Справа № 807/1175/16
Суддя: Гаврилко С.Є.
Дата ухвалення: 2016-11-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

24 листопада 2016 рокум. Ужгород№ 807/1175/16

Закарпатський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Гаврилка С.Є.

з участю секретаря судового засідання - Кубічек Н.І.

за участі сторін:

позивача - ОСОБА_1 - не з'явився;

представника відповідача - Територіального управління Державної судової адміністрації в Закарпатській області - Шкіря Інни Іванівни;

представника третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Берегівського районного суду Закарпатської області - не з'явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Закарпатського окружного адміністративного суду адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації в Закарпатській області за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Берегівський районний суд Закарпатської області про зобов'язання здійснити перерахунок заробітної плати,-

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до статті 160 частини 3 КАС України 24 листопада 2016 року було проголошено вступну та резолютивну частини постанови. Постанову у повному обсязі було складено 25 листопада 2016 року.

05 вересня 2016 року, до Закарпатського окружного адміністративного суду звернувся з позовною заявою ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації в Закарпатській області за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Берегівський районний суд Закарпатської області, яким просить: "1. Зобов'язати територіальне управління Державної судової адміністрації в Закарпатській області здійснити перерахунок заробітної плати позивача в повному обсязі з урахуванням премій, встановлених щомісячно відповідними наказами Берегівського районного суду Закарпатської області, та усіх надбавок, що нараховуються залежно від розміру посадового окладу: за період з 26 жовтня 2014 року по 28 березня 2015 року включно відповідно до статті 144 частини 1 абзацу 2 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" (в редакції Закону України "Про прокуратуру"); за період з 29 березня 2015 року по 08 вересня 2015 року включно відповідно до ст.147 частини 1 абзацу 2 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" (в редакції Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд"), виплативши позивачу недоплачену суму заробітної плати у розмірі 77222,76 грн.".

Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач з 23 жовтня 2012 року по теперішній час працює в Берегівському районному суді Закарпатської області па посаді помічника судді. У період з 26 жовтня 2014 року по 08 вересня 2015 року заробітна плата позивачу нараховувалася відповідно до посадового окладу у розмірі 1218,00 грн., а з 09 вересня 2015 року по 31 грудня 2015 року - 2756,00 грн., що не відповідає законодавству про оплату праці працівників апарату судів. Позивач вважає, що у період з набрання чинності 29 березня 2015 року Законом України "Про забезпечення права на справедливий суд" до набрання чинності 09 вересня 2015 року змінами до постанови КМУ № 268, розмір посадового окладу працівника суду повинен був обчислюватись відповідно до Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд" у розмірі не менше 30 відсотків посадового окладу судді місцевого суду для працівника апарату суду, посада якого віднесена до шостої категорії посад державних службовців, з коефіцієнтом 1,3 для працівників, посади які віднесені до кожної наступної категорії посад державних службовців. На підставі чого просить суд задовольнити його позовні вимоги.

В судове засідання 24 листопада 2016 року позивач не з'явився, однак на адресу Закарпатського окружного адміністративного суду від позивача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності. Таке ж прохання міститься й у прохальній частині позовної заяви.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечив, з підстав наведених у письмових запереченнях. Зокрема, представник зазначив, що підпунктом 59 пункту 5 Прикінцевих положень Закону України від 14 жовтня 2014 №1697-VII Про прокуратуру частину першу статті 144 Закону України Про судоустрій і статус суддів доповнено абзацом другим, згідно з яким розмір посадового окладу позивача, як працівника місцевого суду (шоста категорія посад державних службовців), встановлюється в розмірі 30 відсотків посадового окладу судді місцевого суду. Вказана норма повинна застосовуватись у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного бюджету. З огляду на те, що Кабінетом Міністрів України не змінювались посадові оклади працівників апаратів місцевих судів, вважає, що у відповідача відсутні повноваження самостійно, без правового врегулювання КМУ та фінансової можливості Державного бюджету України здійснювати перерахунок заробітної плати за відповідний період. З огляду на те, що у спірний період посадові оклади працівників апаратів місцевих судів Кабінетом Міністрів України не змінювались, відповідач вважає,що допустив бездіяльності, діяв на підставі та в межах, що передбачені Конституцією та Законами України.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Берегівського районного суду Закарпатської в судове засідання не з'явився, проте, від нього на адресу Закарпатського окружного адміністративного суду також надійшла заява про розгляд справи без його участі.

З'ясувавши всі обставини у справі та перевіривши їх належними та допустимими доказами, заслухавши пояснення представника відповідача, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами даної адміністративної справи, що ОСОБА_1 працює в Берегівському районному суді Закарпатської області на посаді помічника судді та йому присвоєно 10 ранг державного службовця.

З наданого до матеріалів справи розрахункового листа про нарахування заробітної плати за період жовтень - грудень 2014 року січень - листопад 2015 року, судом встановлено, що посадовий оклад позивача у період з жовтня 2014 року по вересень 2015 року складав 1218,00 грн., а з вересня 2015 року по грудень 2015 року - 2067,00 грн., виходячи з якого позивачу у спірний період нараховувалась заробітна плата, включаючи доплату за ранг, вислугу років, премії та індексація заробітку ( а.с.а.с. 14-18).

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає про таке.

Відповідно до статті 19 частини другої Конституції України , органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

26 жовтня 2014 року набрав чинності Закон № 1697-VII "Про прокуратуру" (далі по тексту - Закон України № 1697-VII), яким внесено зміни до статті 144 Закону України № 2453-VІ "Про судоустрій і статус суддів" (далі по тексту - Закону України № 2453-VІ), зокрема, передбачено, що розмір посадового окладу працівника апарату суду, посада якого віднесена до шостої категорії посад державних службовців, установлюється в розмірі 30 відсотків посадового окладу судді місцевого суду, посадові оклади працівників апарату суду, посади яких віднесені до кожної наступної категорії посад державних службовців, установлюються з коефіцієнтом 1,3 пропорційно посадовим окладам працівників апарату суду, посади яких віднесені до попередньої категорії посад державних службовців.

Пунктом 13 абзацом другим підпункту 1 і абзацом третім підпункту 2 розділу XIII Закону України № 1697-VII Кабінет Міністрів України зобов'язано у тримісячний строк з дня, наступного за днем опублікування цього Закону, привести свої нормативно-правові акти у відповідність із цим Законом та у двомісячний строк з дня, наступного за днем опублікування цього Закону, внести на розгляд Верховної Ради України пропозиції щодо приведення законодавчих актів у відповідність із цим Законом, у тому числі з метою забезпечення збільшення видатків Державного бюджету України на оплату праці працівників апаратів судів та встановлення їм посадових окладів у розмірі, не меншому за передбачені Законом України № 2453-VІ.

З 28 березня 2015 року Законом України № 192-VІІІ "Про забезпечення права на справедливий суд" (далі по тексту - Закон України № 192-VІІІ) затверджено нову редакцію Закону України № 2453-VІ, стаття 147 якого встановила, що розмір заробітної плати працівників апаратів судів, ДСА, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, Національної школи суддів України, їхнє побутове забезпечення і рівень соціального захисту визначаються законом і не можуть бути меншими, ніж у відповідних категорій державних службовців органів законодавчої та виконавчої влади. При цьому розмір посадового окладу працівника апарату суду, посада якого віднесена до шостої категорії посад державних службовців, установлюється в розмірі 30 відсотків посадового окладу судді місцевого суду. Посадові оклади працівників апарату суду, посади яких віднесені до кожної наступної категорії посад державних службовців, установлюються з коефіцієнтом 1,3 пропорційно посадовим окладам працівників апарату суду, посади яких віднесені до попередньої категорії посад державних службовців.

Пунктом 13 підпункту 2 Перехідних положень Закону України № 192-VІІІ Кабінет Міністрів України зобов'язано у тримісячний строк з дня набрання чинності Законом привести свої нормативно-правові акти у відповідність із цим Законом.

Наведене узгоджується із положеннями статті 33 частин 7 та 8 Закону України від 16 грудня 1993 року № 3723-XII "Про державну службу" (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин; далі по тексту - Закон України № 3723-XII), згідно з якими умови оплати праці державних службовців, розміри їх посадових окладів, надбавок, доплат і матеріальної допомоги визначаються Кабінетом Міністрів України. Джерелом формування фонду оплати праці державних службовців є Державний бюджет України та інші джерела, визначені для цієї мети положеннями про органи державної виконавчої влади, затвердженими указами Президента України та постановами Кабінету Міністрів України.

Аналогічні положення закріплено також статтею 8 частиною 2 Закону України від 24 березня 1995 року № 108/95-ВР "Про оплату праці" (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин; далі по тексту - Закон України № 108/95-ВР), яка передбачає, що умови та розміри оплати праці працівників установ та організацій, що фінансуються з бюджету, визначаються Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 2 вересня 2015 року № 644 "Про внесення змін до деяких актів Кабінету Міністрів України" внесені зміни до постанови Кабінету Міністрів України від 9 березня 2006 року №268 "Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів". Зокрема, у схемі посадових окладів керівних працівників і спеціалістів апарату місцевих (загальних, спеціалізованих) судів місячний посадовий оклад було визначено як коефіцієнт від місячного посадового окладу судді місцевого суду. Разом із тим було передбачено, що у 2015 році місячний посадовий оклад застосовується з урахуванням 50-відсоткового зменшення; інші виплати працівникам апарату судів, передбачені цією постановою, здійснюються виключно в межах фонду оплати праці суду.

Територіальне управління Державної судової адміністрації в Закарпатській області, як бюджетна установа, зобов'язана дотримуватися правил бюджетної дисципліни, нормативно-правових актів як розпорядник бюджетних коштів нижчого рівня.

В ході судового розгляду встановлено, що виплата заробітної плати позивачу за період, що стосується спору, здійснена з урахуванням норм Бюджетного кодексу, Законів про Державний бюджет на 2014-2015 роки та постанови КМУ. Відповідно до їх вимог були затверджені видатки на заробітну плату. У 2014 році видатки на заробітну плату з огляду на внесення змін Закону не збільшувалися та виплачувалися згідно з законом про Державний бюджет на 2014 рік.

Відповідно до статті 13 Закону № 108/95-ВР "Про оплату праці", оплата праці працівників установ та організацій, що фінансуються з бюджету, здійснюється на підставі актів Кабінету Міністрів України в межах бюджетних асигнувань . Обсяги витрат на оплату праці працівників установ та організацій, що фінансуються з бюджету, затверджуються одночасно з бюджетом.

За правилами статті 142 Закону України № 2453-VІ (у редакції до 28 березня 2015 року) фінансування всіх судів в Україні здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України. Функції головного розпорядника коштів Державного бюджету України щодо фінансового забезпечення діяльності судів здійснює, зокрема, ДСА. Суди загальної юрисдикції фінансуються згідно з кошторисами і щомісячними розписами видатків, затвердженими відповідно до вимог цього Закону, у межах річної суми видатків, передбачених Державним бюджетом України на поточний фінансовий рік, у порядку, встановленому Бюджетним кодексом України (стаття 143 Закону України № 2453-VІ). Аналогічні правила закріплені і у статтях 145, 146 Закону України № 2453-VІ у редакції з 28 березня 2015 року.

З 1 січня 2015 року пунктом 9 Прикінцевих положень Закону України "Про Державний бюджет України на 2015 рік" визначено, що норми і положення, зокрема, частини першої статті 144 Закону України № 2453-VІ застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного та місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування, а з 13 березня 2015 року установлено, що норми і положення Закону України № 2453-VІ застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування.

На час виникнення спірних відносин схема посадових окладів працівників апарату суду була закріплена постановою № 268, зокрема Додатком 47, який залишався незмінним до 9 вересня 2015 року. Отже, Кабінет Міністрів України покладені на нього абзацом другим підпункту 1 пункту 13 розділу XIII Закону України № 1697-VII та підпунктом 2 пункту 13 Перехідних положень Закону України № 192-VІІІ обов'язки щодо приведення його нормативно-правових актів у відповідність із цими законами у тримісячний строк не виконав.

Згідно зі статтею 23 частинами 1 та 2 Бюджетного кодексу України , будь-які бюджетні зобов'язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення, якщо інше не передбачено законом про Державний бюджет України. Бюджетні призначення встановлюються законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет) у порядку, визначеному цим Кодексом. Зміни розмірів, мети та обмеження в часі бюджетних призначень, крім випадків, передбачених цим Кодексом, здійснюються лише за наявності у законі про Державний бюджет України (рішенні про місцевий бюджет) відповідного положення. Забороняється без внесення змін до закону про Державний бюджет України (рішення про місцевий бюджет) збільшення бюджетних призначень за загальним та спеціальним фондами державного бюджету (місцевого бюджету) на: оплату праці працівників бюджетних установ за рахунок зменшення інших видатків; видатки за бюджетними програмами, пов'язаними з функціонуванням органів державної влади (органів влади Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування), за рахунок зменшення видатків за іншими бюджетними програмами.

Відповідно до статті 51 частини першої Бюджетного кодексу України , керівники бюджетних установ утримують чисельність працівників, військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та здійснюють фактичні видатки на заробітну плату (грошове забезпечення), включаючи видатки на премії та інші види заохочень чи винагород, матеріальну допомогу, лише в межах фонду заробітної плати (грошового забезпечення), затвердженого для бюджетних установ у кошторисах.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що фінансування в даному випадку Берегівського районного суду Закарпатської області на оплату праці працівникам його апарату здійснюється виключно в межах сум на оплату праці, передбачених в Законі про Державний бюджет України на відповідний рік.

Згідно з висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 13 липня 2016 по справі № 820/4653/15, які на підставі статті 244-2 Кодексу адміністративного судочинства України мають враховуватись іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права, оскільки з 26 жовтня 2014 року до 9 вересня 2015 року Кабінетом Міністрів України зміни до постанови № 268 щодо умов оплати праці, зокрема розмірів окладів працівників апарату суду, не внесено, розпорядник бюджетних коштів не мав правових підстав для перерахунку та виплати заробітної плати працівників апарату суду поза межами видатків державного бюджету на оплату праці таких працівників у розмірах інших, ніж встановлено Кабінетом Міністрів України.

Отже, суд приходить до висновку про те, що відповідач не допустив порушень законодавства при нарахуванні та виплаті позивачу заробітної плати.

Окрім цього, суд зазначає, що відповідно до рішення Конституційного Суду України №3-рп/2012 у справі за конституційним поданням правління Пенсійного фонду України щодо офіційного тлумачення положень статті 1, частин першої, другої, третьої статті 95, частини другої статті 96, пунктів 2, 3, 6 статті 116, частини другої статті 124, частини першої статті 129 Конституції України, пункту 5 частини першої статті 4 Бюджетного кодексу України, пункту 2 частини першої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України в системному зв'язку з окремими положеннями Конституції України, згідно з яким однією з ознак України як соціальної держави є забезпечення загальносуспільних потреб у сфері соціального захисту за рахунок коштів Державного бюджету України виходячи з фінансових можливостей держави.

При цьому, вказаним рішенням Конституційного Суду України вирішено, що повноваження Кабінету Міністрів України щодо розробки проекту закону про Державний бюджет України та забезпечення виконання відповідного закону пов'язані з його функціями, в тому числі щодо реалізації політики у сфері соціального захисту та в інших сферах. Кабінет Міністрів України регулює порядок та розміри соціальних виплат та допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, відповідно до Конституції та законів України. Принцип законності передбачає застосування судами законів України, а також нормативно-правових актів відповідних органів державної влади, виданих на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, в тому числі нормативно-правових актів Кабінету Міністрів України, виданих у межах його компетенції на основі і на виконання Бюджетного кодексу України, закону про Державний бюджет України на відповідний рік та інших законів України.

Принцип законності передбачає застосування судами законів України, а також нормативно-правових актів відповідних органів державної влади, виданих на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, в тому числі нормативно-правових актів Кабінету Міністрів України, виданих у межах його компетенції ‚ на основі і на виконання Бюджетного кодексу України, закону про Державний бюджет України на відповідний рік та інших законів України.

Крім того, згідно з рішенням Конституційного Суду України № 20-рп/2011 у справі за конституційними поданнями 49 народних депутатів України, 53 народних депутатів України і 56 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) пункту 4 розділу VII "Прикінцеві положення» Закону України «Про Державний бюджет України на 2011 рік", передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Такі заходи можуть бути обумовлені необхідністю запобігання чи усунення реальних загроз економічній безпеці України, що згідно зі статтею 17 частиною першою Конституції України є найважливішою функцією держави.

Вирішуючи спір суд врахував також положення актів міжнародного права. Так, згідно зі статтею 22 Загальної декларації прав людини розміри соціальних виплат і допомоги встановлюються з урахуванням фінансових можливостей держави.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 09 жовтня 1979 року у справі "Ейрі проти Ірландії" констатував, що здійснення соціально-економічних прав людини значною мірою залежить від становища в державах, особливо фінансового. Такі положення поширюються й на питання допустимості зменшення соціальних виплат, про що зазначено в рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Кйартан Асмундсон проти Ісландії" від 12 жовтня 2004 року.

Наведене в сукупності свідчить, що застосування відповідачем норм і положень статті 144 Закону України "Про судоустрій та статус суддів" (в редакції від 26 жовтня 2014 року) та статті 147 Закону України "Про судоустрій та статус суддів" (в редакції Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд"), виходячи з наявних фінансових ресурсів державного бюджету, згідно із Законом України "Про Державний бюджет України на 2014 рік" та Законом України "Про Державний бюджет України на 2015 рік" є правомірним.

Відповідно до статті 11 частини 1 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Статтею 129 частиною 3 пунктом 4 Конституції України та статті 71 КАС України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідач, як суб'єкт владних повноважень, довів належними засобами доказування правомірність та обґрунтованість своїх дій, а тому в задоволенні адміністративного позову необхідно відмовити повністю.

Отже, суд приходить до висновку про те, що відповідач не допустив порушень законодавства при нарахуванні та виплаті позивачу заробітної плати.

З огляду на наведені вище норми права та встановлені обставини, суд не вбачає підстав для визнання неправомірними оскаржуваних дій відповідача та зобов'язання здійснити перерахунок й виплату заробітної плати позивачу. Відтак, правові підстави для задоволення позову відсутні.

Керуючись статтями 160-163 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації в Закарпатській області за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Берегівський районний суд Закарпатської області про зобов'язання здійснити перерахунок заробітної плати - відмовити.

Постанова суду може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня її проголошення, а у разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Апеляційна скарга подається через Закарпатський окружний адміністративний суд з одночасним надсиланням її копії до суду апеляційної інстанції. У випадках, встановлених статтею 167 частиною 4 цього Кодексу десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

СуддяС.Є. Гаврилко