Справа № 826/26914/15
Суддя: Данилишин В.М.
Дата ухвалення: 2016-11-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

11 листопада 2016 року 12 год. 30 хв. № 826/26914/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі колегії суддів: головуючого судді Данилишина В.М., суддів Качура І.А., Келеберди В.І., розглянув у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом публічного акціонерного товариства «ПроКредит Банк» до державного реєстратора прав на нерухоме майно Департаменту державної реєстрації Міністерства юстиції України Чекригіна Олександра Валерійовича, третя особа: реєстраційна служба Києво-Святошинського районного управління юстиції Київської області, про визнання неправомірним та скасування рішення, зобов'язання вчинити певні дії.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва (також далі - суд) надійшов позов публічного акціонерного товариства «ПроКредит Банк» (далі - позивач, ПАТ «ПроКредит Банк») до державного реєстратора прав на нерухоме майно Департаменту державної реєстрації Міністерства юстиції України Чекригіна Олександра Валерійовича (далі - відповідач, державний реєстратор Чекригін О.В.) про:

- визнання неправомірним та скасування рішення відповідача від 23 листопада 2015 року №26394001 про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень (далі - оскаржуване рішення);

- зобов'язання відповідача повторно розглянути заяву позивача про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, прийняту 17 листопада 2015 року 11:58:32 за реєстраційним номером 14333885, з урахуванням постанови суду у даній справі.

В обґрунтування позову зазначено, що державним реєстратором Чекригіним О.В. прийнято оскаржуване рішення неправомірно, оскільки довіреність представника ПАТ «ПроКредит Банк» оформлена належним чином та надає право представнику на вчинення дій, які необхідні для внесення усіх записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, а обтяження на майно накладено саме в інтересах банку відповідно до договору іпотеки.

Відповідною ухвалою суду відкрито провадження в адміністративній справі №826/26914/15 (далі - справа), яку призначено до розгляду у судовому засіданні колегією суддів.

У подальшому, відповідною ухвалою суду залучено реєстраційну службу Києво-Святошинського районного управління юстиції Київської області (далі - третя особа) до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача, а також витребувано у неї засвідчені копії документів із відповідної реєстраційної (облікової) справи у частині, що стосуються оскаржуваного рішення.

Представник позивача у відповідні судові засідання не прибув, хоча про дату, час та місце судового розгляду справи позивач повідомлений належним чином, через канцелярію до суду представником позивача подано клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Відповідач (його представник) та представник третьої особи у відповідні судові засідання не прибули, хоча про дату, час та місце судового розгляду справи повідомлені належним чином, через канцелярію до суду відповідачем та представником третьої особи подано клопотання про розгляд справи за їх відсутності.

При цьому, до суду через канцелярію від відповідача надійшли письмові заперечення проти позову разом із доказами на їх обґрунтування, які судом долучено до матеріалів справи для врахування при прийнятті у справі судового рішення по суті.

Враховуючи викладене та зважаючи на достатність наявних у матеріалах справи доказів для розгляду та вирішення справи по суті, у відповідному судовому засіданні судом, згідно з ч.ч. 4, 6 ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), прийнято рішення про подальший розгляд та вирішення справи у порядку письмового провадження.

Оцінивши у порядку письмового провадження належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, суд -

ВСТАНОВИВ:

23 листопада 2015 року державним реєстратором Чекригіним О.В. прийнято оскаржуване рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень квартири 20, розташованої за адресою: Київська область, Києво-Святошинський р-н, м. Боярка, вул. О. Пушкіна, будинок 1 за ПАТ «ПроКредит Банк».

Підставою для відмови у державній реєстрації права державний реєстратор зазначив, що документи, які подані для проведення реєстрації, не відповідають вимогам або не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують, оскільки у довіреності представника не визначено щодо яких саме об'єктів нерухомого майна особа уповноважена представляти інтереси та в державному реєстрі речових прав наявне обтяження. При цьому, державний реєстратор послався на норми ст. 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та п.п. 16 та 23 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2013 року №868.

Статтею 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року №1952-ІV (в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин) встановлені підстави відмови в державній реєстрації прав та їх обтяжень. Зокрема, пунктом 4 частини першої наведеної норми передбачено, що відмова приймається, якщо подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом, або не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують.

Відповідно до ст.ст. 237, 246 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства.

Довіреність від імені юридичної особи видається її органом або іншою особою, уповноваженою на це її установчими документами.

Як вбачається з матеріалів справи, до державного реєстратора була подана нотаріально посвідчена довіреність ПАТ «ПроКредит Банк» від 04 березня 2015 року, згідно якої ОСОБА_2 уповноважено подавати, складати, підписувати та одержувати документи, які необхідні для внесення усіх видів записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (про Державну реєстрацію - виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяження таких прав, шляхом внесення відного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, зміну, виправлення технічних помилок, вилучення, припинення, скасування, звернення стягнення тощо); та до Державного реєстру обтяжень рухомого майна про виникнення, зміну, припинення обтяжень, а також про звернення стягнення на предмет обтяження та/чи отримання усіх видів витягів/довідок/інформаційних довідок/виписок з цих Реєстрів; накладення/зняття/зміни заборони відчуження нерухомого майна (майнових прав на нерухоме майно), транспортних засобів, що підлягають державній реєстрації; накладення та зняття обмежень (в т.ч. заборон) на майно, що є предметом застави у Банку (повідомлення в ДАІ, нотаріусам або державним органам реєстрації прав, заставодавцям, позичальникам тощо) (п. 1 довіреності).

Виходячи з положень ЦК України щодо представництва юридичної особи, а також зі змісту довіреності позивача, суд приходить до висновку про відповідність вказаної довіреності вимогам закону щодо вчинення будь-яких дій уповноваженою особою від імені та в інтересах Банку на внесення будь-яких записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Вимога щодо зазначення конкретного об'єкту нерухомості в довіреності загальними нормами цивільного законодавства не встановлена.

Таким чином, суд приходить до висновку про протиправний висновок відповідача щодо неналежного оформлення довіреності уповноваженої особи банку.

Щодо другої підстави відмови у державній реєстрації права суд зазначає наступне.

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна - квартири 20 в будинку 1 у м. Боярка Києво-Святошинського району Київської області (загальна площа 119,1 кв.м, житлова площа 80,4 кв.м) - зазначений об'єкт належить на праві власності товариству з обмеженою відповідальністю «Новий Світ»; на квартиру накладено обтяження (реєстраційний №13042938) зареєстроване 26 вересня 2012 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ніколенко В.М. на підставі договору іпотеки №270243-ІД1, 4485, 26 вересня 2012 року. Іпотекодержателем визначено ПАТ «ПроКредит Банк».

Суду пред'явлено рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 20 серпня 2015 року у справі №369/12716/14-ц за позовом ПАТ «ПроКредит Банк» до ТОВ «Інтер Валсан-Транс», ОСОБА_4, ТОВ «Новий Світ» про стягнення заборгованості та звернення стягнення на майно, згідно якого позов ПАТ «ПроКредит Банк» задоволено, припинено право власності ТОВ «Новий Світ» на предмет іпотеки - квартиру 20 в будинку 1 у м. Боярка Києво-Святошинського району Київської області (загальна площа 119,1 кв.м, житлова площа 80,4 кв.м) та визнано за позивачем право власності на вказане нерухоме майно. Рішення станом на 02 листопада 2015 року набрало законної сили.

Відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС України, обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Отже, право позивача на майно, правовідносини з погашення заборгованості, забезпеченні іпотекою, досліджені судом при розгляді цивільної справи та не потребують додаткового доказування.

Як вбачається з матеріалів справи, представником позивача до реєстраційної служби разом з іншими документами також подано копію рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 20 серпня 2015 року у справі №369/12716/14-ц з відміткою про набрання рішенням законної сили, з якого вбачається (разом як й з Інформаційної довідки), що іпотека накладена в інтересах ПАТ «ПроКредит Банк» за договором, який був предметом оцінки судом при розгляді цивільної справи.

Відповідно до ст. 124 Конституції України, судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України, а тому зазначення державним реєстратором про наявність обтяження майна у рішенні про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень є також протиправним.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про допущення державним реєстратором порушень прав позивача.

З приводу доводів відповідача щодо відсутності у суду повноважень на прийняття рішення про зобов'язання державного реєстратора вчинити дії шляхом розгляду тієї ж самої заяви позивача та наявність у державного реєстратора дискреційних повноважень суд вважає за необхідне вказати про наступне.

До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження (ст. 2 КАС України).

У рішенні Європейського Суду з прав людини від 02 листопада 2006 року у справі «Волохи проти України» (заява №23543/02) при наданні оцінки повноваженням державних органів Суд виходив з декількох ознак, зокрема щодо наявності дискреції. Так, Суд вказав, що норма права є «передбачуваною», якщо вона сформульована з достатньою чіткістю, що дає змогу кожній особі - у разі потреби за допомогою відповідної консультації - регулювати свою поведінку. «…надання правової дискреції органам виконавчої влади у вигляді необмежених повноважень було б несумісним з принципом верховенства права. Отже, закон має з достатньою чіткістю визначати межі такої дискреції, наданої компетентним органам, і порядок її здійснення, з урахуванням законної мети даного заходу, щоб забезпечити особі належний захист від свавільного втручання».

В окремій думці, висловленою суддею Лоренценом, до якого приєдналися судді Розакіс, Бонелло, Стражницька, Бірсан та Фішбах, висловленої з приводу рішення Європейського суду з прав людини у справі «Феррадзіні проти Італії» (Case of Ferrazzini v. Italy) (Заява N 44759/98), 12 липня 2001 року, зазначено, що не підлягає сумніву те, що обов'язок сплачувати податки безпосередньо і суттєво торкається фінансових інтересів громадян і що в демократичному суспільстві оподаткування (його база, порядок сплати і стягнення, на відміну від судового спору, що виникає на підставі бюджетного закону) ґрунтується на застосуванні юридичних норм, а не забезпечується дискреційними повноваженнями органів влади.

Отже, як вбачається з наведених судових актів, під дискреційним повноваженням слід розуміти компетенцію суб'єкта владних повноважень на прийняття самостійного рішення в межах, визначених законодавством, та з у рахуванням принципу верховенства права.

Зміст компетенції органу виконавчої влади складають його повноваження - певні права та обов'язки органу діяти, вирішуючи коло справ, визначених цією компетенцією. В одних випадках це зміст прав та обов'язків (право діяти чи утримуватись від певних дій). В інших випадках органу виконавчої влади надається свобода діяти на свій розсуд, тобто оцінюючи ситуацію, вибирати один із кількох варіантів дій (або утримуватись від дій) чи один з варіантів можливих рішень.

Враховуючи, що відповідач при прийнятті оскарженого рішення скористався правом розсуду та прийняв рішення, яке суд визнав протиправним, то право на розсуд в такому випадку у суб'єкта владних повноважень вже відсутнє.

Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 19, ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація прав проводиться на підставі рішень судів, що набрали законної сили.

Записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. У разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.

Згідно з п. 2.6 Порядку прийняття і розгляду заяв про внесення змін до записів, внесення записів про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень та скасування записів Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 12 грудня 2011 року №3502/5, для внесення записів про скасування державної реєстрації прав, скасування записів Державного реєстру прав заявник подає рішення суду про скасування рішення державного реєстратора, що набрало законної сили, та копії документів, визначених у пункті 2.3 цього розділу.

Крім того, за загальною теорію права протиправне рішення не створює правових наслідків для суб'єктів правовідносин, отже виконання рішення суду має відбуватися саме на підставі тих документів, які були подані до державного реєстратора, а запис про прийняте протиправне рішення підлягає скасуванню.

Таким чином, виходячи із меж заявлених позовних вимог, зважаючи на вище викладені норми та з'ясовані обставини, суд прийшов до висновку про те, що оскаржуване рішення відповідачем прийнято протиправно, тому воно підлягає скасуванню, а також про необхідність зобов'язання відповідача повторно розглянути заяву позивача про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, прийняту 17 листопада 2015 року 11:58:32 за реєстраційним номером 14333885.

Відповідно до ч. 1 ст. 11, ч. 1 ст. 69, ч.ч. 1, 2, 6 ст. 71 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Якщо особа, яка бере участь у справі, без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які вона посилається, суд вирішує справу на основі наявних доказів.

Із системного аналізу вище викладених норм та з'ясованих судом обставин вбачається, що позов публічного акціонерного товариства «ПроКредит Банк» до державного реєстратора прав на нерухоме майно Департаменту державної реєстрації Міністерства юстиції України Чекригіна Олександра Валерійовича, третя особа: реєстраційна служба Києво-Святошинського районного управління юстиції Київської області, про визнання неправомірним та скасування рішення, зобов'язання вчинити певні дії є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню повністю.

Згідно з ч. 1 ст. 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

На підставі вище викладеного, керуючись ст.ст. 24, 25, 69-71, 86, 94, 128, 158-163, 167 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно Департаменту державної реєстрації Міністерства юстиції України Чекригіна Олександра Валерійовича про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень від 23 листопада 2015 року №26394001.

3. Зобов'язати державного реєстратора прав на нерухоме майно Департаменту державної реєстрації Міністерства юстиції України Чекригіна Олександра Валерійовича повторно розглянути заяву публічного акціонерного товариства «ПроКредит Банк» про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, прийняту 17 листопада 2015 року 11:58:32 за реєстраційним номером 14333885.

4. Присудити на користь публічного акціонерного товариства «ПроКредит Банк» () здійснений ним судовий збір у розмірі 2436,00 (дві тисячі чотириста тридцять шість гривень нуль копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту державної реєстрації Міністерства юстиції України ().

Копії постанови направити сторонам та третій особі (вручити їх уповноваженим представникам) у порядку та строки, встановлені ст. 167 КАС України.

Згідно зі ст.ст. 185, 186 КАС України, постанова може бути оскаржена шляхом подання до Київського апеляційного адміністративного суду через Окружний адміністративний суд міста Києва апеляційної скарги протягом десяти днів із дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Київського апеляційного адміністративного суду.

Відповідно до ст. 254 КАС України, постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Головуючий суддя В.М. Данилишин

Суддя І.А. Качур

Суддя В.І. Келеберда