Справа № 154/2027/16
Суддя: Смокович Віра Іванівна
Дата ухвалення: 2016-11-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 листопада 2016 року м. ЛуцькСправа № 154/2027/16

Волинський окружний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого, судді Смокович В.І.,

суддів Мачульського В.В., Денисюка Р.С.,

при секретарі судового засідання Литвиненко І.П.,

за участю позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача Смоляр Є.І.,

представника відповідача Смілки В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, Департаменту фінансів Міністерства оборони України про визнання неправомірними дій та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) звернувся в суд з адміністративним позовом до Міністерства оборони України, Департаменту фінансів Міністерства оборони України про визнання неправомірними дій Міністерства оборони України щодо непризначення одноразової грошової допомоги внаслідок первинного встановлення йому ІІІ групи інвалідності, пов`язаної з виконанням обов`язком військової служби, у розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності; про зобов`язання Міністерства оборони України здійснити нарахування та виплату одноразової грошової допомоги внаслідок первинного встановлення йому ІІІ групи інвалідності, пов`язаної з виконанням обов`язком військової служби, у розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач у період з 01 серпня 1972 року по 25 жовтня 1991 року проходив військову службу у Збройних Силах та приймав участь у виконанні інтернаціонального обов`язку з 24 вересня 1983 року по 11 жовтня 1985 року у Демократичній республіці Афганістан.

Відповідно до довідки Волинської обласної медико-соціальної експертної комісії серія 12ААА №138158 від 05 травня 2015 року ОСОБА_1 первинно та довічно визнано інвалідом ІІІ групи у зв`язку з пораненням, пов`язаним з виконання обов`язків військової служби.

Також витягом з протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв №1332 від 10 квітня 2015 року підтверджено, що його захворювання пов`язане з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії.

На підставі положень статті 16-2 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та постанови Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975 "Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві", позивач через Володимир-Волинський об`єднаний районний військовий комісаріат подав заяву про призначення та виплату одноразової грошової допомоги внаслідок первинного встановлення йому ІІІ групи інвалідності, пов`язаної з виконанням обов`язком військової служби, у розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності.

Вказані документи через ІНФОРМАЦІЯ_1 були направлені для розгляду до Міністерства оборони України.

Однак, листом від 25 травня 2016 року №704/6 ІНФОРМАЦІЯ_1 повідомив його, що комісією Міноборони його документи були повернуті на доопрацювання у зв`язку з відсутністю документів, що свідчать про причину та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), зокрема про те, що воно не пов`язане із вчиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, як це передбачено пунктом 11 Порядку №975.

Позивач вважає такі дії відповідача протиправними з тих підстав, що всі подані ним документи є достатніми для призначення одноразової допомоги. Зокрема, з архівних довідок слідує, що під час отримання поранень у 1984 та 1985 роках він виконував бойове завдання та був вірним військовій присязі.

З наведених мотивів просить суд визнати неправомірними дії Міністерства оборони України щодо непризначення одноразової грошової допомоги внаслідок первинного встановлення йому ІІІ групи інвалідності, пов`язаної з виконанням обов`язком військової служби, у розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності; зобов`язати Міністерство оборони України здійснити нарахування та виплату одноразової грошової допомоги внаслідок первинного встановлення йому ІІІ групи інвалідності, пов`язаної з виконанням обов`язком військової служби, у розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності (а.с.3).

ОСОБА_1 та його представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили суд їх задовольнити. Додатково пояснили, що після отримання відповіді від ІНФОРМАЦІЯ_2 , вони додатково звернулися до Володимир-Волинського ОРВК та до Центрального архіву Міністерства оборони Російської Федерації про видачу архівних довідок в яких би були викладені обставини отримання ним поранень.

Відповідач, Міністерство оборони України, у письмових запереченнях від 07 листопада 2016 року №753 (а.с.79-81) та його представник у судовому засіданні заперечили проти задоволення позовних вимог з тих підстав, що позивач передчасно звернувся до суду, оскільки комісія при Міністерстві оборони України не приймала рішення про відмову у виплаті одноразової допомоги, а лише повернула документи на доопрацювання. Крім того, зазначає, що ОСОБА_1 проходив військову службу не в Збройних силах України, а в Радянській армії колишнього СРСР, а тому на нього не поширюються соціальні гарантії встановлені статтею 16-2 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

Крім того, у судовому засіданні представник Міністерства наголошував, що на позивача не поширюється дія постанови Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975, а він повинен був звертатися в порядку, який встановлений постановою Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 р. N 499.

З наведених мотивів просить суд відмовити у задоволенні позову.

Департамент фінансів Міністерства оборони України свого представника у судове засідання не направив, а у заяві від 31 жовтня 2016 року №248/2/4/1486 просив суд визнати його неналежним відповідачем у справі, оскільки департамент не є юридичною особою (а.с.56-57).

Суд відмовляє у задоволенні вказаного клопотання, оскільки чинним процесуальним законодавством не передбачено можливості виключення відповідача зі складу осіб, які беруть участь у справі.

Заслухавши пояснення позивача, його представника, а також представника Міністерства оборони України, дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги слід задовольнити частково, з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 у період з 01 серпня 1972 року по 25 жовтня 1991 року проходив військову службу у Радянській армії СРСР та приймав участі у виконанні інтернаціонального обов`язку з 24 вересня 1983 року по 11 жовтня 1985 року у Демократичній республіці Афганістан, що підтверджується посвідченням учасника бойових дій (а.с.7), військовим квитком (а.с.11) та довідкою Володимир-Волинського ОРВК від 22 січня 2016 року №18/1 (а.с.12).

Відповідно до довідки Волинської обласної медико-соціальної експертної комісії серія 12ААА №138158 від 05 травня 2015 року ОСОБА_1 первинно та довічно визнано інвалідом ІІІ групи у зв`язку з пораненням, пов`язаним з виконання обов`язків військової служби (а.с.13)

Також витягом з протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв №1332 від 10 квітня 2015 року підтверджено, що його захворювання пов`язане з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії (а.с.15).

На підставі положень статті 16-2 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та постанови Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975 "Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві", 22 січня 2016 року позивач через Володимир-Волинський об`єднаний районний військовий комісаріат подав заяву про призначення та виплату одноразової грошової допомоги внаслідок первинного встановлення йому ІІІ групи інвалідності, пов`язаної з виконанням обов`язком військової служби, у розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності (а.с.8).

До заяви були додані:

1) копія паспорту (а.с.105-106);

2) копія довідки про присвоєння ідентифікаційного коду (а.с.106 зворот);

3) копія військового квитка (а.с.107);

4) витяг з послужного списку (а.с.108);

5) довідка про проходження військової служби (а.с.108 зворот);

6) висновок судово-медичної експертизи (а.с.109);

7) витяг із протоколу ВЛК (а.с.110 зворот);

8) довідка до акту огляду МСЕК (а.с.110).

Вказані документи через ІНФОРМАЦІЯ_1 були направлені для розгляду до Міністерства оборони України, що підтверджується відповідними супровідними листами (а.с.103).

З витягу протоколу засідання комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби від 13 травня 2016 року №34 слідує, що розглянувши подані документи комісія дійшла висновку про необхідність повернення на доопрацювання документів поданих на розгляд особами з числа колишніх військовослужбовців, оскільки відсутні документи, що свідчать про причину та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), зокрема про те, що воно не пов`язане із вчиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, як це передбачено пунктом 11 Порядку №975. У зв`язку з викладеним, документи ОСОБА_1 повернуті на доопрацювання до Волинського ОВК (а.с.102 зворот).

Листом від 25 травня 2016 року №704/6 ІНФОРМАЦІЯ_1 повідомив ОСОБА_1 про результат розгляду його заяви комісією (а.с.102).

При цьому, як слідує з пояснень позивача та підтверджується матеріалами справи виписний епікриз, в якому описані обставини отримання поранення ОСОБА_1 у 1984 році та довідка військової частини польова пошта 51863 №1581 до заяви про призначення одноразової допомоги не були додані та були отримані позивачем у Володимир-Волинському ОРВК вже після відповіді про повернення документів на доопрацювання (а.с.16-17). Аналогічно, архівні довідки Центрального архіву Міністерства оборони Російської Федерації були отримані позивачем вже під час судового розгляду (а.с.77-78).

Надаючи оцінку правовідносинам, що склалися між сторонами, суд зазначає наступне.

Спірні правовідносини виникли стосовно призначення та виплати колишньому військовослужбовцю одноразової грошової допомоги внаслідок первинного встановлення йому ІІІ групи інвалідності пов`язаної з виконанням обов`язком військової служби, а тому врегульовані Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (далі Закон) та постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975 "Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві" (далі Порядок №975).

Відповідно до пункту 1 статті 16 Закону, одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Підпунктом 4 пункту 2 статті 16 Закону передбачено, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті.
Суд вважає помилковими доводи представника Міністерства оборони України, що позивач не є діючим військовослужбовцем, військовозобов`язаним або резервістом, оскільки дія підпункту 4 пункту 2 статті 16 Закону поширюється і на осіб, які звільненні з військової служби, тобто і на ОСОБА_1 .

Підпунктом «б» пункту 1 статті 16-2 Закону визначено, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується у розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності I групи, 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності II групи, 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності III групи (підпункт 4 пункту 2 статті 16 цього Закону).

Відповідно до частини шостої статті 16-3 Закону, одноразова грошова допомога призначається і виплачується Міністерством оборони України, іншими центральними органами виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями та правоохоронними органами, а також органами державної влади, військовими формуваннями та правоохоронними органами, в яких передбачено проходження військової служби військовослужбовцями, навчальних (або перевірочних) та спеціальних зборів - військовозобов`язаними, проходження служби у військовому резерві - резервістами.

А як передбачено у частині дев`ятій цієї ж статті, порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України.

На виконання вищенаведених норм Закону, постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975 затверджено Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві.

При цьому, у пункті 2 вищевказаної постанови установлено, що особам, які до набрання чинності Порядком, затвердженим цією постановою, мають право на отримання одноразової грошової допомоги:

допомога, що була призначена, виплачується відповідно до порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 р. N 499 (Офіційний вісник України, 2008 р., N 39, ст. 1298), Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби, що сталися у 2006 році, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2007 р. N 284 (Офіційний вісник України, 2007 р., N 14, ст. 532), і Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності співробітників кадрового складу розвідувальних органів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 листопада 2007 р. N 1331 (Офіційний вісник України, 2007 р., N 89, ст. 3255);

допомога, що не була призначена, призначається і виплачується в установленому законодавством порядку, що діяло на день виникнення права на отримання такої допомоги.

Враховуючи той факт, що інвалідність позивачу встановлена у 2015 році, тобто вже після прийняття Порядку №975, розгляд питання про призначення одноразової допомоги повинен здійснюватися саме згідно Порядку №975, а не згідно постанови Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 р. N 499, як помилково стверджує представник Міністерства оборони України.

Пунктом 12 Порядку №975 передбачено, що призначення і виплата одноразової грошової допомоги військовослужбовцям, військовозобов`язаним та резервістам, яких призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, здійснюється Міноборони, іншими центральними органами виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями та правоохоронними органами, та іншими органами державної влади, військовими формуваннями та правоохоронними органами, в яких передбачено проходження військової служби військовослужбовцями, навчальних (або перевірочних) та спеціальних зборів - військовозобов`язаними, проходження служби у військовому резерві - резервістами (далі - розпорядник бюджетних коштів).

А пунктом 13 цього Порядку визначено, що керівник уповноваженого органу подає у 15-денний строк з дня реєстрації всіх документів розпорядникові бюджетних коштів висновок щодо виплати одноразової грошової допомоги, до якого додаються документи, зазначені в пунктах 10 і 11 цього Порядку.

Розпорядник бюджетних коштів приймає у місячний строк після надходження зазначених документів рішення про призначення або відмову у призначенні одноразової грошової допомоги і надсилає його разом з документами уповноваженому органові для видання наказу про виплату такої допомоги особам, які звернулися за нею, або у разі відмови для письмового повідомлення заявника із зазначенням мотивів відмови.

З аналізу вищенаведених норм порядку слідує, що Міністерство оборони України, як розпорядник бюджетних коштів протягом одного місяця з дня надходження заяви про призначення одноразової допомоги зобов`язане прийняти одне з двох рішень: про призначення або відмову у призначенні одноразової грошової допомоги. Будь-яких альтернативних рішень розпорядника бюджетних коштів (про повернення на доопрацювання документів, про зупинення розгляду документів тощо) ні Закон України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", ні Порядок №975 не передбачає.
Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Крім того, пунктом 1 частини третьої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

В розглядуваному випадку, перевіривши дії Міністерства оборони України щодо повернення на доопрацювання документів ОСОБА_1 на призначення одноразової грошової допомоги, суд дійшов висновку, що вони вчинені не на підставі, не в межах повноважень та не у спосіб, який передбачений Порядком №975, оскільки вказаний порядок не передбачає права розпорядника бюджетних коштів повертати документи на доопрацювання.
Крім того, на думку суду, враховуючи, що дані про обставини отримання позивачем поранень у 1984 та 1985 роках містилися в його особовій справі, комісія Міністерства оборони України мала б витребувати їх з районного військового комісаріату, а не повертати документи на доопрацювання.

Однак, зважаючи на те, що жодного рішення по суті заяви ОСОБА_1 про призначення йому одноразової грошової допомоги не прийнято, суд не має права підміняти собою розпорядника бюджетних коштів та приймати за нього рішення про призначення та виплату одноразової грошової допомоги.

Вирішення цього питання по суті є виключною компетенцією розпорядника бюджетних коштів Міністерства оборони України, а суд має право лише перевірити правомірність його рішення у випадку відмови ОСОБА_1 у призначенні одноразової грошової допомоги.

З наведених мотивів суд вважає позовні вимоги про визнання неправомірними дій Міністерства оборони України щодо непризначення одноразової грошової допомоги та про зобов`язання здійснити нарахування та виплату цієї допомоги передчасними та такими що не підлягають до задоволення.

Одночасно, у частині другій статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

Враховуючи той факт, що при розгляді цієї справи судом встановлено порушення Міністерством оборони України порядку розгляду документів ОСОБА_1 стосовно призначення одноразової грошової допомоги, суд вважає за можливим вийти за межі позовних вимог та задовольнити позовні вимоги частково а саме:

1) визнавши протиправними дії Міністерства оборони України щодо повернення на доопрацювання документів ОСОБА_1 на призначення одноразової грошової допомоги внаслідок первинного встановлення йому ІІІ групи інвалідності, пов`язаної з виконанням обов`язком військової служби, у розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності;

2) зобов`язавши Міністерство оборони України розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення одноразової грошової допомоги внаслідок первинного встановлення йому ІІІ групи інвалідності, пов`язаної з виконанням обов`язком військової служби, у розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності.

Позовних вимог до Департаменту фінансів Міністерства оборони України не заявлено, а тому суд не може задовольнити будь-яких вимог до нього.

Надаючи оцінку всім доводам представника Міністерства оборони України суд вважає помилковими його посилання на те, що належним відповідачем має бути комісія з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби, а не Міністерство оборони України, оскільки вказана комісія є структурним підрозділом міністерства (що не заперечувалося представником відповідача), не є окремою юридичною особою, а тому за всі діяння комісії відповідає саме міністерство.

Крім того у пункті 12 Порядку визначено, що саме Міністерство оборони України є розпорядником бюджетних коштів і саме воно повинно прийняти рішення по суті заяви про призначення одноразової допомоги.

Питання внутрішньої організації розгляду даної заяви у структурних підрозділах міністерства (комісіях, департаментах, управліннях, відділах) перебуває в його внутрішній компетенції, однак така організація в будь-якому випадку не повинна виходити за межі Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та постанови Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975 "Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві".

Позивач, звертаючись до Міністерства оборони України через районний та обласний військовий комісаріат мав законне право отримати рішення по суті його заяви (або позитивне, або негативне) і захист його права не може залежати від дій чи бездіяльності окремих структурних підрозділів Міністерства оборони України.

Це означає, що саме Міністерство оборони України є належним відповідачем у справі і саме на нього, як розпорядника бюджетних коштів згідно Порядку №975, покладений обов`язок прийняти рішення по суті заяви ОСОБА_1 про призначення одноразової допомоги.

Також не беруться до уваги доводи представника Міністерства оборони України, що позивач не має права на отримання одноразової грошової допомоги оскільки проходив військову службу у Радянській армії СРСР, оскільки вказані доводи могли б бути підставою для відмови у призначення одноразової грошової допомоги. Оскільки у даному випадку ніякого рішення по суті заяви ОСОБА_1 не прийнято, тому такі доводи представника міністерства є передчасними та до уваги не беруться.

Стосовно питання розподілу судових витрат суд зазначає наступне.

Пунктом 13 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються учасники бойових дій, Герої України - у справах, пов`язаних з порушенням їхніх прав.

Пунктом 1 частини першої статті 7 Закону України «Про судовий збір» визначено, що сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Враховуючи той факт, що позивач є учасником бойових дій (а.с.7) та звільнений від сплати судового збору, сплачена квитанцією від 28 липня 2016 року №42 сума судового збору у розмірі 551,20 грн є надмірною сплаченою та може бути повернута йому ухвалою суду за заявою позивача (а.с.1).

Керуючись частиною третьою статті 160, статтями 162, 163 Кодексу адміністративного судочинства України, на підставі Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", постанови Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975 "Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві", суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, Департаменту фінансів Міністерства оборони України про визнання неправомірними дій та зобов`язання вчинити дії задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Міністерства оборони України щодо повернення на доопрацювання документів ОСОБА_1 на призначення одноразової грошової допомоги внаслідок первинного встановлення йому ІІІ групи інвалідності, пов`язаної з виконанням обов`язком військової служби, у розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності.

Зобов`язати Міністерство оборони України (03168, м.Київ, пр. Повітрофлотський, буд. 6, ідентифікаційний код юридичної особи 00034022) розглянути заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) про призначення одноразової грошової допомоги внаслідок первинного встановлення йому ІІІ групи інвалідності, пов`язаної з виконанням обов`язком військової служби, у розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 186 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо таку апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Львівського апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд. Апеляційна скарга на постанову суду подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Львівського апеляційного адміністративного суду.

Головуючий, суддя В.І. Смокович

Судді В.В. Мачульський

Р.С. Денисюк

Повний текст постанови виготовлений 28 листопада 2016 року.