Справа № 803/1795/15
Суддя: Ніколін Володимир Володимирович
Дата ухвалення: 2016-11-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2016 р. Справа № 876/9355/15

Колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного суду в складі:

головуючого судді Ніколіна В.В.,

суддів Гінди О.М., Рибачука А.І.,

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» ОСОБА_1 на постанову Волинського окружного адміністративного суду від 07.08.2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» ОСОБА_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобовязання вчинити дії, -

ВСТАНОВИЛА :

ОСОБА_2 23.07.2015 року звернувся з позовом до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» ОСОБА_1, в якому просить визнати протиправною бездіяльність уповноваженої особи Фонду щодо не включення позивача до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі Фонд), та зобовязати відповідача включити ОСОБА_2 до зазначеного переліку.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що не включення позивача до списку вкладників, які отримують кошти в межах гарантованої суми за рахунок цільової позики Фонду є незаконною бездіяльністю відповідача, оскільки кошти позивача, що знаходяться на рахунку в банку не підпадають під обмеження, встановленні Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Також позивач посилався на те, що дії відповідача щодо тимчасового обмеження позивача в отриманні ним гарантованої виплати на період проведення додаткової перевірки правочинів (договорів), укладених фізичними особами з банком, прямо суперечать частині першій статті 36 вказаного Закону.

Оскаржуваною постановою Волинського окружного адміністративного суду від 05.10.2015 року позов задоволено.

У поданій апеляційній скарзі відповідач просить зазначену постанову скасувати та прийняти нову, якою в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі, покликаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права. Вимоги за апеляційною скаргою обґрунтовує, тим, що діючи у межах повноважень, наданих статтями 37, 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», уповноважена особа Фонду мала законні підстави тимчасово обмежити операції щодо виплати суми відшкодування позивачу за договорами банківських рахунків. Також відповідач посилався на те, що вкладник набуває право на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду після прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідації банку. Просив в позові відмовити.

Сторони по справі належним чином судом були повідомлені, однак з невідомих для суду причин не з'явилися в зал судового засідання, а тому відповідно до ч. 1 ст. 197 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодної з осіб, які беруть участь у справі, у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів приходить до переконання, що подана скарга підлягає до часткового задоволення з наступних мотивів.

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що у разі необхідності отримання цільової позики уповноважена особа Фонду подає Фонду разом із обґрунтуванням заявку на отримання цільової позики для здійснення виплат вкладникам, до якої додається, зокрема, список вкладників, які отримують кошти в межах гарантованої суми за рахунок цільової позики Фонду, згідно з додатком 3 до Положення, який формується з інформації, що введена в базу даних банку про вкладників відповідно до укладених з банком договорів банківського вкладу (депозиту) та банківського рахунку, та для отримання чергового траншу цільової позики уповноважена особа Фонду надає до Фонду заявку на отримання траншу, до якої у тому числі додається список вкладників (у межах Списку), які отримують кошти за рахунок цього траншу. При цьому до списку вкладників, які отримують кошти в межах гарантованої суми за рахунок цільової позики Фонду, не підлягає включенню лише та інформація про вкладників, кошти яких не підлягають відшкодуванню Фондом відповідно до частини четвертої статті 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Як зазначив представник відповідача у своїх запереченнях , Фонд надав цільову позику ПАТ «Дельта Банк» з метою виконання банком своїх зобовязань перед вкладниками банку. Банком розпочато з 11.06.2015 року через банки-партнери виплати вкладникам ПАТ «Дельта Банк» в межах суми відшкодування, що гарантуються Фондом. Таким чином, у відповідача були наявні усі правові підстави для включення позивача до списку вкладників, які отримують кошти в межах гарантованої суми за рахунок цільової позики Фонду.

Суд не приймає до уваги твердження представника відповідача про відсутність підстав для включення позивача до списку вкладників, які отримують кошти в межах гарантованої суми за рахунок цільової позики Фонду, оскільки за його рахунками здійснюється перевірка на предмет нікчемності договорів, укладених між позивачем та ПАТ «Дельта Банк», про що свідчить витяг з наказу уповноваженої особи Фонду від 29.05.2015 року №408 та витяг з списку осіб, кошти яких заблоковано .

Суд зазначає, що надане законодавством уповноваженій особі Фонду право обмежувати здійснення банком будь-яких операцій не є безумовним, оскільки для реалізації даного права відповідач повинен був мати обґрунтовані підстави для блокування виплат за вкладами позивача, які підтверджені належними доказами. Водночас доказів та відповідних обґрунтувань на підтвердження наявності обставин, які б зумовлювали відсутність правових підстав для включення позивача до списку вкладників, які отримують кошти в межах гарантованої суми за рахунок цільової позики Фонду, відповідачем суду не надано. Разом з тим, із досліджених в судовому засіданні матеріалів справи судом не встановлено наявність підстав для віднесення позивача до вкладників, кошти яких не підлягають відшкодуванню Фондом відповідно до частини четвертої статті 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», або інших підстав, які б зумовлювали неможливість включення позивача до списку вкладників, які отримують кошти в межах гарантованої суми за рахунок цільової позики Фонду, згідно з додатком 3 до Положення.

З огляду на зазначене, суд дійшов висновку про те, що не включення відповідачем позивача до списку вкладників, які отримують кошти в межах гарантованої суми за рахунок цільової позики Фонду, порушує гарантоване законом право останнього на отримання суми відшкодування за вкладами, а тому таку бездіяльність уповноваженої особи Фонду слід визнати протиправною.

Такі висновки суду першої інстанції, на думку колегії суддів, частково відповідають нормам матеріального права.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 є вкладником ПАТ Дельта Банк, що підтверджується договорами банківського вкладу (депозиту): №9327 від 07.04.2014 року на суму вкладу 63995,84 грн.; №004-02517-191214 від 19.12.2014 року на суму вкладу 6000,00 доларів США; №002-02517-221214 від 22.12.2014 року на суму вкладу 6000,00 доларів США; №001-02517-221214 від 22.12.2014 року на суму вкладу 4000,00 доларів США; №001-02517-210115 від 21.01.2015 року на суму вкладу 2000,00 доларів США; а також має відкриті поточні рахунки у даному банку відповідно до договорів на відкриття та обслуговування поточного рахунку, операції за яким можна здійснювати з використанням електронних платіжних засобів, №003-02515-300913 від 30.09.2013 року та №003-02517-191214 від 19.12.2014 року.

Постановою Правління Національного банку України №150 від 02.03.2015 року Про віднесення Публічного акціонерного товариства Дельта Банк до категорії неплатоспроможних та рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення №51 від 02.03.2015 року Про запровадження тимчасової адміністрації у Публічному акціонерному товаристві Дельта Банк ПАТ Дельта Банк віднесено до категорії неплатоспроможних, запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ Дельта банк ОСОБА_1 В .

Позивач ОСОБА_2 у своїх заявах до уповноваженої особи Фонду від 15.06.2015 року у звязку з відмовою банку-партнера в отриманні грошових коштів за вкладами просив надати інформацію щодо невиплати цих коштів, просив включити його до реєстру вкладників для виплати відшкодування та провести дану виплату . У відповідь на звернення ОСОБА_2 тимчасова адміністрація ПАТ Дельта Банк листом від 19.06.2015 року за вих.№05-3006201 повідомила позивача про те, що за рахунками, відкритими на імя ОСОБА_2 у банку, операції щодо виплат тимчасово обмежені на час тимчасової адміністрації та наразі здійснюється перевірка операцій за рахунками, відкритими на його ім'я в банку

Частиною першою статті 3 Закону України від 23.02.2012 № 4452-VI "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" (далі - Закон) встановлено, що Фонд є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 26 Закону Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, станом на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на цей день, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200000 гривень. Адміністративна рада Фонду не має права приймати рішення про зменшення граничної суми відшкодування коштів за вкладами.

Вкладник набуває право на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду в межах граничного розміру відшкодування коштів за вкладами після прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 12 жовтня 1978 року у справі Zand v. Austria вказав, що словосполучення встановлений законом поширюється не лише на правову основу самого існування суду, але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття суд, встановлений законом у частині першій статті 6 Конвенції передбачає усю організаційну структуру судів, включно з <…> питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів <…>. З огляду на це не вважається судом, встановленим законом орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Відповідно до частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС) до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність субєктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Розглядаючи справу, суд попередньої інстанції виходив з того, що спір у цій справі є публічно-правовим та належить до юрисдикції адміністративних судів. Проте, такий висновок не ґрунтується на правильному застосуванні норм матеріального права з огляду на таке.

Частиною третьою статті 2 Закону України від 14 травня 1992 року № 2343-ХІІ Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом передбачено, що законодавство про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом при розгляді судом справи про визнання неплатоспроможним (банкрутом) банку застосовується з урахуванням норм законодавства про банки і банківську діяльність.

У свою чергу, статтею 1 Закону України від 7 грудня 2000 року № 2121-ІІІ Про банки та банківську діяльність (далі Закон № 2121-ІІІ) передбачено, що цей Закон визначає структуру банківської системи, економічні, організаційні і правові засади створення, діяльності, реорганізації і ліквідації банків.

У пункті шостому статті 2 Закону України від 23 лютого 2012 року № 4452-VІ зазначено, що ліквідація банку процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства.

Виходячи із системного аналізу вказаних норм законодавства та враховуючи положення статті 12 Господарського процесуального кодексу України, можна дійти висновку, що на спори, які виникають на стадії ліквідації (банкрутства) банку, не поширюється юрисдикція адміністративних судів.

При цьому абзацом другим частини другої статті 215 ЦК передбачено, що у випадках, встановлених ЦК, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним.

У справі, яка розглядається, встановлено, що Банк знаходиться в процедурі ліквідації у звязку із визнанням його неплатоспроможним.

За таких обставин, на думку колегії суддів, спір, що виник між сторонами, повинен розглядатися за правилами господарського судочинства.

Такий висновок колегії суддів відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній в Постановах від 16 лютого 2016 року у справі № 21-4846а15 та від 15 червня 2016 року у справі № 21-286а16.

З урахуванням того, що суд першої інстанції помилково розглянув справу в порядку адміністративного судочинства, ухвалене у справі судове рішення підлягає скасуванню, а провадження в адміністративній справі відповідно до пункту 4 статті 198 КАС закриттю.

Керуючись ст.ст. 195, 197, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Волинського окружного адміністративного суду від 07.08.2015 року у справі № 803/1795/15 скасувати, а провадження у справі закрити.

Ухвала може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду у порядку адміністративного судочинства протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий В.В. Ніколін

Судді О.М. Гінда

ОСОБА_3