Справа № 805/2572/16-а
Суддя: Молочна І. С.
Дата ухвалення: 2016-11-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 листопада 2016 р. Справа №805/2572/16-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов'янськ, вул. Добровольського, 1

час прийняття постанови: 18 год. 48 хв.

Донецький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Молочної І.С.

при секретарі судового засідання Зимі М.О.

за участю

представника позивача - ОСОБА_1

представника відповідача 1, 2 - Гетьманенко О.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань адміністративну справу за позовом ОСОБА_3 до Артемівського міського відділу (з обслуговування міста Артемівськ та Артемівського району) Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області, Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області про стягнення грошового забезпечення, середньомісячного грошового забезпечення, одноразової грошової допомоги, грошової компенсації за невикористану відпустку, -

встановив:

До Донецького окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_3 (далі - позивач) з позовом до Артемівського міського відділу (з обслуговування м. Артемівськ та Артемівського району) Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області (далі - відповідач - 1), Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області (далі - відповідач - 2) та з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог та додаткових пояснень, просить суд:

- стягнути з Артемівського міського відділу (з обслуговування м. Артемівськ та Артемівського району) Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області на користь ОСОБА_3 середньомісячне грошове забезпечення за період з 01.08.2014 до 22.10.2014;

- стягнути з Артемівського міського відділу (з обслуговування м. Артемівськ та Артемівського району) Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області на користь ОСОБА_3 одноразову грошову допомогу при звільнені зі служби, в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за 11 (одинадцять) календарних років служби;

- стягнути з Артемівського міського відділу (з обслуговування м. Артемівськ та Артемівського району) Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області грошову компенсацію за невикористану відпустку у 22 діб за 2014 рік;

- стягнути з Артемівського міського відділу (з обслуговування м. Артемівськ та Артемівського району) Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області на користь ОСОБА_3 середній заробіток (грошове забезпечення) з 20.08.2014 року по день ухвалення судового рішення відповідно до ст. 116, 117 Кодексу законів про працю України.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що при звільненні з органів внутрішніх справи йому не було виплачене грошове забезпечення, одноразова грошова допомога та грошова компенсація за невикористану відпустку за 2014 рік.

При цьому, ОСОБА_3 акцентував увагу суду на тому, що з наказом про своє звільнення він був ознайомлений лише 22.10.2014 року, до цього ж, останній виконував свої функціональні обов'язки, жодних наказів щодо відсторонення його від займаної посади у період з 20.08.2014 (дата наказу про звільнення) до 22.10.2014 (дата ознайомлення з наказом) відповідачем - 1 не приймалося. В той же час, грошове забезпечення виплачене йому було лише по 31.07.2014 року.

За таких обставин позивач вважає, наявність порушеного свого права та охоронюваного законом інтересу, з огляду на що звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Артемівський міський відділ (з обслуговування м. Артемівськ та Артемівського району) Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області проти задоволення адміністративного позову заперечив з підстав, що викладені в письмових запереченнях, які долучені до матеріалів справи.

Так, зокрема, відповідач - 1 вказує, що виплата грошового забезпечення ОСОБА_3 була припинена з 01.08.2014 року на підставі наказу Артемівського міського відділу (з обслуговування м. Артемівськ та Артемівського району) Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області № 565 від 22.08.2014 року «Про припинення виплат грошового забезпечення працівникам міськвідділу» у зв'язку із порушенням службової дисципліни.

Крім того, на думку Артемівського міського відділу (з обслуговування м. Артемівськ та Артемівського району) Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області відсутні підстави для виплати ОСОБА_3 грошової допомоги при звільненні, оскільки останній звільнений з органів внутрішніх справ на підставі п. 66 Положення №114 за скоєння вчинків, що дискредитують звання рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ, що в свою чергу, виключає права позивача на отримання зазначеної вище грошової допомоги.

Разом з цим, відповідач - 1 зазначає про відсутність у ОСОБА_3 права на отримання грошової компенсації за невикористану відпустку, оскільки останній з відповідними рапортами до Артемівського міського відділу (з обслуговування м. Артемівськ та Артемівського району) Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області не звертався.

В той же час, відповідач - 1 у своїх письмових запереченнях стверджував про відсутність підстав для застосування до спірних правовідносин ст. 116, 117 Кодексу законів про працю України, оскільки останні не поширюють свою дію на правовідносини, що виникли з приводу проходження служби особами рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ.

За таких обставин, відповідач - 1 просив відмовити у задоволенні адміністративного позову.

Головне управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області проти позову заперечило з підстав, що викладені в письмових запереченнях, які долучені до матеріалів справи.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 22.11.2016 року відмовлено у задоволенні клопотання Артемівського міського відділу (з обслуговування м. Артемівськ та Артемівського району) Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області про залишення позовної заяви без розгляду.

Розглянувши подані сторонами документи, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, наказом Міністерства внутрішніх справ України від 20.08.2014 року №1634 о/с «По особовому складу» відповідно до Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ звільнено з органів внутрішніх справ у запас (із поставленням на військовий облік) за п. 66 (за скоєння вчинків, що дискредитують звання рядового і начальницького складу) капітана міліції ОСОБА_3 оперуповноваженого сектору державної служби боротьби з економічною злочинністю Артемівського міського відділу (з обслуговування м. Артемівськ та Артемівського району) Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області на підставі наказу Міністерства внутрішніх справ України від 07.08.2014 року №865.

З вказаним наказом позивач ознайомився 22.10.2014 року, що підтверджується листом ознайомлення працівників Артемівського міського відділу (з обслуговування м. Артемівськ та Артемівського району) Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області (т. 1, а.с. 19).

Відповідно до наказу Головного управління Міністерства внутрішніх справ в Донецькій області від 07.10.2014 року №362 о/с «По особовому складу» на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 року №393 визначено вислугу років станом на 20.08.2014 року капітану міліції ОСОБА_3 оперуповноваженому сектору державної служби боротьби з економічною злочинністю Артемівського міського відділу (з обслуговування м. Артемівськ та Артемівського району), який наказом МВС України від 20.08.2014 року № 1634 о/с звільнений з органів внутрішніх справ за п. 66 (за скоєння вчинків, що дискредитують звання рядового і начальницького складу) у запас Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ: у календарному обчисленні 11 років 00 місяців 16 днів, у пільговому обчислені - 12 років 11 місяців 14 днів.

Позивач стверджує, що у період з 20.08.2014 року по 22.10.2014 року він здійснював свої функціональні обов'язки, проте грошове забезпечення йому було виплачене лише по 31.07.2014 року.

На підтвердження вказаних обставин ОСОБА_3 надав суду, зокрема, наказ Артемівського міського відділу (з обслуговування м. Артемівськ та Артемівського району) Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області від 22.08.2014 року №561 «Про залучення особового складу Артемівського міськвідділу для охорони громадського порядку в зоні АТО», наказ Артемівського міського відділу (з обслуговування м. Артемівськ та Артемівського району) Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області від 30.09.2014 року №694 «Про залучення особового складу Артемівського міськвідділу для охорони громадського порядку в зоні АТО».

З вказаних наказів слідує, що позивач був задіяний до виконання свої службових обов'язків з метою забезпечення охорони громадського порядку в зоні проведення антитерористичної операції (т. 1, а.с. 21-22).

Таким чином, на думку ОСОБА_3 йому безпідставно не було виплачене грошове забезпечення з 01.08.2014 року по 22.10.2014 року, а відтак, наявні правові підстави для стягнення з Артемівського міського відділу (з обслуговування м. Артемівськ та Артемівського району) Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області на його користь середньомісячного грошового забезпечення за період з 01.08.2014 року до 22.10.2014 року.

Вирішуючи позовні вимоги в цій частині, суд керується положеннями чинного законодавства, що діяло на час виникнення спірних правовідносин та звертає увагу на наступне.

Так, Законом України «Про міліцію» від 20.12.1990 року №565-XII (далі - Закон №565-XII) визначено, що міліція в Україні це державний озброєний орган виконавчої влади, який захищає життя, здоров'я, права і свободи громадян, власність, природне середовище, інтереси суспільства і держави від протиправних посягань.

Згідно ч. 1 ст. 18 Закону №565-XII порядок та умови проходження служби в міліції регламентуються Положенням про проходження служби особовим складом органів внутрішніх справ, затверджуваним Кабінетом Міністрів України.

Форми і розміри грошового забезпечення працівників міліції встановлюються Кабінетом Міністрів України і повинні забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування якісного особового складу міліції, диференційовано враховувати характер і умови роботи, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності і компенсувати їх фізичні та інтелектуальні затрати (ч. 2 ст. 19 Закону №565-XII).

Відповідно до ч. 1 ст. 24 Закону №565-XII фінансування і матеріально-технічне забезпечення міліції здійснюються за рахунок коштів Державного бюджету України, коштів, які надходять на підставі договорів від міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, державних органів, підприємств, установ, організацій і громадян, а також інших джерел, не заборонених законодавством.

Пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 07.11.2007 року №1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» установлено, що грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Водночас, постановою Кабінету Міністрів України від 29.07.1991 року №114 затверджено «Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ» (далі - Положення №114), яке визначає порядок проходження служби особами рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, їх права і обов'язки.

Згідно п. 10 розділу II Положення №114 особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ користуються всіма соціально-економічними, політичними та особистими правами і свободами, виконують усі обов'язки громадян, передбачені Конституцією та іншими законодавчими актами, а їх права, обов'язки і відповідальність, що випливають з умов служби, визначаються законодавством, Присягою, статутами органів внутрішніх справ і цим Положенням.

Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 31.12.2007 року №499, що зареєстрований в Міністерстві юстиції України 12.03.2008 за №205/14896 затверджено Інструкцію про порядок виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ (далі - Інструкція №499), яка визначає порядок та умови виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ.

Відповідно до п. 1.3 вказаної Інструкції №499 грошове забезпечення осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ визначається залежно від посади, спеціального звання, наукового ступеня і вченого звання, тривалості та умов служби.

Підставою для виплати грошового забезпечення є наказ начальника органу внутрішніх справ про призначення на штатну посаду, яка входить у його номенклатуру, наказ ректора вищого навчального закладу про зарахування на навчання або наказ про зарахування в розпорядження відповідного органу та встановлення конкретного розміру окладів, надбавок, доплат тощо (п. 1.5 Інструкції №499).

В той же час, п. 1.6 Інструкції №499 визначено, що грошове забезпечення осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ виплачується за місцем служби і виключно в межах асигнувань, затверджених кошторисом доходів і видатків органу, підрозділу, закладу чи установи МВС на грошове забезпечення осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ.

За час відсутності особи рядового чи начальницького складу органів внутрішніх справ на службі без поважних причин (прогул) грошове забезпечення не виплачується.

Підставою припинення виплати грошового забезпечення особі рядового чи начальницького складу органів внутрішніх справ є матеріали службового розслідування на підставі мотивованого рапорту безпосереднього керівника про обставини невиходу на службу та наказ начальника органу внутрішніх справ, у якому вказується, за який період припиняється виплата грошового забезпечення.

Крім цього, виплата грошового забезпечення припиняється з підстав, визначених у підпункті 3.4.8 пункту 3.4 та пункті 3.8 розділу III цієї Інструкції.

Аналіз вказаного в сукупності дає суду підстави дійти висновку, що за час відсутності особи рядового чи начальницького складу органів внутрішніх справ на службі без поважних причин (прогул) грошове забезпечення не виплачується. В свою чергу, підставою припинення виплати грошового забезпечення особі рядового чи начальницького складу органів внутрішніх справ є, зокрема, наказ начальника органу внутрішніх справ, у якому вказується, за який період припиняється виплата грошового забезпечення.

Так, в матеріалах справи міститься наказ Артемівського міського відділу (з обслуговування м. Артемівськ та Артемівського району) Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області №565 від 22.08.2014 року «Про припинення виплати грошового забезпечення працівникам міськвідділу», яким, зокрема, припинено виплати грошового забезпечення до з'ясування причин відсутності оперуповноваженого сектору державної служби боротьби з економічною злочинністю капітану міліції ОСОБА_3

Тобто, з вказаного слідує, що вищевказаними наказами позивачу було припинено виплати грошового забезпечення з 01.08.2014 року.

В свою чергу, як зазначає позивач, наказом Артемівського міського відділу (з обслуговування м. Артемівськ та Артемівського району) Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області від 26.08.2014 року №579 «Про внесення змін до наказу Армівського МВ від 22.08.2014 року №565 про припинення виплат грошового забезпечення працівникам міськвідділу» припинено виплати грошового забезпечення до наказу по особовому складу оперуповноваженому сектору державної служби боротьби з економічною злочинністю капітану міліції ОСОБА_3 з 01.08.2014 року.

Разом з тим, суд констатує, що неодноразово під час розгляду справи витребовував у відповідача-1 оригінали наказу від 22.08.2014 року №561 «Про залучення особового складу Артемівського міськвідділу для охорони громадського порядку в зоні АТО», наказу Артемівського міського відділу (з обслуговування м. Артемівськ та Артемівського району) Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області від 30.09.2014 року №694 «Про залучення особового складу Артемівського міськвідділу для охорони громадського порядку в зоні АТО», наказу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області від 26.08.2014 року №579 «Про внесення змін до наказу Армівського МВ від 22.08.2014 року №565 про припинення виплат грошового забезпечення працівникам міськвідділу» припинено виплати грошового забезпечення до наказу по особовому складу оперуповноваженому сектору державної служби боротьби з економічною злочинністю капітану міліції ОСОБА_3 з 01.08.2014 року, проте останні суду надано не було.

ОСОБА_3 у своїх поясненнях, наданих до суду 03.11.2016 року, зазначає, що наказ Артемівського міського відділу (з обслуговування м. Артемівськ та Артемівського району) Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області №565 від 22.08.2014 року «Про припинення виплати грошового забезпечення працівникам міськвідділу» видано не на підставі чинного спеціального законодавства. При цьому, на даний час його неможливо оскаржити, з огляду на їх недійсність.

Суд, оцінюючи вказані доводи, вважає їх безпідставними, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Таким чином, на думку суду, позивач, в контексті ч. 2 ст. 2 КАС України, не позбавлений можливості оскаржити вказані вище накази у судовому порядку.

Більше того, суд вважає за необхідне з акцентувати увагу на тому, що правова позиція відповідача - 1 зводиться саме до чинності наказу №565 від 22.08.2014 року про припинення виплати грошового забезпечення ОСОБА_3 з 01.08.2014 року, що в свою чергу, з огляду на його чинність на час вирішення спору по суті, дає суду підстави дійти висновку про відсутність підстав для стягнення середньомісячного грошового забезпечення за період з 01.08.2014 року до 22.10.2014 року, оскільки виплати позивачу грошового забезпечення були припинені 01.08.2014 року, а наказ щодо його поновлення Артемівським міським відділом (з обслуговування м. Артемівськ та Артемівського району) Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області не приймався.

Разом з цим, судом не беруться до уваги доводи позивача як підстави для задоволення адміністративного позову, відсутність наказу про відсторонення останнього від виконання службових обов'язків, з огляду на наступне.

Так, сутність службової дисципліни, обов'язки осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ України (далі - особи рядового і начальницького складу) стосовно її дотримання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, порядок і права начальників щодо їх застосування, а також порядок оскарження дисциплінарних стягнень визначає Закон України «Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України» від 22.02.2006 року №3460-IV (далі - Закон №3460-IV).

Статтею 1 Закону №3460-IV передбачено, що службова дисципліна - дотримання особами рядового і начальницького складу Конституції і законів України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів та інших нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, підпорядкованих йому органів і підрозділів та Присяги працівника органів внутрішніх справ України.

Згідно ст. 17 Закону №3460-IV особа рядового або начальницького складу, щодо якої проводиться службове розслідування, може бути відсторонена від посади із збереженням посадового окладу, окладу за спеціальне звання, надбавок за вислугу років та безперервну службу, інших виплат і надбавок.

Рішення про відсторонення особи рядового або начальницького складу від посади можуть приймати начальники, яким надано право прийняття на службу або призначення цієї особи на посаду, шляхом видання письмового наказу.

Тривалість відсторонення від виконання службових обов'язків за посадою не повинна перевищувати часу, передбаченого для проведення службового розслідування.

Відсторонення від виконання службових обов'язків особи рядового або начальницького складу в разі її появи на службі в стані сп'яніння, відмови або ухилення від обов'язкових медичних оглядів, навчання, інструктажу і перевірки знань з охорони праці та протипожежної охорони може здійснювати також безпосередній або старший прямий начальник без видання письмового наказу на строк до однієї доби.

Особа рядового або начальницького складу, якій повідомлено про підозру у вчиненні нею злочину у сфері службової діяльності та професійної діяльності, пов'язаної з наданням публічних послуг, та/або пов'язаного із зловживанням своїм службовим становищем, підлягає відстороненню від виконання повноважень на посаді в порядку, визначеному законом.

Особа рядового або начальницького складу, стосовно якої складено протокол про корупційне адміністративне правопорушення, може бути відсторонена керівником відповідного органу внутрішніх справ від виконання службових повноважень до закінчення розгляду справи судом.

Тобто, з вказаного слідує, що відсторонення від виконання службових обов'язків особи рядового або начальницького складу здійснюється в порядку визначеному Законом №3460-IV.

Натомість, порядок та умови виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ визначено Інструкцією №499.

Таким чином, суд приходить до висновку, що відсутність наказу про відсторонення позивача від виконання своїх службових обов'язків не свідчить про те, що виплати грошового забезпечення з 01.08.2014 року останньому не було припинено на підставі наказу відповідача - 1.

На думку суду, відсторонення від посади і припинення виплат грошового забезпечення особам рядового або начальницького складу шляхом видання відповідних наказів є самостійними об'єктами оскарження. При цьому, порядок відсторонення від посади і припинення виплат грошового забезпечення особам рядового або начальницького складу врегульовані різними нормативно - правовими актами та по своїй суті носять різні юридичні наслідки для суб'єкта, відносно якого вони прийняті.

Щодо твердження позивача про вихід на роботу після 20.08.2016 року та покликання на витяги з Книги видачі й приймання спецзасобів відповідача-1 за 02.08.2016 року, 18.08.2016 року, 09.09.2016 року, 23.09.2016 року, 01.10.2016 року, Журналу обліку інструктажів особового складу відповідача-1 за 17.08.2016 року, 03.09.2016 року, 22.09.2016 року, 30.09.2014 року, 03.10.2016 року, Книги нарядів відповідача-1 за 02.08.2016 року, 18.08.2016 року, 04.09.2016 року, 23.09.2014 року, 01.10.2016 року, наказ Артемівського міського відділу (з обслуговування м. Артемівськ та Артемівського району) Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області від 22.08.2014 року №561 «Про залучення особового складу Артемівського міськвідділу для охорони громадського порядку в зоні АТО», наказ Артемівського міського відділу (з обслуговування м. Артемівськ та Артемівського району) Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області від 30.09.2014 року №694 «Про залучення особового складу Артемівського міськвідділу для охорони громадського порядку в зоні АТО», суд вважає необхідним зазначити наступне.

Суд констатує, що оригінали наказу Артемівського міського відділу (з обслуговування м. Артемівськ та Артемівського району) Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області від 22.08.2014 року №561 «Про залучення особового складу Артемівського міськвідділу для охорони громадського порядку в зоні АТО», наказу Артемівського міського відділу (з обслуговування м. Артемівськ та Артемівського району) Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області від 30.09.2014 року №694 «Про залучення особового складу Артемівського міськвідділу для охорони громадського порядку в зоні АТО», наказу Артемівського міського відділу (з обслуговування м. Артемівськ та Артемівського району) Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області від 26.08.2014 року №579 «Про внесення змін до наказу Армівського МВ від 22.08.2014 року №565 про припинення виплат грошового забезпечення працівникам міськвідділу» судом не досліджувались, оскільки відповідачем на неодноразові вимоги суду не були надані.

Як вбачається з пояснень відповідача-1 та підтверджено Довідкою відповідача-1 № 26087/201/062016 книга нарядів та журнали обліку інструктажів за 2014 року були знищені. В той же час, з огляду на те, що Журнал обліку інструктажів особового складу відповідача-1 розпочато у 2014 року, а закінчено у 2015 році, відповідач надав його для огляду суду в судовому засіданні. Суд констатує, що, по-перше, всі строки щодо капітана міліції ОСОБА_3 замальовано коректором, а зверху написано саме прізвище позивача, при цьому, не зазначено ні посади ні прізвища особи, яка вносила виправлення про такі інструктажі. По-друге, відомості з плану за 03.10.2014 року, надані позивачем та відповідачем-1 відрізняються. Оригінали Книги видачі й приймання спецзасобів відповідача-1 за 02.08.2016 року, 18.08.2016 року, 09.09.2016 року, 23.09.2016 року, 01.10.2016 року, та Книги нарядів відповідача-1 за 02.08.2016 року, 18.08.2016 року, 04.09.2016 року, 23.09.2014 року, 01.10.2016 року, судом не досліджувались, оскільки не були надані суду в результаті їх знищення.

В свою чергу, суд констатує, що відповідачум-1 не оспорюється факт ознайомлення позивача з наказом від 20.08.2014 року №1634 о/с про звільнення та видачі трудової книжки саме 22.10.2014 року.

Суд зазначає, що фактично в даному адміністративному спорі порушено питання щодо наявності у ОСОБА_3 права на нарахування та виплату грошового забезпечення за період з 01.01.08.2014 року до 22.10.2014 року.

Приймаючи до уваги те, що в ході розгляду справи судом встановлено наявність наказу Артемівського міського відділу (з обслуговування м. Артемівськ та Артемівського району) Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області, яким припинено виплату грошового забезпечення до наказу по особовому складу оперуповноваженому сектору державної служби боротьби з економічною злочинністю капітану міліції ОСОБА_3 з 01.08.2014 року, які в свою чергу в судовому порядку не оскаржені та є чинним на час вирішення даного адміністративного спору, про які позивачеві було відомо, що ним не оспорюється, в той час як виплати грошового забезпечення припиняється саме на підставі наказу керівника, суд дійшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача -1 на користь ОСОБА_3 середньомісячного грошового забезпечення за період з 01.08.2014 року до 22.10.2014 року.

Щодо вимоги про стягнення одноразової грошової допомоги при звільнені зі служби, в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення.

Вирішуючи позовні вимоги в частині стягнення з Артемівського міського відділу (з обслуговування м. Артемівськ та Артемівського району) Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області на користь ОСОБА_3 одноразової грошової допомоги при звільнені зі служби, в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за 11 (одинадцять) календарних років служби, суд звертає увагу на наступне.

Так, позивач стверджує, що при звільненні зі служби йому не була виплачена одноразова грошова допомога у розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний рік служби, що відповідачем не оспорюється під час розгляду справи.

Умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, осіб начальницького і рядового складу Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв'язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом визначено Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 №2262-XII (далі - Закон №2262-XII).

Частиною 2 ст. 9 Закону №2262-XII регламентовано, що особам рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом, при звільненні зі служби за власним бажанням, через сімейні обставини або інші поважні причини, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України, які мають вислугу 10 років і більше, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Аналогічна норма закріплена в ч. 2 ст. 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 №2011-ХІІ (далі - Закон №2011-ХІІ).

Водночас, ч. 3 ст. 15 Закону №2011-ХІІ передбачено, що військовослужбовцям при звільненні з військової служби за службовою невідповідністю, у зв'язку із систематичним невиконанням умов контракту військовослужбовцем чи у зв'язку з обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, у зв'язку з набранням законної сили рішенням суду щодо притягнення до відповідальності за адміністративне корупційне правопорушення, пов'язане з порушенням обмежень, передбачених Законом України «Про засади запобігання і протидії корупції», одноразова грошова допомога, передбачена цим пунктом, не виплачується.

Постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 №393 затверджено «Порядок

обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей» (далі - Порядок №393).

Пунктом 10 Порядку №393 визначено, серед іншого, що військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, Державної інспекції техногенної безпеки, Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби, які звільняються із служби за власним бажанням, через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України, та мають вислугу 10 років і більше, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

При цьому, військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, Державної інспекції техногенної безпеки, Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби які звільняються із служби за службовою невідповідністю, у зв'язку із систематичним невиконанням ними умов контракту, у зв'язку з обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, одноразова грошова допомога не виплачується.

В той же час, постановою Кабінету Міністрів України від 12.06.2013 №413 затверджений «Перелік сімейних обставин та інших поважних причин, що можуть бути підставою для звільнення громадян з військової служби та зі служби осіб рядового і начальницького складу».

Аналіз вищенаведеного в сукупності дає суду підстави дійти висновку, що право на отримання одноразової грошової допомоги при звільненні виникає у осіб, що звільняються з органів внутрішніх справ за наявності двох обставин:

1) причина звільнення з органів внутрішніх справ є поважною та не є наслідком порушення особою трудової дисципліни або дискредитації звання працівника органів внутрішніх справ;

2) наявна вислуга років, яка дає право на отримання відповідного відсотку одноразової грошової допомоги при звільненні.

Суд зазначає, що ОСОБА_3 звільнений з органів внутрішніх справ на підставі п. 66 Положення №114, тобто за скоєння вчинків, що дискредитують звання рядового і начальницького складу. Станом на час розгляду та вирішення даної адміністративної справи, наказ про звільнення на підставі п. 66 Положення №114 позивачем не оскаржено, при цьому, про наявність такого наказу останньому відомо з 22.10.2014 року.

В контексті приписів ст. 9 Закону №2262-XII та ст. 15 Закону №2011-ХІІ, суд дійшов висновку, що звільнення ОСОБА_3 з органів внутрішніх справ на підставі п. 66 Положення № 114 за скоєння вчинків, що дискредитують звання рядового і начальницького складу, не передбачають виплату йому одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби.

Зазначена причина звільнення, на думку суду, унеможливлює виплату позивачеві одноразової грошової допомоги при звільненні, незважаючи на наявність в нього стажу, який сягає 11 років.

Крім того, п. 2.15.6 Інструкції №499 премія не виплачується особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, які звільняються зі служби за порушення дисципліни, за дискредитацію звання особи начальницького складу, через службову невідповідність або у зв'язку з обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили в місяці звільнення.

Тобто, чинним законодавством не передбачене нарахування премій у разі звільнення особи з органів внутрішніх справ за порушення дисципліни, за дискредитацію звання особи начальницького складу, через службову невідповідність або у зв'язку з обвинувальним вироком суду.

Виплата одноразової грошової допомоги при звільненні за своєю правовою природою відноситься до заохочувальних виплат.

За таких обставин, на думку суду, ОСОБА_3 правомірно не було нараховано та виплачено одноразову грошову допомогу з огляду на підстави його звільнення відповідно до п. 66 Положення № 114 незалежно від вислуги років, оскільки підстава звільнення не надає останньому права скористатись пільгами, які передбачені для інших працівників органів внутрішніх справ, що на момент звільнення сумлінно несли службу та не скоїли вчинків, що дискредитують їх звання, а тому суд вважає, що відсутні підстави для здійснення заохочувальних грошових виплат позивачеві, під час нарахування яких використовується період вислуги років.

Отже, за підсумком наведеного, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги про стягнення з Артемівського міського відділу (з обслуговування м. Артемівськ та Артемівського району) Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області на користь ОСОБА_3 одноразової грошової допомоги при звільнені зі служби, в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за 11 (одинадцять) календарних років служби є необґрунтованими та безпідставними, а відтак, задоволенню не підлягають.

Щодо стягнення грошової компенсації за невикористану відпустку у 22 діб за 2014 рік. За результатом розгляду справи, суд звертає увагу на наступне.

Спірним не є питання, що позивачеві не здійснено компенсацію за невикористану відпустку у 22 діб за 2014 рік

Так, відповідач - 1 в правове обґрунтування відсутності підстав для задоволення адміністративного позову в цій частині вказав, що позивач з відповідним рапортом про надання відпустки або отримання компенсації за невикористану відпустку не звертався, а тому на думку останнього, з урахуванням підстав звільнення позивача зі служби, він не має право на вказану компенсацію.

В той же час, як слідує з матеріалів справи, зокрема, довідки ліквідаційної комісії Артемівського міського відділу (з обслуговування м. Артемівськ та Артемівського району) Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області «Про підтвердження перебування у черговій відпустці колишнього працівника Артемівського МВ ГУМВС України в Донецькій області» №22269/201/06-2016 від 09.09.2016 (т. 1, а.с. 184) ОСОБА_3 у черговій відпустці за 2014 рік не перебував. Невикористана частина чергової відпустки за фактично відпрацьований час становить 22 діб.

Тобто, фактично відповідачем - 1 не заперечується наявність факту невикористаної позивачем відпустки за 2014 рік та не виплату грошової компенсації за її не використання.

Згідно п. 49 розділу VI Положення №114 особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ надаються відпустки: а) чергові; б) короткострокові; в) через хворобу; г) канікулярні; д) у зв'язку із закінченням навчальних закладів системи Міністерства внутрішніх справ; є) додаткові та соціальні (по вагітності, родах і догляду за дитиною), творчі, у зв'язку з навчанням.

Чергова відпустка надається особі рядового або начальницького складу, як правило, до кінця робочого року (п. 52 розділу VI Положення №114).

В контексті приписів п. 56 розділу VI Положення №114 особам середнього, старшого і вищого начальницького складу, звільненим із органів внутрішніх справ за віком, через хворобу, обмежений стан здоров'я чи скорочення штатів, у році звільнення, за їх бажанням, надається чергова відпустка, тривалість якої визначається відповідно до пункту 51 цього Положення.

Особам рядового і начальницького складу, які звільняються з органів внутрішніх справ, за невикористану в році звільнення відпустку виплачується грошова компенсація відповідно до законодавства.

З вказаного слідує, що п. 56 Положення №114 встановлений вичерпний перелік підстав звільнення з органів внутрішніх справ, при яких особа має право на компенсацію за невикористану відпустку.

В той же час, згідно п 3.4.8 Інструкції №499 за бажанням особи їй надається чергова відпустка або виплачується компенсація за невикористану відпустку в разі звільнення з органів внутрішніх справ відповідно до законодавства.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що позивач не скористався своїм правом на відпустку у 2014 році, доказів щодо написання рапортів про надання чергової невикористаної відпустки або на компенсацію днів невикористаної відпустки до суду не надав. При тому, при звільнення за пунктом 66 Положення №114, позивач не має право на одержання цієї компенсації.

Тобто, з огляду на викладене, суд приходить до висновку, що у позивача відсутнє право на отримання зазначеного виду грошової компенсації, а тому позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Щодо вимоги стягнути середній заробіток (грошове забезпечення) з 20.08.2014 року по день ухвалення судового рішення відповідно до ст. 116, 117 Кодексу законів про працю України

Враховуючи те, що в ході розгляду справи не встановлено обставин не виплати позивачу належного йому грошового забезпечення, суд не вбачається підстав для задоволення позовних вимог про стягнення з Артемівського міського відділу (з обслуговування м. Артемівськ та Артемівського району) Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області на користь ОСОБА_3 середній заробіток (грошове забезпечення) з 20.08.2014 року по день ухвалення судового рішення відповідно до ст. 116, 117 Кодексу законів про працю України.

Таким чином, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, суд дійшов до висновку про відсутність підстав для задоволення адміністративного позову в цілому.

Позивач в силу положень ч. 1 ст. 71 КАС України повинен довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги, проте всупереч вказаній нормі не довів суду належними доказами наявність обставин, що обґрунтовують його позовні вимоги.

Керуючись ст. 9, 71, 159, 163 КАС України, Донецький адміністративний суд , -

постановив:

В задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Постанова прийнята у нарадчій кімнаті.

Повний текст постанови виготовлено 25 листопада 2016 року.

Постанова Донецького окружного адміністративного суду може бути оскаржена в апеляційному порядку. Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 Кодексу адміністративного судочинства України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Постанова набирає законної сили після закінчення строків подання апеляційної скарги, якщо вона не була подана у встановлені строки. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя Молочна І. С.