Справа № 522/18886/16-а
Суддя: Домусчі Л. В.
Дата ухвалення: 2016-11-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/522/957/16
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 листопада 2016 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді - Домусчі Л.В.,

при секретарі Шевчик В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Одесі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держпраці в Одеській області, головного державного інспектора Головного управління Держпраці в Одеській області ОСОБА_2 про скасування постанови про адміністративне правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

Позивач 06.10.2016 року звернувся до суду з позовом до Головного управління Держпраці в Одеській області, головного державного інспектора Головного управління Держпраці в Одеській області ОСОБА_2, за яким просив: поновити строк на оскарження постанови №15-01-016/0059-0059 від 15.09.2016 року про притягнення до адміністративної відповідальності; визнати протиправною та скасувати постанову №15-01-016/0059-0059 від 15.09.2016 року про притягнення його до адміністративної відповідальності за ст.. 188-6 КУпАП.

В обґрунтування позову відзначив, що він - директор Товариства з обмеженою відповідальністю «Ладоград». Постановою № 15-01-016/0059-0059 від 15.09.2016р. Головного управління Держпраці в Одеській області (надалі - Відповідач-1) його було притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 188-6 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу у розмірі 1360 грн.. Проте, вказану постанову вважає протиправною, необґрунтованою, винесеною без урахування всіх обставин справи і такою, що має бути скасованою в судовому порядку на підставі наступного. ТОВ «Ладоград» згідно критеріїв, визначених у ч.3 ст. 55 ГУ України, відноситься до субєктів малого підприємництва, оскільки середня кількість працівників за звітний календарний рік становить менше 50 осіб (2 особи, одна з яких - за сумісництвом) та має річний дохід менший за 10 мільйонів євро (800 грн.). 08 серпня 2016р. за місцезнаходженням ТОВ «Ладоград» прибув головний державний інспектор Головного управління Держпраці в Одеській області ОСОБА_2 та повідомив, що прибув для проведення позапланової перевірки та запропонував позивачу отримати під розписку направлення на проведення перевірки №15/01-29-1857 від 25.07.2016 року. У направленні було відзначено, що позапланова перевірка мала бути проведена з 29.07.2016р. по 12.08.2016р. (10 робочих днів) та підставою для її проведення є отримання листа виконавчого комітету Одеської міської ради від 02.07.2016р. № 02.2-16вих/493 щодо заборгованості з виплати заробітної плати на економічно-активному підприємстві ТОВ «Ладоград». Проте, позивач не допустив відповідача до проведення позапланової перевірки, оскільки вважає, що відсутні підстав для її проведення згідно до Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності», відсутня згода Держпраці України на її проведення, порушено строк її проведення (було встановлено 10 робочих днів замість передбачених законодавством 2х днів), прибуття відповідача для проведення перевірки 08.08.2016 року, тобто після спливу строку у 2 робочі дні з дати початку перевірки, яка зазначена у наказі (29.07.2016р.). Про факт такої відмови, а також про її причини, позивачем було зазначено на звороті направлення на проведення перевірки. 16.09.2016р. позивачем було отримано акт перевірки від 08.08.2016р. № 15-01-016/0576, протокол про адміністративне правопорушення за ст. 188-6 КУпАП від 22.08.2016р. № 15-01- 016/0576-0059 та запрошення на розгляд справи про адміністративне правопорушення на 15 вересня 2016р. об 11:00. Тобто протокол та запрошення на розгляд справи позивачем було отримано вже після того, як справа була розглянута, що не унеможливило його явку на розгляд справи та надання необхідних пояснень. За вказаних обставин вважає, що постанова про притягнення до адміністративної відповідальності має бути скасована.

У судовому засіданні був присутні позивач, позовні вимоги та обставини, якими вони обґрунтовані, підтримав та просив задовольнити їх. Вважає, що відповідачем було порушено порядок проведення позапланової перевірки, встановлений наказом Міністерства соціальної політики України від 02.07.2012 № 390 (Порядком проведення перевірок посадовими особами Державної інспекції України з питань праці та її територіальних органів № 390 від 02.07.2012р.). ОСОБА_3 України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» не розповсюджує свою дію на вказані правовідносини, проте деякі статті є обовязковими. Йому не повідомили про наявність згоди Держпраці України на проведення перевірки підприємства, тому вважає, що законно не допустив до проведення перевірки. Просив поновити строк на оскарження постанови, оскільки отримав її лише 04.10.2016 року. Зазначив, що заборгованість була по його заробітній платі на заробітній платі бухгалтера. Його заробітна плата складає 246 грн., оскільки він працює за сумісництвом. Підприємство економічної діяльності не веде.

Відповідачі у судове засідання не зявились, були сповіщені про час та місце розгляду справи належним чином, причини неявки суду не повідомили. Головний державний інспектор Головного управління Держпраці в Одеській області ОСОБА_2 надав 21.11.2016 року до суду заяву, згідно якої просив справу розглянути у його відсутності. Представник ГУ Держпраці в Одеській області ОСОБА_4 (діє на підставі довіреності від 11.01.201 року) у минулих судових засіданнях надала письмові заперечення (а.с.38-40). Також у минулих судових засіданнях відповідачі позовні вимоги не визнали та просили відмовити у задоволенні. ОСОБА_4 зазначила, що Головне управління в частині реалізації своїх функцій щодо контролю за дотримання законодавства про працю не підпадає під дію Закону № 877 «Про основні нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності». Головне управління діяло в межах повноважень та не порушувало вимог чинного законодавства. Вважають, що постанова про притягнення до адміністративної відповідальності була складена відповідно до вимог чинного законодавства, а тому відсутні підстави щодо її скасування.

Розглянувши матеріали адміністративної справи, вислухавши пояснення осіб, які брали участь у справі, надані суду докази в сукупності, суд вважає поданий адміністративний позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є директором ТОВ «Ладоград» згідно наказу ТОВ «Ладоград» про вступ на посаду директора від 31.01.2015 року (а.с.27).

З матеріалів справи вбачається, що головним державним інспектором Головного управління Держпраці в Одеській області ОСОБА_2 08.08.2016 року складено акт перевірки додержання субєктами господарювання законодавства про працю та загальнообовязкове державне соціальне страхування №15-01-016/0576 відносно ТОВ «Ладоград» (а.с.16-23), згідно якого позивач не допустив до проведення перевірки товариства та відмовив у наданні документів.

За цим фактом головним державним інспектором Головного управління Держпраці в Одеській області ОСОБА_2 22.08.2016 року відносно позивача було складено протокол №15-01-016/0576-0059 про адміністративне правопорушення, передбачене ст.. 188-6 КУпАП (а.с.14-15).

На підставі акту перевірки №15-01-016/0576 від 08.08.2016 року та на підставі протоколу про адміністративне правопорушення №15-01-016/0576-0059 від 22.08.2016 року відносно ОСОБА_1 була винесена постанова № 15-01-016/0059-0059 від 15.09.2016 року про притягнення до адміністративної відповідальності (а.с.12).

Згідно постанови вказано, що встановлено невиконання законних вимог посадової особи Держпраці, а саме: директор ТОВ «Ладоград» ОСОБА_1 не допустив до перевірки, а саме головному державному інспектору Гордині О.В. було відмовлено в усній та письмовій формі у прийнятті направлення на проведення перевірки від 25.07.2016 року та наданні документів для проведення позапланової перевірки додержання законодавства про працю, що є правопорушенням, передбаченим ст. 188-6 КУпАП. У звязку з чим позивача було притягнуто до відповідальності у вигляді стягнення штрафу у розмірі 1360,00 грн., передбаченого ст. 188-6 КУпАП..

Надаючи правову оцінку обставинам, що склалися між сторонами, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 259 КЗпП України нагляд і контроль за додержанням законодавства про працю здійснюють спеціально уповноважені на те органи та інспекції, які не залежать у своїй діяльності від власника або уповноваженого ним органу.

Розпорядженням КМУ від 16.09.2015 N 929-р "Питання Державної служби з питань праці", на Державну службу України з питань праці покладено здійснення функцій і повноважень Державної інспекції з питань праці, що припиняється.

Положення про Державну службу України з питань праці затверджено постановою КМУ від 11.02.2015 N 96 (надалі - Положення).

Згідно із пунктами 1, 7 Положення про Державну службу України з питань праці, затвердженого постановою КМ України від 11.02.2015 N 96, Державна служба України з питань праці (Держпраці) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, і який реалізує державну політику у сферах промислової безпеки, охорони праці, гігієни праці, здійснення державного гірничого нагляду, а також з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення, загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності, на випадок безробіття (далі - загальнообов'язкове державне соціальне страхування) в частині призначення, нарахування та виплати допомоги, компенсацій, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб. Держпраці здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи.

Держпраці здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи (п. 7 Положення).

Постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 року N 100 утворено територіальні органи Держпраці, зокрема Управління Держпраці у Одеській області.

Тобто, відповідач є повноважним органом, який забезпечує реалізацію державної політики з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю на території Одеської області.

Держпраці відповідно до покладених на неї завдань: здійснює державний нагляд (контроль) за дотриманням законодавства про працю юридичними особами, у тому числі їх структурними та відокремленими підрозділами, які не є юридичними особами, та фізичними особами, які використовують найману працю (п. 6 ч. 4 Положення Про Державну службу України з питань праці, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2015 р. № 96).

Невиконання законних вимог посадових осіб центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, щодо усунення порушень законодавства про працю та загальнообов'язкове державне соціальне страхування або створення перешкод для діяльності цього органу - тягне за собою накладення штрафу на посадових осіб від п'ятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (ст. 188-6 КУпАП).

За змістом пункту 22 частини першої статті 92 Конституції України виключно законами України визначаються, зокрема, діяння, які є адміністративними правопорушеннями.

Поняття адміністративного правопорушення викладено в частині першій статті 9 КУпАП, за змістом якої адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління, і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Провадження в справах про адміністративні правопорушення врегульовано розділом IV КУпАП.

Завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення, як це передбачено статтею 245 КУпАП, є: своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Обставини, що підлягають з'ясуванню при розгляді справи про адміністративне правопорушення, зазначені в статті 280 КУпАП. Зокрема орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. При цьому, розглядаючи таку справу, орган повинен забезпечити законність при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення, як це передбачено статтею 7 КУпАП.

Відповідно до ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Крім того, відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Крім того, у відповідності до ст. 278 КпАП України при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення орган (посадова особа), який розглядатиме справу, вирішує такі питання: чи належить до його компетенції розгляд даної справи: чи правильно складено протокол та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення: чи сповіщено осіб, які беруть участь у розгляді справи, про час і місце її розгляду; чи витребувано необхідні додаткові матеріали; чи підлягають задоволенню клопотання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілого, їх законних представників і адвоката.

Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

У відповідності до ст.. 277-2 КУпАП, повістка особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, вручається не пізніш як за три доби до дня розгляду справи в суді, в якій зазначаються дата і місце розгляду справи.

Згідно ст. 251 КпАП України доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

У силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи. Тобто, доведення невинуватості не покладається на особу, яка притягається до адміністративної відповідальності, саме особа, яка притягає особу до адміністративної відповідальності повинна довести її винуватість у вчиненні адміністративного правопорушення.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, окрім цього, згідно ч. 1 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до вимог ст. 293 КУпАП і роз'яснень, викладених в пункті 7 постанови Пленуму Верховного Суду України № 15 "Про практику розгляду судами скарг на постанови у справах про адміністративні правопорушення" орган (посадова особа) при розгляді скарги або протесту на постанову по справі про адміністративне правопорушення перевіряє законність і обґрунтованість винесеної постанови. Суд повинен перевірити: чи накладено адміністративне стягнення правомочним органом; чи є в діях даної особи ознаки проступку, за який законом передбачена адміністративна відповідальність, і вина у його вчиненні; чи не сплив строк давності для притягнення до адміністративної відповідальності; чи правильні висновки органу (посадової особи), який виніс постанову, про тяжкість вчиненого проступку і обтяжуючі обставини; чи враховані пом'якшуючі обставини, майновий стан винного, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Разом з тим, виходячи із закріпленого в частині 4 статті 129 Конституції України принципу змагальності і рівності сторін у судочинстві, обов'язок доказування законності застосування адміністративного стягнення при розгляді скарги громадянина в суді покладається на орган (посадову особу), яким винесено оскаржувану постанову.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Судом встановлено, що розгляд матеріалів справи про адміністративну відповідальність та винесення оскаржуваної постанови відбулось 15.09.2016 року за відсутності ОСОБА_1

Проте, з пояснень позивача суд вбачає, що останній на розгляді справи про адміністративне правопорушення присутній не був. Належним чином сповіщеним про розгляд справи про адміністративне правопорушення позивач не був. Акт перевірки від 08.08.2016р. № 15-01-016/0576, протокол про адміністративне правопорушення за ст. 188-6 КУпАП від 22.08.2016р. № 15-01- 016/0576-0059 та запрошення на розгляд справи про адміністративне правопорушення на 15 вересня 2016р. об 11:00 ОСОБА_1 отримав лише 16.09.2016 року, що підтверджується наявною у матеріалах справи роздруківкою з сайту Укрпошти щодо дати вручення (а.с.25).

У порушення вимог ст. 256 КпАП України у протоколі про адміністративне правопорушення відсутній підпис позивача, при цьому не надано доказів щодо його присутності при складанні протоколу та відмови позивача від підпису протоколу. Суд не вбачає, що позивачу було роз'яснено права та обов'язки, передбачені ст. 268 КпАП України.

На спростування вказаних обставин відповідачем належних та допустимих доказів не надано. Таким чином, суд приходить до висновку, що позивач був позбавлений свого Конституційного права брати участь у розгляді справи.

З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що відповідачем при розгляді даної адміністративної справи не були у повному обсязі досліджені обставини події, не встановлено факту належного сповіщення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

При цьому, представником відповідача суду не було надано жодного доказу, який би спростовував твердження позивача та підтверджуючого законність та обґрунтованість постанови, що оскаржується, в частині дотримання вимог про сповіщення позивача.

Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідачем не було виконане всебічне, повне і об'єктивне з'ясування усіх обставин.

Проте, суд вважає безпідставними посилання позивача на дію мораторію на проведення перевірок як підставу для скасування постанови з огляду на таке.

Судом встановлено, що головним управлінням Держпраці в Одеській області було отримано лист Виконавчого комітету Одеської міської ради від 02.07.2016 №02.2-16вих/493, яким повідомлено, що за результатами проведеного моніторингу показників заробітної плати та своєчасної виплати встановлено наявність заборгованості з виплати заробітної плати, зокрема, по ТОВ «Ладоград» та керівником зазначено ОСОБА_1 (а.с. 41-42).

Згідно п.3 наказу Міністерства соціальної політики України від 02.07.2012

№ 390 «Про затвердження Порядку проведення перевірок посадовими особами Державної інспекції України з питань праці та її територіальних органів» (далі Порядок № 390) інспектор може проводити планові та позапланові перевірки, які можуть здійснюватися за місцем провадження господарської діяльності суб'єкта господарювання або його відокремлених підрозділів або у приміщенні органу державного нагляду (контролю) у випадках, передбачених чинним законодавством, зокрема, при призначенні планової перевірки.

Згідно абз. 4 п. 3 Порядку № 390 позапланові перевірки за зверненнями фізичних та юридичних осіб про порушення суб'єктами господарювання вимог законодавства про працю та загальнообов'язкове державне соціальне страхування здійснюються за наявності згоди Держпраці України на їх проведення. Інспекторам забороняється виступати посередниками, арбітрами чи експертами під час розгляду трудових спорів.

На виконання вимог чинного законодавства Головним управлінням були здійсненні заходи щодо погодження проведення позапланової перевірки ТОВ «Ладоград», що підтверджується листом Державної служби України з питань праці від 21.07.2016 № 7699/4/4.2-ДП-16 (а.с.43-44).

Наказом від 25.07.2016 року № 913 «Про проведення позапланової перевірки додержання вимог законодавства про працю» передбачено проведення позапланової перевірки додержання законодавства про працю та загальнообов'язкове державне соціальне страхування ТОВ «Ладоград». за адресою: вул. Грецька, буд. 44. кв. 28. м. Одеса у період з 29.07.2016 по 12.08.2016 року (а.с.45) та керівнику ТОВ «Ладоград» було адресовано відповідне направлення на проведення перевірки №15/01-29-1857 від 25.07.2016 року (а.с.46).

Проте, до перевірки посадову особу Головного управління не було допущено, про що було складено ОСОБА_4 про недопуск до перевірки від 08 серпня 2016 року(а.с.47). Згідно вказаного акту від 08.08.2016 року, складеного головним державним інспектором Гординою О.В., директор ТОВ «Ладоград» ОСОБА_1 не допустив до перевірки підприємства, державному інспектору було в усній та письмовій формі відмовлено у прийнятті направлення на проведення перевірки від 25.07.2016 року №15/01-29-1857 та наданні документів для проведення перевірки, мотивуючи тим, що відсутні підстави, визначені в абз. 3 п. 3 Порядку № 390 та п.1 ст. 6 ОСОБА_3 України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності».

Проте суд зауважує, що 28 грудня 2014 року було прийнято Закони України № 71-VIII Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи та № 76-VIII Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України.

Пунктом 3 розділу II Прикінцеві положення Закону України від 28 грудня 2014 року № 71-VIII Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи, який набрав чинності з 1 січня 2015 року, встановлено, що у 2015 та 2016 роках перевірки підприємств, установ та організацій, фізичних осіб підприємців з обсягом доходу до 20 мільйонів гривень за попередній календарний рік контролюючими органами здійснюються виключно з дозволу Кабінету Міністрів України, за заявкою субєкта господарювання щодо його перевірки, згідно з рішенням суду або згідно з вимогами Кримінального процесуального кодексу України. Зазначене обмеження не поширюється:

з 1 січня 2015 року на перевірки субєктів господарювання, що ввозять на митну територію України та/або виробляють та/або реалізують підакцизні товари, на перевірки дотримання норм законодавства з питань наявності ліцензій, повноти нарахування та сплати податку на доходи фізичних осіб, єдиного соціального внеску, відшкодування податку на додану вартість;

з 1 липня 2015 року на перевірки платників єдиного податку другої і третьої (фізичні особи підприємці) груп, крім тих, які здійснюють діяльність на ринках, продаж товарів у дрібнороздрібній торговельній мережі через засоби пересувної мережі, за винятком платників єдиного податку, визначених пунктом 27 підрозділу 10 розділу XX Перехідні положення Податкового кодексу України, з питань дотримання порядку застосування реєстраторів розрахункових операцій.

Разом з тим, правові та організаційні засади, основні принципи і порядок здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, повноваження органів державного нагляду (контролю), їх посадових осіб і права, обов'язки та відповідальність суб'єктів господарювання під час здійснення державного нагляду (контролю) визначає ОСОБА_3 України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності».

За приписами частини другої цього Закону його дія поширюється на відносини, пов'язані зі здійсненням державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, окрім відносин, що виникають, зокрема, під час здійснення державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю та зайнятість населення.

Цю частину було доповнено словами «державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю та зайнятість населення» відповідно до Закону України від 28.12.2014 р. № 77-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо реформування загальнообов'язкового державного соціального страхування та легалізації фонду оплати праці», який набрав чинності з 01.01.2015 року.

Аналізуючи вказані норми права в їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що Державна інспекція України з питань праці та її територіальні органи не є контролюючими органами доходів і зборів в розумінні пункту 41.1 статті 41 Податкового кодексу України, а відтак дія положень пункту 3 Прикінцевих положень Закону України від 28 грудня 2014 року № 71-VIII «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» на них не поширюється.

Тому, суд вбачає, що Головне управління Держпраці в Одеській області в частині реалізації своїх функцій щодо здійснення перевірки підприємства діяло у межах та у відповідності до чинного законодавства.

Відповідно до ч.1 ст.99 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Відповідно до ч.1 ст.100 КАС України адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала.

Як вбачається з наведених норм процесуального права, позивач втратив право на оскарження постанови у справі про адміністративне правопорушення. В той же час, позивач звернувся до суду з клопотанням про поновлення пропущеного ним строку звернення до суду.

Проте, оскільки протокол у справі про адміністративне правопорушення від 22.08.2016 року був складений без участі ОСОБА_1., у встановленому законом порядку та строки йому не вручався, справа про адміністративне правопорушення розглянута за відсутності ОСОБА_1 та за відсутності належних доказів про його сповіщення. Суд приходить до висновку, що ОСОБА_5 був позбавлений свого Конституційного права брати участь у розгляді справи. Копію постанови від 15.09.2016 року позивач отримав поштою 04.10.2016 року, що підтверджується наявною у матеріалах справи роздруківкою з сайту Укрпошти щодо дати вручення (а.с.11), тобто, коли строк на оскарження постанови вже закінчився.

Отже, позивач не мав практичної можливості своєчасно звернутися до суду з позовом, а тому суд вважає за можливе поновити позивачу пропущений ним строк на звернення до суду з адміністративним позовом

Таким чином, оцінюючи у сукупності надані докази, суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених позовних вимог ОСОБА_1 щодо протиправності винесеної постанови та вважає за можливе задовольнити позов щодо скасування постанови №15-01-016/0059-0059 від 15.09.2016 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за статтею ст. 188-6 КУпАП, виходячи з підстав неналежного сповіщення.

Керуючись ст.ст. 2, 6-14, 17-18, 69-71, 79, 86, 99, 128, 158-163, 167, 171 КАС України,ст..188-6, 268, 288 КУпАП, Законом України «Про оплату праці», суд -

ПОСТАНОВИВ:

Позов ОСОБА_1 до Головного управління Держпраці в Одеській області, головного державного інспектора Головного управління Держпраці в Одеській області ОСОБА_2 про скасування постанови про адміністративне правопорушення задовольнити з підстав неналежного сповіщення.

Поновити строк на оскарження постанови.

Скасувати постанову №15-01-016/0059-0059 від 15.09.2016 року, винесену головним державним інспектором Головного управління Держпраці в Одеській області ОСОБА_2, про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за статтею ст. 188-6 КУпАП.

Постанова може бути оскаржена до Одеського апеляційного адміністративного суду через Приморський районний суд м. Одеси, шляхом подачі апеляційної скарги в десятиденний строк після отримання постанови суду.

Суддя: Домусчі Л.В.

22.11.2016