Справа № 826/16984/13-а
Суддя: Іщук І.О.
Дата ухвалення: 2016-11-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

29 листопада 2016 року № 826/16984/13-а

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Іщука І.О., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ІБК «Євротехнології»
доДержавної податкової інспекції в Оболонському районі ГУ ДФС у м.Києві
про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «ІБК «Євротехнології» звернулось до Окружного адміністративного суду м.Києва з позовом до Державної податкової інспекції в Оболонському районі ГУ Міндоходів у м.Києві, в якому просить визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 16.09.2013 р. № .

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 12.12.2013, яка залишена без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 05.08.2014, в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 15.09.2015 р. касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ІБК «Євротехнології» задоволено частково.

Ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 05.08.2014 та постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 12.12.2013 скасовано. Справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Суд касаційної інстанції зазначив, що судами попередніх інстанцій не було досліджено господарських операцій в розрізі виконаних робіт вищевказаним контрагентом із застосуванням їх в подальшій господарській діяльності ТОВ "ІБК "Євротехнології"; не було досліджено можливостей контрагента позивача щодо виконання укладених з позивачем договорів, зокрема, наявності фізичних, технічних та технологічних можливостей; питання щодо наявності факту надмірної сплати податку на додану вартість у ціні робіт, що придбані платником податку, з відповідним документальним підтвердженням.

Судами попередніх інстанцій також не враховано, що коли на момент перевірки платника податку, суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, відповідають зазначеним сумам у податкових накладних, податковий кредит покупця вважається підтвердженим податковими накладними, за умови, що вони не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка видала податкову накладну.

Слід також враховувати, що наявність певних недоліків у первинних документах (довідках про вартість виконаних робіт, актах про приймання виконаних будівельних робіт) при наявності інших документів, які підтверджують факт здійснення господарських операцій, не є безумовною підставою, яка позбавляє підприємство права віднести податок, сплачений в ціни отриманого товару (робіт, послуг), до складу податкового кредиту.

Також суд касаційної інстанції зауважив, що показання свідка (директора ТОВ "БК "Палаццо") в межах кримінального провадження не є підставою для звільнення від доказування, перелік яких міститься у ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України, оскільки такою підставою є лише вирок суду у кримінальній справі, який набрав законної сили та який є обов'язковим для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, щодо якої ухвалено вирок, в питаннях, чи мало місце діяння та чи вчинено воно цією особою.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м.Києва від 01.10.2015 р. справу прийнято до провадження та призначено судовий розгляд.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити. Обґрунтовуючи позовні вимоги зазначив, що господарські операції позивача з його контрагентом є реальними, що підтверджується належним чином оформленими первинними документами.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позовних вимог заперечував та просив суд відмовити в їх задоволенні, оскільки реальність вчинення господарських операцій між позивачем та його контрагентом відсутня.

В судовому засіданні суд за згодою сторін ухвалив подальший розгляд справи здійснювати в порядку письмового провадження відповідно до ч. 4 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України.

Розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Державною податковою інспекцією в Оболонському районі ГУ Міндоходів у м.Києві проведено документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ «ІБК «Євротехнології» з питань дотримання вимог податкового законодавства при взаємовідносинах ТОВ «БК «Палаццо» за період з 01.01.2011 р. по 31.12.2012 р.

Перевіркою встановлено порушення позивачем:

1) пп. 198.6 ст. 198, п. 198.3 ст. 198 Податкового кодексу України, в результаті чого завищено податковий кредит та занижено податок на додану вартість, що підлягає нарахуванню до сплати в бюджет на загальну суму 1128166,00 грн., в тому числі за 10.2011 - 102500,00 грн., 11.2011- 377500,00 грн., 12.2011-128333,00 грн., 01.2012-56500,00 грн., 02.2012-126667,00 грн., 03.2012-150833,00 грн., 04.2012-115783,00 грн., 05.2012-70050,00 грн.;

2) пп. 138.1.1 п. 138.1 ст. 138, пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 Податкового кодексу України, в результаті чого ТОВ «ІБК «Євротехнології» занижено податок на прибуток на суму 1245409,00 грн., в т.ч. за 2-4 квартал 2011 р. - 699 584,00 грн.; 1 кв. 2012 р. - 350700,00 грн., півріччя 2012 р. - 195125,00 грн.

За результатами перевірки складено акт від 20.08.2013 р. № 361/22-3/24373295 та винесено податкове повідомлення-рішення від 16.09.2013 р. № , яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість на загальну суму 1 692 249,00 грн.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, позивач звернувся до Окружного адміністративного суду м.Києва із позовом.

Досліджуючи надані сторонами докази, аналізуючи наведені міркування та заперечення, оцінюючи їх в сукупності, суд бере до уваги наступне.

Відповідно до вимог пункту 44.1 статті 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Статтею 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" передбачено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Таким чином, будь-які документи, у тому числі договори, накладні, рахунки тощо, мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

Враховуючи викладене, для підтвердження даних податкового обліку необхідно брати до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Отже, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Відповідно до підпункту "а" пункту 198.1 статті 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту, згідно пункту 198.2 статті 198 Податкового кодексу України, вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг або дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Згідно з пунктом 198.3 статті 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з безпосереднім придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Відповідно до пункту 198.6 статті 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Пунктом 201.8 статті 201 Податкового кодексу України встановлено, що право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку в порядку, передбаченому статтею 183 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Також, згідно пунктів 36.1, 36.5 статті 36, пункту 38.1 статті 38, пункту 44.1 статті 44, пункту 47.1 статті 47, пункту 49.2 статті 49 Податкового кодексу України, обчислення, декларування та/або сплата суми податку та збору є персональним податковим обов'язком кожного окремого платника податків, який і несе відповідальність за невиконання або неналежне виконання податкового обов'язку. Тобто, платник податку несе самостійну відповідальність за порушення ним правил ведення податкового обліку. Зазначена відповідальність стосується кожного окремого платника податку і не може автоматично поширюватись на третіх осіб, в тому числі і на його контрагентів.

Таким чином, формування суб'єктом господарювання податкового кредиту та валових витрат не може ставитись у пряму залежність від додержання податкової дисципліни третіми особами, а пов'язане з призначенням придбаних товарів (послуг) для використання у господарській діяльності та наявності податкової накладної (накладних).

Законодавство України, не ставить в залежність виникнення у платника податку на додану вартість права на податковий кредит від дотримання вимог податкового законодавства іншим суб'єктом господарювання. Якщо контрагент не виконав свого зобов'язання по сплаті податку до бюджету, то це тягне відповідальності та негативні наслідки саме щодо цієї особи. Зазначена обставина не є підставою для позбавлення платника податку права на відшкодування податку на додану вартість, якщо останній виконав усі передбачені законом умови щодо отримання такого відшкодування та має всі документальні підтвердження розміру свого податкового кредиту.

Отже, аналіз реальності господарської діяльності повинен здійснюватися на підставі даних податкового, бухгалтерського обліку платника податків та відповідності їх дійсному економічному змісту.

При цьому необхідною умовою для віднесення сплачених (нарахованих) у ціні товарів сум податку на додану вартість до податкового кредиту є факт реальності придбання товарів, вартість яких відноситься до податкового кредиту з податку на додану вартість. Для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість витрати платника щодо сплати (нарахування) відповідної суми податку у складі ціни товару мають бути підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції та є підставою для формування податкового обліку платника податків.

З метою встановлення факту здійснення господарської операції та формування податкового кредиту з податку на додану вартість судам необхідно з'ясувати, зокрема: - рух активів у процесі здійснення господарської операції; - установлення спеціальної податкової правосуб'єктності учасників господарської операції; - установлення зв'язку між фактом придбання товарів (послуг), спорудженням основних фондів, імпортом товарів (послуг), понесенням інших витрат і господарською діяльністю платника податку. В обов'язковому порядку необхідно дослідити наявність господарської мети при вчиненні відповідних дій платника податку. Перевірці підлягають доводи податкового органу, що свідчать про відсутність ділової мети у діях платника податку, зокрема у разі подальшого продажу придбаного товару нижче за ціну придбання; придбання товарів (послуг) у посередників за наявності прямих контактів з їх виробниками; придбання послуг, використання яких не може мати позитивного впливу на результати господарської діяльності платника податку тощо.

Отже, предметом доказування у відповідній категорії спорів є реальність господарських операцій, що є підставою для виникнення права на податковий кредит та формування валових витрат; добросовісність дій платника податку, яка полягає у відповідності вчинених ним дій господарській меті, а також реальність усіх даних, наведених у документах, що надають право на податковий кредит.

ТОВ «ІБК «Євротехнології» зареєстровано Подільською районною у м. Києві державною адміністрацією, в подальшому переведено до Оболонської районної у м.Києві державної адміністрації. Взято на податковий облік у ДПІ у Оболонському районі ГУ ДФС у м.Києві та зареєстровано платником податку на додану вартість. Основним видом діяльності є будівництво житлових та нежитлових будівель.

Як вбачається з матеріалів справи, предметом перевірки стали фінансово-господарські взаємовідносини позивача з ТОВ «БК «Палаццо» за період з 01.01.2011 р. по 31.12.2012 р.

Господарську діяльність ТОВ «ІБК «Євротехнології» здійснює на підставі ліцензії, виданої Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у м.Києві 13.09.2011 р.

01.03.2012 р. між ТОВ «Компанія «Наша справа» (орендодавець) та ТОВ «ІБК «Євротехнології» (орендар) укладено договір з надання послуг по оренді нежитлових приміщень № Д-02/03, згідно якого ТОВ «ІБК «Євротехнології» є орендарем приміщення за адресою: м. Київ-04655, проспект Московський, 21 на 3 поверсі корпусу «В» для використання під офісні приміщення.

01.01.2013 р. між ДП «Спеціалізоване ремонтно-будівельне управління «Ліфт-3» (орендодавець) та ТОВ «ІБК «Євротехнології» (орендар) укладено договір оренди складського приміщення № 04-2/13, згідно якого ТОВ «ІБК «Євротехнології» є орендарем приміщення за адресою: м.Київ, вул. Вербова, 8-г.

На підтвердження прийняття в оренду та повернення з оренди орендованих приміщень за укладеними договорами позивачем надано суду акти приймання - передачі (повернення) об'єктів оренди.

Судом встановлено, що між ТОВ «ІБК «Євротехнології» (замовник) та ТОВ «БК «Палаццо» (виконавець) було укладено договори субпідряду:

- № 20212 від 20.02.2012 р. на виконання комплексу робіт з реконструкції торгівельних площ на відмітці «-4.000» (далі - роботи) в Торгівельному центрі по вул. Петропавлівська, 6 в с. Петропавлівська Борщагівка, Київської області;

- № 18/01-2012 від 18.01.2012 р. на виконання комплексу робіт на будівництві «квартал 4-х поверхової секційної житлової забудови з мансардним поверхом в с. Білогородка, Києво-Святошинського району Київської області. Будинок № 2,4»;

- № 010212 від 01.02.2012 р. на виконання комплексу робіт на будівництві «Реконструкція готелю «Дніпро» по проспекту Леніна, 202 з розширенням за рахунок прибудов під готельний та багатофункціональний комплекс».

- №6/10 від 06.10.2011 р. на виконання комплексу робіт на будівництві «Розв'язка «Видубичі». Пішоходний тунель під залізничними коліями напрямку Київ-Московський-Миронівка на ПК 1+77,275 баз.»;

- № 4/10 від 04.10.2011 р. на виконання комплексу робіт на будівництві «Торгово-офісний центр з підземним паркінгом по вул. Спаська, 26-14 в Подільському районі м.Києва»;

- № 2/11 від 02.11.2011 р. на виконання комплексу робіт на будівництві «Торгівельно-адміністративна будівля на примиканні вулиць Командарма Уборевича та Академіка Вернадського по проспекту Академіка Палладіна у Святошинському районі м.Києва»;

- № 27/10 від 27.10.2011 р. на виконання комплексу робіт на будівництві «Розв'язка «Видубичі». Пішохідний тунель під залізничними коліями напрямку Київ-Московський-Миронівка на ПК 1-77,275 баз.».

На підтвердження виконання договору № 010212 від 01.02.2012 р. позивачем надано суду довідки про вартість виконаних будівельних робіт, акти виконаних робіт (а.с. 8-9, 14-24, 133-135, 143-145 том ІІ додатки), податкові накладні (а.с. 78, 97, 99-101, 105 том ІІ додатки).

На підтвердження виконання договору № 18/01-2012 від 18.01.2012 р. - довідку про вартість виконаних будівельних робіт, акти виконаних робіт (а.с. 10-13, 51-52, 67-69, 75-76, 131, 174, 178 том ІІ додатки), податкові накладні (а.с. 77, 81, 94-96, 101-104, 106-107 том ІІ додатки).

На підтвердження виконання договору № 2/11 від 02.11.2011 р. - довідки про вартість виконаних будівельних робіт, акти виконаних робіт (а.с. 25-36, 53-61 том ІІ додатки), податкові накладні (а.с. 82, 84, 91-92 том ІІ додатки).

На підтвердження виконання договору № 27/10 від 27.10.2011 р. - довідки про вартість виконаних будівельних робіт, акти виконаних робіт (а.с. 37-41, 70-74, 194-196, 204 том ІІ додатки), податкові накладні (а.с. 85-88, 90 том ІІ додатки).

На підтвердження виконання договору № 4/10 від 04.10.2011 р. - довідку про вартість виконаних будівельних робіт, акт виконаних робіт (а.с. 42-48, 62-67, 179, 187-188 том ІІ додатки), податкові накладні (а.с. 79, 83, 89, 93 том ІІ додатки).

На підтвердження виконання договору № 200212 від 20.02.2012 р. - довідку про вартість виконаних будівельних робіт, акт виконаних робіт (а.с. 49-50, 185-186 том ІІ додатки), податкові накладні (а.с. 98 том ІІ додатки).

Податкові накладні до договору № 6/10 від 06.10.2011 р. (а.с. 80, 146 том ІІ додатки).

Також до наведених вище податкових накладних додано розрахунки коригувань кількісних та вартісних показників до податкової накладної, акти звірки (а.с. 108-123, 147-148 том ІІ додатки); локальний кошторис на будівництво офісно-торговельного центру з підземним паркінгом по вул. Спаська, 26/14 у Подільському районі м.Києва (а.с. 180 -184, 189-192, 248-252 том ІІ додатки), на будівництво «Розв'язка «Видубичі». Пішоходний тунель під залізничними коліями напрямку Київ-Московський-Миронівка на ПК 1+77,275 баз.» (а.с. 205-209, 243-246 том ІІ додатки), на будівництві «Торгівельно-адміністративна будівля на примиканні вулиць Командарма Уборевича та Академіка Вернадського по проспекту Академіка Палладіна у Святошинському районі м.Києва» (а.с. 210-213, 214-234, 235-242, 253- 268 том ІІ додатки).

Обороти по рахункам позивача з його контрагентами відображено в оборотно-сальдових відомостях наявних в матеріалах справи (а.с. 49-198 том І додатки).

Також матеріали справи свідчать про те, що позивачем декларувалися господарські операції з його контрагентами, про що свідчать наявні в матеріалах справи декларації (а.с. 199-312 том І додатки).

Згідно наявних в матеріалах справи банківських виписок, позивачем в перевіряємий період здійснювалися наступні розрахунки з ТОВ «БК «Палаццо»:

Згідно договору № 18/01-2012 від 18.01.2012 р. - 200 000,00 грн., 115 000,00 грн., 350 000,00 грн., 300 000,00 грн., 120 000,00 грн., 35 000,00 грн.,

Згідно договору № 010212 від 01.02.2012 р. - 350 000,00 грн., 450 000,00 грн., 60 000,00 грн., 600 000,00 грн.

Згідно договору № 200212 від 20.02.2012 р. - 130 000,00 грн.,

Згідно договору № 27/10 від 27.10.2011 р. - 400 000,00 грн., 400 000,00 грн., 400 000,00 грн., 400 000,00 грн., 434 938,81 грн.,

Згідно договору № 4/10 від 04.10.2011 р. - 300 000,00 грн., 300 000,00 грн.,

Згідно договору № 2/11 від 02.11.2011 р. - 275 000,00 грн.

З пояснень позивача вбачається, що господарські операції позивача з ТОВ «БК «Палаццо» безпосередньо пов'язані із виконанням будівельно-монтажних робіт як субпідрядником на замовлення третіх осіб (генпідрядників) - ТОВ « 7 Днів», ТОВ «Білгород Інвест», ТОВ «Галена», ТОВ «Перспектива Резиденція», ТОВ «ТДГО» ПЗЗ».

Матеріали справи свідчать про те, що між ТОВ «Гротто» (замовник) та ТОВ «ІБК «Євротехнології» (підрядник) укладено договір № 15/02-11 від 15.02.2011 р., предметом якого є виконання робіт на об'єкті: Торгівельно-адміністративна будівля на примиканні вулиць Командарма Уборевича та Академіка Вернадського до проспекту Академіка Палладіна у Святошинському районі м.Києва.

На підтвердження виконання вказаного договору позивачем надано суду довідки про вартість виконаних будівельних робіт, акти приймання виконаних будівельних робіт.

Між ТОВ « 7 Днів» (замовник) та ТОВ «ІБК «Євротехнології» (генпідрядник) укладено договір генпідряду № 31/07-2010 від 31.07.2010 р., предметом якого є будівельно-монтажні роботи по реконструкції готелю по проспекту Леніна, 202 в м.Запоріжжя.

На підтвердження виконання вищевказаного договору позивачем надано суду довідки про вартість виконаних будівельних робіт.

Між ТОВ «Перспектива Резиденція» (замовник) та ТОВ «ІБК «Євротехнології» (підрядник) укладено договір № 1008-с від 02.08.2010 р., предметом якого є виконання будівельно-монтажних робіт по будівництву «Офісно-торгівельного центру з підземним паркінгом по вул. Спаській, 26/14 в Подільському районі м.Києва».

На підтвердження виконання вказаного договору позивачем надано суду довідки про вартість виконаних будівельно-монтажних робіт, акти приймання виконаних будівельних робіт.

Між ТОВ «Галєна» (замовник) та ТОВ «ІБК «Євротехнології» (підрядник) укладено договір № 2002-2012 від 20.02.2012 р., предметом якого є виконання робіт із реконструкції торгівельних площ на відмітці «-4.000» в Торгівельному центрі по вул. Петропавлівська, 6 в с. Петропавлівська Борщагівка, Київської області.

На підтвердження виконання умов вищевказаного договору позивачем надано суду довідки про вартість виконаних будівельних робіт.

Між ТОВ «Білгород Інвест» (замовник) та ТОВ «ІБК «Євротехнології» (підрядник) було укладено договір № 6 від 29.02.2012 р. на виконання будівельно-монтажних робіт з улаштування покрівлі на об'єкті: будинок № 1 секції 1-3 (житлові приміщення): с. Білогородка, Києво-Святошинського району, Київської області.

Між ТОВ «Київська будівельна компанія «Альянс» (генпідрядник) та ТОВ «ІБК «Євротехнології» (субпідрядник) укладено договір субпідряду № 108/14 від 12.07.2010 р., предметом якого є виконання будівельних робіт, пов'язаних з будівництвом багатоквартирного будинку з вбудованими офісними приміщеннями на об'єкті за адресою: вул. Лесі Українки, буд. 14, с. Щасливе, Бориспільський район, Київська область.

Між Державним територіально-галузевим об'єднанням (Південна-Західна залізниця) (замовник), ТОВ «БМК Планета-Міст» (генеральний підрядник), ТОВ «ІБК «Євротехнології» (субпідрядник) укладено договір субпідряду № ПЗ/ДН-6-1015 від 26.08.2010 р., предметом якого є виконання будівельно-монтажних робіт з улаштування ростверків опор, тіла та ригелів опор: Опора № 0, Опора № 1, опора № 2, Опора № ІІ-3, Опора № ІІ-3а, Опора № ІІ-4, «Видубичі» по об'єкту «Залізнично-автомобільний мостовий перехід через р. Дніпро у м.Києві (з підходами) на залізничній ділянці Київ-Московський-Дарниця».

Між ТОВ «Ринок «Десна» (замовник) та ТОВ «ІБК «Євротехнології» (генпідрядник) укладено договір № 46-28-10 від 08.12.2010 р. на виконання робіт на об'єкті «Реконструкція існуючого продовольчого ринку з будівництвом сучасних торговельних споруд по продажу продовольчих та непродовольчих товарів по вул. Кибальчича, 11 а в Дніпровському районі м.Києва».

Як вбачається з матеріалів справи, висновки відповідача щодо порушення позивачем приписів податкового законодавства зроблені з огляду на наступне.

ДПІ в Оболонському районі ГУ Міндоходів у м. Києві на адресу позивача поштою було надіслано лист від 16.04.2013 р. № 9308/10/221-19 про надання пояснень та їх документального підтвердження щодо взаємовідносин з ТОВ "БК "Палаццо" (код за ).

Позивач листом від 24.04.2013 р. № 840 (вх. № 10174/10 від 25.04.2013 р.) повідомив, що оригінали всіх документів по взаємовідносинах з ТОВ "БК "Палаццо" за період з 01.01.2011 р. по 31.12.2012 р. були вилучені згідно протоколу обшуку СВ ДПІ у Деснянському районі м. Києва ДПС від 27.03.2013 р.

ДПІ в Оболонському районі ГУ Міндоходів у м. Києві отримано лист від СВ ДПІ у Деснянському районі м. Києва від 27.03.2013 р. № 3056/33 (вх. № 1218/7 від 29.03.2013) та додатки до нього а саме:

- копію витягу з єдиного реєстру досудових розслідувань, про порушення кримінального провадження № 0000033 по факту фіктивного підприємництва шляхом ухилення від сплати податків ТОВ "БК "Палаццо" та фактом ухиляння від сплати податків службовими особами ТОВ "ІБК "Євротехнології" у особливо великих розмірах;

- копію протоколу допиту директора ТОВ "БК Палаццо" ОСОБА_1;

- копію протоколу допиту директора ТОВ "ІБК "Євротехнології" ОСОБА_2;

- копію протоколу допиту головного бухгалтера ТОВ "ІБК "Євротехнології" ОСОБА_3;

- копії фінансово-господарських документів щодо взаємовідносин ТОВ "ІБК "Євротехнології" та ТОВ "БК "Палаццо".

У листі СВ ДПІ у Деснянському районі м. Києві від 27.03.2013 р. № 3056/33 (вх. № 1218/7 від 29.03.2013 р.) зазначено наступне: "досудовим слідством встановлено, що в період 2010-2011 років невстановлена особа в порушення ст.ст. 81, 87, 89 Цивільного кодексу України, ст.ст. 56, 57, 62, 79, 80, 89 Господарського кодексу України та ст.ст. 8, 24 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців", створила (придбала) на території м. Києва суб'єкт господарської діяльності ТОВ "БК "Палаццо" з метою прикриття незаконної діяльності, яка направлена на здійснення фінансово-господарських операцій по переводу безготівкових коштів у готівку, формування витрат та податкового кредиту з ПДВ для інших суб'єктів господарської діяльності без фактичного здійснення господарських операцій з продажу (придбання) товарів, виконання робіт, надання послуг".

Також, відповідно до протоколу допиту директора ТОВ "БК "Палаццо" ОСОБА_1, останній пояснив, що став директором ТОВ "БК "Палаццо" за грошову винагороду без мети ведення фінансово-господарської діяльності, жодних поставок товарів, робіт (послуг), як директор вказаного підприємства не здійснював, первинних бухгалтерських, податкових, фінансово-господарських документів та податкових звітів не підписував.

Згідно акта Ірпінської ОДПІ ГУ Міндоходів у м. Києві «Про неможливість проведення зустрічної звірки суб'єкта господарювання ТОВ «БК «Палаццо» () щодо підтвердження господарських відносин із контрагентами-постачальниками та контрагентами-покупцями за період з 01.01.2011 року по 30.04.2013 року від 14.05.2013 р. № 156/22-4/31748459 було встановлено, що у ТОВ «БК Палаццо» відсутні будь-які адміністративно-господарські можливості для виконання господарських зобов'язань по укладених угодах, відсутні трудові ресурси (працює одна особа - директор), виробниче обладнання, складські приміщення, транспорт, та відсутні фактичні дії, спрямовані на виконання взятих на себе зобов'язань.

Також, за наслідками зустрічної звірки такого контрагента позивача - ТОВ "БК "Палаццо", контролюючими органами було встановлено відсутність даного підприємства за місцем його реєстрації.

Враховуючи вищезазначене в сукупності, контролюючим органом було зроблено висновок про те, що операції по контрагенту позивача ТОВ "БК "Палаццо" - не підтверджуються стосовно врахування реального часу здійснення операцій, місцезнаходження майна, наявності трудових ресурсів, автомобільного транспорту, виробничо-складських приміщень та іншого майна, що економічно необхідне для здійснення такого виду діяльності, як виконання будівельних робіт (робіт з реконструкції об'єктів будівництва) у великих обсягах та на значні суми.

У зв'язку з цим, контрагент позивача - ТОВ "БК "Палаццо" фактично не міг самостійно здійснювати господарські операції з урахуванням часу, оперативності проведення операцій, місцезнаходження майна, віддаленості контрагентів один від одного.

З вищезазначених фактів, вбачається, що фінансово-господарська діяльність контрагента позивача ТОВ "БК "Палаццо" здійснювалася поза межами правового поля, що у свою чергу свідчить про не набуття належним чином цивільної право-дієздатності такими контрагентами позивача.

На переконання контролюючого орану, фінансово-господарські взаємовідносини між ТОВ "БК Палаццо" та його контрагентами є фіктивними правочинами, та такими, що вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювались цими правочинами (паперовий, безтоварний варіант правочинів), оскільки без наявності будь яких матеріальних та трудових можливостей, жодна господарська діяльність (а тим паче діяльність з будівництва та реконструкції будівель) здійснюватися не може.

З вказаними висновками відповідача, суд погоджується частково з огляду на наступне.

Відповідно до частини першої статті 72 КАС України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Водночас частиною четвертою статті 72 КАС України вирок суду в кримінальній справі або постанова суду у справі про адміністративний проступок, які набрали законної сили, є обов'язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, щодо якої ухвалений вирок або постанова суду, лише в питаннях, чи мало місце діяння та чи вчинене воно цією особою.

Наведеними нормами КАС України встановлені преюдиційні обставини, тобто ті обставини, що встановлені в судовому рішенні, яке набрало законної сили. Зазначені преюдиційні обставини є підставами для звільнення від доказування.

Отже, за змістом частини першої статті 72 КАС України учасники адміністративного процесу звільнені від надання доказів на підтвердження обставин, які встановлені судом при розгляді іншої адміністративної, цивільної чи господарської справи. Натомість такі учасники мають право посилатися на зміст судового рішення у відповідних справах, що набрало законної сили, в якому відповідні обставини зазначені як установлені.

Диспозиція ч. 4 ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України на відміну від норми частини першої цієї статті, прямо вказує на те, що обов'язковими для суду, який розглядає справу, є вирок суду в кримінальній справі або постанова суду у справі про адміністративний проступок. Така обов'язковість поширюється лише на те питання, чи мало місце певне діяння та чи вчинене воно особою, щодо якої постановлено відповідний вирок або прийнято постанову.

Отже, обов'язковими для врахування адміністративним судом є факти, наведені у вироку в кримінальній справі чи постанові у справі про адміністративний проступок, щодо часу, місця та об'єктивного характеру відповідного діяння тієї особи, правові наслідки, дій чи бездіяльності якої є предметом розгляду в адміністративній справі.

Між тим, відповідачем не надано суду доказів винесення вироку у кримінальній справі, який би підтвердив доводи директора ТОВ «БК «Палаццо» ОСОБА_1 про фіктивність створеного ним підприємства.

Судом було викликано ОСОБА_1 в судове засідання в якості свідка. Проте в судове засідання директор ТОВ «БК «Палаццо» ОСОБА_1 для дачі пояснень не з'явився.

Окрім того, суд критично оцінює посилання відповідача на акт Ірпінської ОДПІ ГУ Міндоходів у м.Києві «Про неможливість проведення зустрічної звірки суб'єкта господарювання ТОВ «БК «Палаццо» () щодо підтвердження господарських відносин із контрагентами-постачальниками та контрагентами-покупцями за період з 01.01.2011 року по 30.04.2013 року від 14.05.2013 р. № 156/22-4/31748459, оскільки в акті про неможливість проведення зустрічної звірки суб'єкта господарювання лише засвідчується факт неможливості її проведення без встановлення висновків стосовно документального підтвердження господарських відносин з платником податків та зборів, підтвердження відносин, виду, обсягу і якості операцій та розрахунків, що здійснюються між ними, з'ясування їх реальності та повноти відображення в обліку платника податків з огляду на що він не може бути прийнятий судом як належний доказ порушення позивачем податкового законодавства.

Водночас, в даній справі судом встановлено, що господарські операції позивача з ТОВ «БК «Палаццо» за період діяльності з 01.01.2011 р. по 31.12.2012 р. не підтверджуються з урахування реального часу здійснення операцій, вартості наданих послуг, які економічно необхідні для здійснення даних господарських операцій.

Так, з наданих позивачем документів не можливо встановити зв'язок між укладеними договорами та результатом їх виконання: формування основних фондів, отримання економічної вигоди, передачу об'єктів.

Позивачем не надано суду доказів, які б свідчили про фактичне виконання робіт (надання послуг) за укладеними договорами, зокрема, доказів отримання оплати за виконані роботи замовниками будівництва, здійснення авансування робіт; доказів погодження із замовниками будівництва субпідрядника з виконання будівельно-монтажних робіт; доказів передачі позивачем виконаних робіт замовникам будівництва; доказів понесення позивачем витрат на придбання будівельних матеріалів та/чи придбання їх замовниками будівництва з подальшою їх передачею позивачу та відповідно його контрагенту ТОВ «БК «Палаццо»; не надано доказів підписання сторонами специфікацій до договорів.

Окрім того, з матеріалів справи не вбачається, що сторонами було погоджено обсяг та вартість робіт в окремих додаткових угодах, що передбачено умовами договорів генпідряду. Так, наявні в матеріалах справи локальні кошториси не містять підписів (погодження) їх замовниками будівництва та субпідрядником.

При цьому, локальні кошториси позивачем надано лише на три об'єкти, а саме: по вул. Спаська, 26/14 у Подільському районі м.Києва, на будівництво «Розв'язка «Видубичі». Пішоходний тунель під залізничними коліями напрямку Київ-Московський-Миронівка на ПК 1+77,275 баз.», на будівництво «Торгівельно-адміністративна будівля на примиканні вулиць Командарма Уборевича та Академіка Вернадського по проспекту Академіка Палладіна у Святошинському районі м.Києва».

Окрім того, більшість актів приймання -передачі робіт не містять підписів уповноважених представників сторін на їх підписання та дати їх підписання, що не може свідчити про їх остаточне узгодження сторонами та виконання робіт у повному обсязі.

Матеріали справи не містять доказів передачі необхідної для виконання робіт технічної та проектної документації, доказів узгодження графіків виконання робіт, доказів отримання дозволів на здійснення будівельних робіт.

Слід також звернути увагу, що з наявних в матеріалах справи банківських виписок вбачається неодноразове повернення сплачених за укладеними з ТОВ «БК «Палаццо» договорами коштів як помилково сплачених.

З наявних в матеріалах справи оборотно-сальдових відомостей вбачається рух активів з різними підприємствами, проте, ознайомившись із останніми, не можливо дійти висновку про формування основних фондів саме від досліджуваних в даній справі господарських операцій. При цьому, на переконання суду, з матеріалів справи не можливо дійти висновку про існування переплати податку на додану вартість у ціні виконаних робіт саме за укладеними позивачем договорами з ТОВ «БК «Палаццо».

Беручи до уваги, відсутність в матеріалах справи доказів погодження остаточної вартості робіт між позивачем та ТОВ «БК «Палаццо», не можливо встановити чи були здійснені розрахунки між ними в повному обсязі.

Наведені у сукупності обставини та досліджені судом документальні докази, суд вважає достатніми для висновку про те, що господарські операції з виконання робіт (надання послуг) фактично не мали реального характеру, замовлення послуг оформлені лише документально та не спрямовані на реальне настання правових наслідків, що обумовлені укладеними договорами.

Вимоги до підтвердження даних, визначених у податковій звітності, встановлені статтею 44 Податкового кодексу України. Так, згідно з положенням пункту 44.1 цієї статті для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні визначає Закон України від 16 липня 1999 року № 996-ХIV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (далі - Закон № 996-ХIV).

Відповідно до статті 1 цього Закону первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Аналіз цієї норми дає підстави вважати, що первинний документ згідно з цим визначенням містить дві обов'язкові ознаки: він має містити відомості про господарську операцію і підтверджувати її реальне (фактичне) здійснення.

Підпунктом 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 ПК визначено, що господарська діяльність - це діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Згідно зі статтею 1 Закону № 996-ХIV господарська операція - це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона має спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Здійснення господарської операції і власне її результат підлягають відображенню в бухгалтерському обліку.

За змістом частин першої та другої статті 9 Закону № 996-ХIV підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Тобто для бухгалтерського обліку мають значення лише ті документи, які підтверджують фактичне здійснення господарських операцій.

Вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків як обов'язкова ознака господарської операції кореспондує з нормами ПК.

Про необхідність дослідження реальності здійснених господарських операцій Вищий адміністративний суд України наголошував і в листі від 02 червня 2011 року №742/11/13-11 - "з метою встановлення факту здійснення господарської операції, формування витрат для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток або податкового кредиту з податку на додану вартість судам належить з'ясовувати, зокрема, такі обставини: рух активів у процесі здійснення господарської операції; установлення спеціальної податкової правосуб'єктності учасників господарської операції та установлення зв'язку між фактом придбання товарів (послуг), спорудженням основних фондів, імпортом товарів (послуг), понесенням інших витрат і господарською діяльністю платника податку…".

З аналізу вказаних правових норм та обставин справи суд приходить до висновку, що необхідними та достатніми підставами для включення позивачем до складу податкового кредиту відповідних сум податку на додану вартість є: придбання ним товару (послуг) з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності; сплата чи нарахування сум податку на додану вартість у зв'язку з таким придбанням.

При цьому, наявність належним чином оформлених податкових накладних є обов'язковою, але не вичерпною обставиною для формування податкового кредиту. Зокрема, якщо наведені у договорах товари чи послуги фактично не поставлялися, то, відповідно, придбання таких товарів або послуг не відбулося, право на податковий кредит у такого платника податків не виникає, оскільки при цьому не дотримано обов'язкових умов для виникнення такого права на придбання товарів (послуг) з метою їх використання у господарській діяльності.

Позивачем не надано доказів, що отримані від ТОВ «БК «Палаццо» послуги були використані в межах його господарської діяльності, не доведено економічну доцільність їх отримання.

Позивачем не доведено, що отримана платником податку податкова вигода є обґрунтованою. Так, податкова вигода може бути обґрунтованою, зокрема, якщо для цілей оподаткування враховані операції у відповідності з їх дійсною економічною метою чи враховані операції не обумовлені розумними економічними чи іншими причинами (метою ділового характеру). При цьому діловою метою діяльності платника податку може бути отримання економічного ефекту.

Таким чином, позивачем не доведено, що його господарська діяльність спрямована на отримання економічного ефекту.

З огляду на викладене суд вбачає, що надані позивачем первинні документи носять неповний характер, а господарська діяльність товариства не спрямована на настання реальних наслідків.

Наведені у сукупності обставини та досліджені судом документальні докази, суд вважає достатніми для висновку про те, що господарські операції з виконання робіт фактично не мали реального характеру, замовлення послуг (робіт) оформлені лише документально та не спрямовані на реальне настання правових наслідків, що обумовлені укладеними договорами.

Тому наявність у позивача необхідних документів, які відповідно до Податкового кодексу України та Закону України «Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні», що є підставою для віднесення певних сум до податкового кредиту (податкових накладних, актів виконаних робіт тощо) сама по собі не є підставою для їх включення до складу податкового кредиту, оскільки судом встановлено, що господарських правовідносин у дійсності не було.

Отже, із наданих позивачем документів не можливо встановити зв'язок між його господарською діяльністю, придбанням послуг та їх реалізацією, а відтак позивач не довів, що його дії по формуванню податкового кредиту є правомірними.

Як зазначено в Інформаційному листі Вищого адміністративного суду України від 02.06.2011 р. № 742/11/13-11 установлення факту недійсності, в тому числі нікчемності цивільно-правового правочину, який опосередковує відповідну господарську операцію, не є необхідною умовою для визначення контролюючим органом грошових зобов'язань платнику податків у разі якщо буде встановлено відсутність реального вчинення цієї господарської операції або відсутність зв'язку між такою операцією та господарською діяльністю платника податків.

У зв'язку з вищенаведеним, суд приходить до висновку про відсутність сукупності умов, обставин та підстав з якими Податковий кодекс України у взаємозв'язку з положеннями Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» пов'язують виникнення у позивача права на спірні суми податкового кредиту з ПДВ.

Враховуючи вищенаведене, суд погоджується із висновком податкового органу про те, що в порушення п. 198.2, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України позивачем занижено податок на додану вартість, що підлягає нарахуванню до сплати в бюджет на загальну суму 1128166,00 грн., в тому числі за 10.2011 - 102500,00 грн., 11.2011- 377500,00 грн., 12.2011-128333,00 грн., 01.2012-56500,00 грн., 02.2012-126667,00 грн., 03.2012-150833,00 грн., 04.2012-115783,00 грн., 05.2012-70050,00 грн.

Враховуючи те, що судом не встановлено підстав для скасування податкового повідомлення-рішення від 16.09.2013 р. № , відповідно, відсутні підстави для задоволення даних позовних вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Як зазначено в ч. 2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Суд вважає, що позивач не довів обставин в обґрунтування своїх вимог, в зв'язку з чим суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Відповідно до ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати не підлягають відшкодуванню.

Керуючись вимогами ст.ст. 69-71, 94, 160-163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва

П О С Т А Н О В И В:

У позові Товариства з обмеженою відповідальністю «ІБК «Євротехнології» відмовити.

Постанова відповідно до ч. 1 ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів з дня її отримання особою, яка оскаржує постанову, за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя І.О.Іщук