Справа № 522/3919/15-а
Суддя: Мойсюк М.І.
Дата ухвалення: 2016-11-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"22" листопада 2016 р. м. Київ К/800/53602/15

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Кобилянського М.Г., Мойсюка М.І., Черпака Ю.К.,

розглянувши в порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_4 до Управління Пенсійного фонду України в Приморському районі м. Одеси про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 14 грудня 2015 року, -

у с т а н о в и л а :

У лютому 2015 року ОСОБА_4 звернулася з позовом до Управління Пенсійного фонду України в Приморському районі м. Одеси в якому просила: визнати неправомірним і скасувати рішення відповідача №33 від 12 лютого 2015 року про відмову у здійсненні їй перерахунку пенсії відповідно Закону України «Про державну службу», з урахуванням надбавки за вислугу років в розмірі 40%, суми отриманої матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань, матеріальної допомоги на оздоровлення та індексації заробітної плати, на які було нараховано та сплачено страхові внески; зобов'язати відповідача здійснити перерахунок пенсії та виплатити її з 10 липня 2012 року у розмірі 80 % від заробітної плати, з урахуванням надбавки за вислугу років в розмірі 40% згідно з довідками Головного управління ДФС України в Одеській області від 10 липня 2012 року №17974/У/05-0007 та 30 січня 2015 року №11/9/15-32-05-02-11.

Постановою Приморського районного суду м. Одеси від 18 травня 2015 року позов ОСОБА_4 задоволено. Скасовано рішення Управління Пенсійного фонду України в Приморському районі м. Одеси №33 від 12 лютого 2015 року та зобов'язано відповідача здійснити перерахунок і виплату позивачу пенсію з 26 серпня 2014 року з урахуванням надбавки за вислугу років в розмірі 40% згідно з довідками Головного управління ДФС України в Одеській області від 10 липня 2012 року №17974/У/05-0007 та 30 січня 2015 року №11/9/15-32-05-02-11.

Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 1 жовтня 2015 року рішення суду першої інстанції змінено.

Скасовано рішення Управління Пенсійного фонду України в Приморському районі м. Одеси №33 від 12 лютого 2015 року та зобов'язано відповідача здійснити перерахунок і виплату позивачу пенсії з 6 лютого 2015 року з урахуванням надбавки за вислугу років в розмірі 40% згідно довідки від 10 липня 2012 року №17974/У/05-0007, суми отриманої матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань, матеріальної допомоги на оздоровлення та індексації заробітної плати згідно довідки Головного управління ДФС України в Одеській області від 30 січня 2015 року №11/9/15-32-05-02-11.

10 листопада 2015 року позивач звернулася до апеляційного суду із заявою про ухвалення додаткової постанови та просила визначити, що перерахунок пенсії слід провести з розрахунку 80% суми отримуваної нею заробітної плати.

Ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 14 грудня 2015 року у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення відмовлено.

У касаційній скарзі позивач, посилаючись на порушення норм процесуального права, просить ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 14 грудня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення заяви.

Заслухавши доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги, матеріали справи, в межах статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення касаційної скарги з таких підстав.

Згідно з частиною 3 статті 211 Кодексу адміністративного судочинства України підставами касаційного оскарження є порушення судом норм матеріального чи процесуального права.

Так, відповідно до статті 198 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право: 1) залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін; 2) змінити постанову суду; 3) скасувати її та прийняти нову постанову суду; 4) скасувати постанову суду і залишити позовну заяву без розгляду або закрити провадження у справі; 5) визнати постанову суду нечинною і закрити провадження у справі.

Відповідно до статті 201 Кодексу адміністративного судочинства України підставами для зміни постанови або ухвали суду першої інстанції є: 1) правильне по суті вирішення справи чи питання, але із помилковим застосуванням норм матеріального чи процесуального права; 2) вирішення не всіх позовних вимог або питань.

Змінюючи рішення суду першої інстанції апеляційний суд виходив з того, що суд першої інстанції помилково застосував до даного спору норми матеріального права, зокрема, статтю 45 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та не правильно визначив період, з якого слід провести перерахунок і виплату ОСОБА_4 пенсію.

Відмовляючи в задоволенні заяви про ухвалення додаткової постанови апеляційний суд виходив з того, що таким фактично буде змінено судове рішення по суті.

Проте до такого висновку апеляційний суд дійшов в порушення норм процесуального права з таких підстав.

За приписами частини 1 статті 168 Кодексу адміністративного судочинства України суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою особи, яка брала участь у справі, чи з власної ініціативи прийняти додаткову постанову чи постановити додаткову ухвалу у випадках, якщо: 1) щодо однієї із позовних вимог, з приводу якої досліджувалися докази, чи одного з клопотань не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не визначив способу виконання судового рішення; 3) судом не вирішено питання про судові витрати.

В даному випадку, суд апеляційної інстанції, приймаючи постанову про зміну рішення суду першої інстанції, встановив його невідповідність нормам матеріального права. Також суд зазначив в мотивувальній частині свого рішення, що за змістом статті 37 Закону України «Про державну службу» (в редакції чинній на час призначення пенсії позивачу) пенсія державним службовцям призначається в розмірі 80 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, проте не зазначив цього в резолютивній частині постанови від 1 жовтня 2015 року, тобто не ухвалив відповідного рішення щодо однієї з вимог позивача.

Крім того, колегія суддів не погоджується із висновком апеляційного суду, що прийняття додаткового рішення буде фактично зміною резолютивну частину судового рішення.

З огляду на викладене, ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 14 грудня 2015 року слід скасувати.

У зв'язку з тим, що норми статті 168 Кодексу адміністративного судочинства України покладають обов'язок прийняття додаткової постанови на суд, що ухвалив судове рішення та враховуючи, положення частини 2 статті 227 Кодексу адміністративного судочинства України оскаржуване судове рішення підлягає скасуванню з направленням справи на новий судовий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 223, 227, 231 Кодексу адміністративного судочинства України колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 14 грудня 2015 року скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі і оскарженню не підлягає.

Судді: М.М. Кобилянський

М.І.Мойсюк

Ю.К. Черпак