Справа № 2а/1270/3259/2012
Суддя: Березка О. М.
Дата ухвалення: 2016-11-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа №2-а/1270/3259/16
Провадження № 2-а/431/77/16
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(в порядку письмового провадження)

09 листопада 2016 року Суддя Старобільського районного суду Луганської області у складі Березка О.М., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом Відкритого акціонерного товариства (далі ВАТ) "Федеральна пасажирська компанія" до Луганського прикордонного загону Східного регіонального управління Державної прикордонної служби про скасування постанови про накладення штрафу № 380001 від 28.02.2012 та зобов'язання вчинити певні дії,-

встановив:

24 квітня 2012 року ВАТ "Федеральна пасажирська компанія" пред'явило позов до Луганського прикордонного загону Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України (далі - Луганський прикордонний загін) про скасування постанови від 28.02.2012 №380001 про накладення штрафу на перевізника та закриття справи про відповідальність перевізника за здійснення міжнародних пасажирських перевезень.

Позов обґрунтувано тим, що відповідач безпідставно притягнув перевізника до відповідальності за невиконання передбаченого Законом України "Про відповідальність перевізників під час здійснення міжнародних пасажирських перевезень" обов'язку перевірити перед початком міжнародного пасажирського перевезення наявність у пасажира документів, необхідних для в'їзду до держави прямування, оскільки Угодою про міжнародне пасажирське сполучення 1951 року, яка має вищу юридичну силу порівняно з національним законодавством України, такого обов'язку не встановлено. Зазначило також, що ВАТ "Федеральна пасажирська компанія" не є перевізником в розумінні Закону України "Про відповідальність перевізників під час здійснення міжнародних пасажирських перевезень", так як не має ліцензії на здійснення перевезень на території України.

09.11.2016 представник позивача ВАТ «Федеральна пасажирська компанія» в судове засідання не з'явився, про час, місце та дату розгляду справи повідомлявся належним чином (т. 2 а.с. 5, 10,11).

09.11.2016 представник Луганського прикордонного загону за довіреністю Іванієнко С.О. в судове засідання не з'явився, надав письмову заяву про розгляд справи без його участі, в наданих запереченнях просив в задоволенні позову ВАТ «Федеральна пасажирська компанія» відмовити.

Відповідно до ч. 6 ст.128 КАС України судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження без участі сторін.

Дослідивши докази по справі, суд вважає позов ВАТ «Федеральна пасажирська компанія» є не обґрунтованим і таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав:

Судом встановлені такі факти і відповідні ним правовідносини:

Судом встановлено, що 10.02.2012 о 05 годині 40 хвилин у пункті пропуску «Червона могила» відділу прикордонної служби «Свердловськ» під час здійснення прикордонного контролю потягу № 141 сполученням «Сімфероволь- Єкатиринбург» у вагоні 11 виявлено громадянина грузії ОСОБА_4 у якого були відсутні документи, що посвідчують особу та надають право на перетинання державного кордону України.

Відповідачем Луганський прикордонний загін складено протокол від 10.02.2012 про вчинення ВАТ "Федеральна пасажирська компанія" правопорушення, пов'язаного зі здійсненням перевізником міжнародних пасажирських перевезень.

Постановою начальника Луганського прикордонного загону від 28.02.2012 № 380001 на перевізника - ВАТ "Федеральна пасажирська компанія" накладено штраф у розмірі 8500 грн за невиконання обов'язку перевірити перед початком міжнародного пасажирського перевезення наявність у пасажира документів, необхідних для в'їзду до держави прямування, транзиту, що призвело до перевезення чи спроби перевезення пасажира через державний кордон України без необхідних документів.

Законодавство України, що регулює порядок здійснення міжнародних пасажирських перевезень залізничним транспортом та відповідальність перевізників під час їх здійснення, складається, зокрема, із Закону України від 04.07.1996 р. № 273/96-ВР "Про залізничний транспорт", Закону України від 10.01.2002 р. № 2920-III "Про відповідальність перевізників під час здійснення міжнародних пасажирських перевезень", Угоди про міжнародне пасажирське сполучення від 01.11.1951 зі змінами та доповненнями на 01.05.2010, а також ратифікованих Україною Протоколу про попередження і припинення торгівлі людьми, особливо жінками і дітьми, і покарання за неї від 15.11.2000 р. та Протоколу проти незаконного ввозу мігрантів по суші, морю і повітрю від 15.11.2000, що доповнюють Конвенцію Організації Об'єднаних Націй проти транснаціональної організованої злочинності від 15.11.2000, Конвенції Ради Європи про заходи щодо протидії торгівлі людьми від 16.05.2005.

Згідно з положеннями Угоди про міжнародне пасажирське сполучення, сторонами якої є в тому числі Україна і Російська Федерація, пасажир, відправник і отримувач багажу або товаробагажу зобов'язані дотримуватися паспортно-адміністративних (у тому числі візових), митних та інших правил, встановлених при проїзді залізничним транспортом у міжнародному сполученні, як відносно себе, так і відносно своєї ручної поклажі, багажу та товаробагажу. Перевізник не вправі контролювати дотримання вказаних правил, за винятком встановлених міжнародними угодами в галузі залізничного транспорту, та не несе відповідальності за невиконання цих правил пасажиром, відправником та отримувачем багажу або товаробагажу (стаття 38). В разі відсутності в даній Угоді необхідних положень застосовуються норми національного законодавства (стаття 39).

Статтею 11 Протоколу про попередження і припинення торгівлі людьми, особливо жінками і дітьми, і покарання за неї та статтею 11 Протоколу проти незаконного ввозу мігрантів по суші, морю і повітрю передбачено, що без шкоди для міжнародних зобов'язань щодо вільного пересування людей Держави-учасниці, наскільки це можливо, встановлюють такі заходи прикордонного контролю, які можуть знадобитися для попередження і виявлення торгівлі людьми (пункт 1). Кожна Держава-учасниця вживає законодавчих або інших належних заходів для попередження, наскільки це можливо, використання транспортних засобів, експлуатованих комерційними перевізниками, при вчиненні злочинів, визнаних такими відповідно до статті 5 цього Протоколу (пункт 2). У відповідних випадках і без шкоди для застосовних міжнародних конвенцій такі заходи включають встановлення для комерційних перевізників, у тому числі будь-якої транспортної компанії або власника чи оператора будь-яких транспортних засобів, зобов'язання переконатися в тому, що всі пасажири мають документи на в'їзд/виїзд, необхідні для в'їзду до приймаючої держави (пункт 3). Кожна Держава-учасниця вживає необхідних заходів, відповідно до свого внутрішнього законодавства для того, щоб передбачити санкції за порушення зобов'язання, встановленого в пункті 3 цієї статті.

Аналогічні положення закріплені в статті 7 Конвенції Ради Європи про заходи щодо протидії торгівлі людьми.

Частиною другою статті 221 Закону України "Про залізничний транспорт", доповненою згідно із Законом України від 02.12.2010 р. № 2753-VI "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо відповідальності перевізників, які здійснюють міжнародні пасажирські перевезення" (у редакції Закону України від 05.07.2012 р. № 5099-VI) встановлено обов'язок перевізника при перевезенні пасажира у міжнародному залізничному сполученні до початку такого перевезення перевірити наявність у пасажира паспортного документа, що посвідчує особу пред'явника, або документа, що його замінює, та відмовити у перевезенні пасажиру, який на його вимогу не пред'явив необхідні документи.

Відповідно до частини першої статті 1 Закону України "Про відповідальність перевізників під час здійснення міжнародних пасажирських перевезень" (в редакції Закону України від 02.12.2010 р. № 2753-VI) підприємства (їх об'єднання), установи, організації, фізичні особи - підприємці, які здійснюють міжнародні пасажирські перевезення (далі - перевізники), за невиконання обов'язку перевірити перед початком міжнародного пасажирського перевезення наявність у пасажира документів, необхідних для в'їзду до держави прямування, транзиту, що призвело до перевезення чи спроби перевезення пасажира через державний кордон України без необхідних документів, несуть відповідальність у вигляді штрафу від п'ятисот до однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян за кожного такого пасажира, але не більше двадцяти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян за одне перевезення.

При цьому ВАТ "Федеральна пасажирська компанія", яке здійснює міжнародні перевезення пасажирів залізничним транспортом, зареєстроване як суб'єкт підприємницької діяльності та діє на підставі ліцензії згідно із законодавством держави місцезнаходження, є перевізником як в розумінні Угоди про міжнародне пасажирське сполучення, так і в розумінні законів України "Про прикордонний контроль" та "Про відповідальність перевізників під час здійснення міжнародних пасажирських перевезень"., тому позивач є суб'єктом правопорушення, передбаченого частиною першою статті 1 Закону України "Про відповідальність перевізників під час здійснення міжнародних пасажирських перевезень".

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про необхідність відмовити ВАТ «Федеральна пасажирська компанія» у задоволенні адміністративного позову про скасування постанови від 28.02.2012 № 380001 про накладення штрафу на перевізника в зв'язку із здійсненням міжнародних пасажирських відправлень .

Згідно ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України у випадку відмови у задоволенні позову судові витрати позивачу у справі, який не є суб'єктом владних повноважень, не повертаються.

Керуючись статтями 2, 17, 87, 94, 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ухвалив:

У задоволенні позовних вимог Відкритого акціонерного товариства «Федеральна пасажирська компанія» до Луганського прикордонного загону Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України про скасування постанови про накладення штрафу № 380001 від 28.02.2012 та зобов'язання вчинити певні дії - відмовити.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Донецького апеляційного адміністративного суду через Старобільський районний суд шляхом подачі в 10-денний строк апеляційної скарги з дня її проголошення. У разі застосування судом ч.3 ст.160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом 10 днів з дня отримання копії постанови.

Суддя О.М. Березка