Справа № 813/1480/16
Суддя: Багрій Василь Миколайович
Дата ухвалення: 2016-11-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 листопада 2016 року № 876/8194/16

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Багрія В.М.,

суддів Рибачука А.І.,Старунського Д.М.,

з участю секретаря судового засідання Бадівської О.О.,

представника відповідача Рибяк В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Львівської митниці ДФС на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 23 вересня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Львівської митниці ДФС про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

В С Т А Н О В И В :

У квітні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Львівської митниці ДФС про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Позивач просив стягнути з Львівської митниці ДФС середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 16.07.2013 по 04.03.2014 в розмірі 23490, 36 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що наказом начальника Львівської митниці Міндоходів № 224-о від 15.07.2013 його було звільнено з посади старшого інспектора відділу митного оформлення № 3 митного поста «Рава-Руська» Львівської митниці Міндоходів. Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 07.10.2013, яка набрала законної сили, позивача було поновлено на раніше займаній ним посаді з 16.07.2013. Постанову суду в частині поновлення позивача на посаді звернено до негайного виконання. Однак, ОСОБА_2 поновлено на посаді лише 05.03.2014 згідно з наказом начальника Львівської митниці Міндоходів № 301-о. Тому позивач вважав, що має право на виплату відповідачем середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 16.07.2013 до 04.03.2014.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 23 вересня 2016 року позов задоволено частково.

Стягнуто з Львівської митниці ДФС на користь ОСОБА_2 10102, 82 грн.

В решті позову відмовлено.

Постанову суду першої інстанції в частині задоволення позову оскаржила Львівська митниця ДФС, яка в апеляційній скарзі просить її скасувати та прийняти нову постанову про відмову в задоволенні позову.

В апеляційній скарзі зазначає, що висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, судом порушено норми матеріального та процесуального права, неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, а обставини справи, які суд вважав встановленими, є недоведеними належними та допустимими доказами.

Зокрема, суд першої інстанції не врахував, що під час розгляду Львівським окружним адміністративним судом справи № 813/4688/14 про поновлення ОСОБА_2 на роботі, позивачем не було заявлено вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Така вимога не була заявлена і після скерування справи судом касаційної інстанції на новий розгляд. Тому підстав для задоволення такої вимоги в окремому позовному провадженні немає.

Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Наказом Львівської митниці від 15.07.2013 № 224-о «Про звільнення» зобов'язано управління фінансово-економічної роботи та бухгалтерського обліку Львівської митниці Міндоходів провести з ОСОБА_2 повний розрахунок відповідно до чинного законодавства України. Враховуючи наведене, ОСОБА_2 виплачені усі кошти з врахуванням відпрацьованого ним часу.

Вислухавши суддю-доповідача, представника апелянта, яка апеляційну скаргу підтримала, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

У справі встановлено, що наказом начальника Львівської митниці Міндоходів № 224-о від 15.07.2013 позивача ОСОБА_2 було звільнено із посади старшого інспектора відділу митного оформлення № 3 митного поста «Рава-Руська» Львівської митниці Міндоходів за угодою сторін відповідно до пункту 1 статті 36 КЗпП України. Підстава - заява ОСОБА_2

Не погоджуючись з наказом про звільнення, позивач оскаржив його в судовому порядку.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 07.10.2013 у справі 813/6446/13-а, яка набрала законної сили, визнано протиправним та скасовано наказ Львівської митниці Міндоходів №224-о від 15.07.2013, поновлено ОСОБА_2 на посаді старшого інспектора відділу митного оформлення № 3 митного поста «Рава-Руська» Львівської митниці Міндоходів з 16.07.2013.

Постанова суду в частині поновлення позивача на посаді звернена до негайного виконання.

07.10.2013 позивачу видано виконавчий лист № 813/6446/13-а про поновлення його на займаній посаді.

Згідно з наказом начальника Львівської митниці Міндоходів № 301-о від 05.03.2014 ОСОБА_2 поновлено на посаді старшого інспектора відділу митного оформлення № 3 митного поста «Рава-Руська» Львівської митниці Міндоходів з 16.07.2013.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_2, суд першої інстанції прийшов до висновку, що з відповідача на користь позивача належить стягнути лише 10102, 82 грн за час вимушеного прогулу з 16.07.2013 по 07.10.2013 (по день прийняття постанови суду про поновлення на посаді).

Апеляційний суд погоджується з таким висновком суду першої інстанції та, надаючи правову оцінку вказаним відносинам, враховує наступне.

Відповідно до частини другої статті 235 КЗпП України при ухваленні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок).

З урахуванням цих норм, зокрема абзацу 3 пункту 2 Порядку, середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана виплата, тобто дню звільнення працівника з роботи.

Ураховуючи, що звільнення ОСОБА_2 відбулося 15.07.2013, суд першої інстанції, застосувавши зазначені норми права, дійшов правильного висновку про те, що середня заробітна плата позивача повинна обчислюватися з виплат, отриманих ним за попередні два місяці роботи, що передували звільненню.

Відповідно до пункту 5 Порядку основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з пунктом 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - календарних днів за цей період.

Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абзац 2 пункту 8 Порядку).

Вимушений прогул - це час, протягом якого працівник з вини власника або уповноваженого ним органу був позбавлений можливості працювати.

Як видно з матеріалів справи, позивач ОСОБА_2 був звільнений з займаної посади 15.07.2013 згідно з наказом начальника Львівської митниці Міндоходів № 224-о. Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 07.10.2013 позивача поновлено на посаді. Постанова суду в частині поновлення позивача на посаді була звернена до негайного виконання і з цього приводу ОСОБА_2 було видано виконавчий лист.

Враховуючи вищевказані обставини, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції та вважає, що вимушеним прогулом в даному випадку є період з моменту винесення протиправного наказу про звільнення до винесення постанови суду про скасування такого наказу та поновлення ОСОБА_2 на посаді.

Тому позовні вимоги ОСОБА_2 про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню лише за період з 15.07.2013 по 07.10.2013.

Згідно довідки від 01.04.2016 № 13-70-05/13-135 (а.с.12) розмір заробітної плати ОСОБА_2 за травень 2013 року становив 3 291,09 грн, за червень 2013 року - 2836,83 грн. В травні та червні 2013 року відпрацьовано 37 робочих днів. Таким чином, середньоденний заробіток позивача становив 165,62 грн (3 291, 09 грн +2 836, 83 грн): 37).

З урахуванням кількості робочих днів вимушеного прогулу за період з 16.07.2013 по 07.10.2013 розмір середнього заробітку за час вимушеного прогулу, що підлягає стягненню з відповідача на користь ОСОБА_2, становить 10102, 82 грн.

Щодо позовних вимог ОСОБА_2 про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 08.10.2013 по 04.03.2014, то такі задоволенню не підлягають.

Відповідно до статті 236 КЗпП України, у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Тому апеляційний суд вважає, що період з 08.10.2013 по 04.03.2014 є часом затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника.

За стягненням середнього заробітку за даний період позивач вправі звернутися до суду в порядку ст. 236 КЗпП України.

Доводи апелянта про безпідставність позову про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, оскільки така вимога не була заявлена позивачем при розгляді справи про поновлення його на посаді, не мають законодавчого обґрунтування, тому апеляційний суд до уваги їх взяти не може.

Статтею 200 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстави для його скасування відсутні.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

Керуючись ч. 3 ст. 160, ст. 195, ст. 196, ст. 198, ст. 200, ст. 205, ст. 206, ст. 254 КАС України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Львівської митниці ДФС залишити без задоволення.

Постанову Львівського окружного адміністративного суду від 23 вересня 2016 року у справі № 813/1480/16 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий: В.М. Багрій

Судді : А.І. Рибачук

Д.М.Старунський

текст ухвали виготовлений 25.11.2016.