Справа № 807/557/15
Суддя: Довга Ольга Іванівна
Дата ухвалення: 2016-11-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2016 року Справа № 876/7813/15

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі колегії:

головуючого-судді Довга О.І.,

судді Ліщинський А.М.

судді Запотічний І.І.

секретар судового засідання Гнатик А.З.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 01.07.2015р. по справі № 807/557/15 за позовом Державної податкової інспекції в Іршавському районі Головного управління Міндоходів у Закарпатській області до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:

26.03.2015 року Державна податкова інспекція в Іршавському районі Головного управління Міндоходів у Закарпатській області звернулась в суд із адміністративним позовом до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, в якому просить стягнути з відповідача заборгованість по єдиному податку у сумі 43664,78 грн.

В обгрунтування вимог позову Державна податкова інспекція в Іршавському районі Головного управління Міндоходів у Закарпатській області покликається на те, що згідно довідки №17.03.2015 року №587 березня 2015 року Державної податкової інспекції в Іршавському районі Головного управління Міндоходів у Закарпатській області у відповідача станом на 16.03.2015 року наявна податкова заборгованість у сумі 43664,78 грн. Відтак, позивач просить стягнути зазначену суму заборгованості в судовому порядку.

Постановою Закарпатського окружного адміністративного суду від 01.07.2015р. позов задоволено у повному обсязі.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, вважаючи її неправомірною та необґрунтованою, фізична особа-підприємець ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржену постанову та прийняти нову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

В обгрунтування вимог апеляційної скарги відповідач покликається на неповне дослідження судом обставин справи, а також пропуск позивачем строку на звернення до суду. Крім того, позивач зазначає, що у зв'язку із реорганізацію суд не здійснив заміну первісного позивача на його правонаступника.

Враховуючи викладене, позивач просить апеляційну скаргу задовольнити.

В судове засідання сторони не з'явились, хоча були повідомлені належним чином про час та місце розгляду справи у суді, а тому суд вважає за можливе розглянути справу без їх участі та відповідно до вимог ч. 1 ст. 41 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювати.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, та оцінивши усі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, а оскаржену постанову слід залишити без змін, виходячи з викладених нижче обставин.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців 17.07.1997 року державним реєстратором Іршавської районної державної адміністрації Закарпатської області було проведено державну реєстрацію фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 за місцем проживання: АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1.

Відповідач є платником єдиного податку, та відповідно до поданої декларації платника єдиного податку № від 06.11.2014 року самостійно визначила грошове зобов'язання у сумі 7 880,75 грн. з терміном сплати 19.11.2014 року. Поряд з цим, відповідно до поданої декларації платника єдиного податку № від 12.01.2015 року відповідач самостійно визначила грошове зобов'язання у сумі 35 784,03 грн. з терміном сплати 19.02.2015 року.

З матеріалів справи судом першої інстанції встановлено, що позивачем не сплачено визначені ним грошові зобов'язання, та станом на 16.03.2015 року наявна заборгованість перед бюджетом у сумі 43664,78 грн.. що підтверджується довідкою №17.03.2015 року №587 березня 2015 року Державної податкової інспекції в Іршавському районі Головного управління Міндоходів у Закарпатській області.

Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що у відповідача наявна заборгованість перед бюджетом, щодо сплати податкових зобов'язань, а позивачем надано усі необхідні документи для підтвердження цих обставин.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з такими висновками, виходячи з таких обставин.

Відповідно до частини 1 статті 67 Конституції України, кожен зобов'язаний сплачувати податки, збори, інші обов'язкові платежі до держбюджету в порядку і розмірах, встановлених законом.

Згідно п.п. 16.1.4 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року № 2755 VІ (із змінами та доповненнями) передбачено обов'язок платників податків сплачувати податки і збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

У відповідності до вимог п. 294.1 ст. 294 Податкового кодексу України податковим (звітним) періодом для платників єдиного податку третьої - шостої груп є календарний квартал.

Згідно п. 295.3 ст. 295 Податкового кодексу України платники єдиного податку третьої - шостої груп сплачують єдиний податок протягом 10 календарних днів після граничного строку подання податкової декларації за податковий (звітний) квартал.

Відповідно до поданих декларацій № від 06.11.2014 року та № від 12.01.2015 платника єдиного податку фізична особа-підприємець ОСОБА_1 самостійно визначила грошове у загальній сумі 43664,78 грн.

Відповідно до підпункту 14.1.39 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України грошове зобов'язання платника податків - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов'язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв'язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності.

Згідно пункту 56.11 ст. 56 Податкового кодексу України не підлягає оскарженню грошове зобов'язання, самостійно визначене платником податків.

Відповідно до абзацу 1 ст. 57.1 Податкового кодексу України платник податків зобов'язаний самостійно сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст. 59 Податкового кодексу України у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов'язання в установлені законодавством строки, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу. Податковою інспекцією була виставлена вимога від 26.11.2014 року № 1534-25 на стягнення суми податкового боргу за узгодженими грошовими зобов'язаннями по єдиному податку з фізичних осіб. Податкову вимогу фізична особа-підприємець отримала 06.12.2014 року, що підтверджується наявними у справі матеріалами.

Як визначено ч. 5 ст. 59. Податкового кодексу України у разі якщо у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується (зменшується), погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що існує на день погашення.

У разі якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не був погашений в повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається (не вручається).

У відповідності до вимог п. 87.11 ст. 87 Податкового кодексу України - орган стягнення звертається до суду з позовом про стягнення суми податкового боргу платника податку - фізичної особи.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов до вірного висновку про наявність підстав для стягнення заборгованості з відповідача, оскільки станом на час розгляду адміністративної справи борг відповідачем не сплачений.

Стосовно доводів відповідача про пропуск позивачем строку на звернення до суду су зазначає таке.

Пунктом 87.11 статті 87 Податкового кодексу України не встановлено особливостей щодо моменту, з якого у податкового органу виникає право на стягнення податкового боргу. Зокрема, не передбачено особливостей щодо направлення платникові податку - фізичній особі податкової вимоги як умови для виникнення права на примусове стягнення податкового боргу, передбаченої пунктом 95.2 статті 95 Податкового кодексу України.

Отже, фізичним особам податкова вимога надсилається в тому самому порядку і з тих самих підстав, що і платникам податку - юридичним особам. Зазначене випливає зі змісту статті 59 Податкового кодексу України, яка передбачає уніфіковані правила направлення податкових вимог усім платникам податків.

При цьому, правове значення факту надіслання податкових вимог не розрізняється залежно від того, фізичній чи юридичній особі надсилається відповідна податкова вимога. Таке правове значення в будь-якому разі полягає в тому, що право на стягнення податкового боргу виникає у податкового органу через 60 календарних днів з моменту надіслання такому платнику податкової вимоги, як це передбачено пунктом 95.2 статті 95 Податкового кодексу України.

Таким чином, право на звернення з позовом про стягнення податкового боргу з фізичної особи - платника податків виникає через 60 календарних днів з моменту надіслання такому платнику податкової вимоги.

Відтак, враховуючи наведене суд вважає, що позивачем не пропущено строк на звернення до суду.

Стосовно тверджень відповідача про невиконання заміни позивача, то такі доводи суд вважає необгрунтованими, та відхиляє з врахуванням того, що жодних клопотань про таку заміну сторони у справі не подавали та зазначені обставини не впливають на обов'язок відповідача щодо сплати податків. Крім того, чинне законодавство допускає заміну сторони виконавчого провадження на стадії виконання судового рішення.

Відповідно до частини 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Статтею 159 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Враховуючи викладене, суд прийшов до висновку про необґрунтованість доводів апелянта стосовно неправомірності оскаржено ї постанови суду.

Відповідно до ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В:

апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 01.07.2015р. по справі № 807/557/15 без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції протягом 20-ти днів з дня набрання ухвалою законної сили, а у разі складення ухвали в повному обсязі відповідно до ст.160 КАС України - з дня складення ухвали в повному обсязі.

Головуючий суддя Довга О.І.

Судді Ліщинський А.М.

Запотічний І.І.