше 10 тис. грн ПДВ з метою уникнення їх реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до положень п. 198.1 ст. 198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у платника у разі здійснення операцій з:

- придбання або виготовлення товарів ( у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг;

- придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у звязку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);

- отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;

- ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

В свою чергу, дата виникнення такого права платника податку визначається п. 198.2 ст. 198 ПК України, відповідно до якого датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше:

- дата списання коштів з банківського рахунку платника податку на оплату товарів/послуг;

- дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Згідно з п. 198.6 ст. 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у звязку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними , оформленими з порушенням вимог ст. 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими п. 201.11 ст. 201 цього Кодексу.

Протягом періоду, що перевірявся, ТОВ «Чубинецьке» відповідно до Договору №48 від 02.01.2014 про виконання робіт та надання послуг, повязаних з лісівництвом та Додаткової угоди до нього від 05.01.2014 (т. 5 а.с.1-5) були надані позивачу послуги (виконані роботи) по заготівлі деревини, факт надання яких підтверджується наявністю актів виконаних робіт на загальну суму 619211,82 грн., в т.ч. ПДВ 103201,96 грн. Дослідження достовірності таких господарських операцій вже було проведено судом при розгляді питань правильності визначення платником його зобовязань з податку на прибуток.

На підставі податкових накладних, отриманих від ТОВ «Чубинецьке », позивач відповідно до норм п.п. 198.1, 198.2 ст. 198 та ст. 199 та з урахуванням вимог п. 199.4 ст.199 ПК України цілком правомірно включив до складу податкового кредиту суму ПДВ в загальному розмірі 11270 грн. (103201,96*10,92%). Податкові накладні, що були видані ТОВ «Чубинецьке» (т. 6 а.с.62-87), оформлені у відповідності до вимог ст. 201 ПК України із зазначенням усіх обовязкових реквізитів. Вони надавалась перевіряючим під час проведення перевірки, а їх копії було долучено до матеріалів справи. Зауважень з цього приводу представник податкового органу, як письмово, так і усно не висловив.

Щодо твердження працівників відповідача стосовно необхідності виписки однієї податкової накладної без будь-якої розбивки та послідуючої її реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних, суд вважає за необхідне зазначити таке.

У відповідності до вимог п. 6.2 Договору №48 від 02.01.2014 про виконання робіт та надання послуг, повязаних з лісогосподарством, що був укладений між позивачем та ТОВ «Чубинецьке» про надані послуги сторонами щомісячно складались акти приймання-передачі виконаних робіт окремо по кожному кварталу лісосіки та зведені акти виконаних робіт окремо по кожному лісництву, що є структурними підрозділами підприємства. Складання окремих актів в розрізі кожного з кварталів та лісництв було зумовлено потребою ведення обліку витрат по заготівлі лісопродукції Позивачем в розрізі кожного з лісництв у відповідності до вимог Методичних рекомендацій з формування собівартості продукції на підприємствах, що належать до сфери Державного агентства лісових ресурсів України, що були затверджені Наказом ДАЛР України від 14.05.2013 р. №124.

Акти виконаних робіт, що були отримані позивачем від ТОВ «Чубинецьке», містять всі обовязкові реквізити, що передбачені для їх оформлення нормами Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». Всі ці документи надавались працівникам відповідача під час проведення перевірки, що не заперечується відповідачем, їх копії долучено до матеріалів справи.

У відповідності до положень пп. б) п. 187.1 ст. 187 ПК України та на підставі складених зведених актів приймання-передачі виконаних робіт ТОВ «Чубинецьке» було видано податкові накладні датою оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку, тобто датами складання зведених актів приймання-передачі виконаних робіт, а позивачем на підставі таких податкових накладних було сформовано податковий кредит. При цьому, слід зазначити, що згідно з п. 11 підрозд. 2 розд. ХХ ПК України обовязковій реєстрації в ЄРПН підлягали податкові накладні, у яких сума податку на додану вартість в одній податковій накладні становила понад 10000 грн, та податкові накладні, виписані при здійсненні операцій з постачання підакцизних товарів та товарів, ввезених на митну територію України.

Оскільки податкові накладні, виписані ТОВ «Чубинецьке», не відповідали вимогам, передбаченим ПК України для обовязкової реєстрації податкових накладних в ЄРПН, а тому вони не підлягали такій реєстрації.

Отже, позивач мав всі правові підстави на включення до складу податкового кредиту сум ПДВ за податковими накладними, що були отримані від ним від ТОВ «Чубинецьке» в загальній сумі 11270 грн.

На момент видачі податкових накладних ТОВ «Чубинецьке» перебувало в Реєстрі платників податку на додану вартість, йому був присвоєний індивідуальний податковий номер платника цього податку. Зазначене підтверджується відомостями офіційного веб-сайту Міністерства доходів і зборів України (адреса: http://www.sfs.gov.ua/), де зазначено, що ТОВ «Чубинецьке», індивідуальний податковий номер 76, було внесено до реєстру платників податку на додану вартість 01.06.2011. Тому ТОВ «Чубинецьке» на законних підставах на протязі перевіряємого періоду виписало податкові накладні, що містять всі необхідні реквізити, передбачені п. 201.1 ст. 201 ПК України, а платник законно включив такі суми ПДВ до складу податкового кредиту.

З огляду на таке суд вважає, що видане відповідачем спірне податкове повідомлення-рішення №, яким було збільшено зобовязання позивача з податку на додану вартість на суму 11270 грн. та застосовано до нього штрафну (фінансову) санкцію в розмірі 5635 грн, є протиправним і підлягає до скасування.

Згідно ч.1 ст.9 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 2 КАС України встановлено, що завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Вирішуючи спір, суд бере до уваги, що відповідно до ч.2 ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідачем не надано суду жодних доказів правомірності своїх дій.

Відповідно до ч.1 ст. 94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно квитанції №12493340 від 24.06.2015 позивачем сплачено судовий збір в сумі 1072,00 грн

Враховуючи, що позов задоволено повністю, судові витрати, здійснені позивачем, відповідно до ст. 94 КАС України, присуджуються йому у розмірі 1072,00 грн за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись статтями 158-163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

постановив:

Позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № НОМЕР_1 від 16.06.2015 в частині визначення додаткового зобов'язання з податку на прибуток підприємств в сумі 238522 грн та застосування штрафної (фінансової) санкції у сумі 119261 грн, разом - 357783 грн.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № НОМЕР_2 від 16.06.2015, винесене Коростенською об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Житомирській області.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № НОМЕР_3 від 16.06.2015, винесене Коростенською об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Житомирській області.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Коростенської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Житомирській області понесені судові витрати у вигляді судового збору у сумі 1072 грн.

Постанова набирає законної сили у строк та у порядку, що визначені статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України, і може бути оскаржена до Житомирського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції у порядку, визначеному статтею 186 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя І.Е.Черняхович

Повний текст постанови виготовлено: 29 листопада 2016 р.