Справа № 826/18038/16
Суддя: Літвінова А.В.
Дата ухвалення: 2016-11-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі

21 листопада 2016 року м. Київ № 826/18038/16

Суддя Окружного адміністративного суду міста Києва Літвінова А.В., ознайомившись із позовною заявою

за позовомОСОБА_1
до1. Святошинської районної в місті Києві держаної адміністрації, 2. Комісії з питань захисту прав дитини Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації
провизнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовною заявою до Святошинської районної в місті Києві держаної адміністрації, Комісії з питань захисту прав дитини Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації, в якій просить суд:

1. визнати протиправним та скасувати висновок Комісії з питань захисту прав дитини Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації щодо визначення способів участі ОСОБА_2 у вихованні дитини - ОСОБА_3, що викладений у пункті 2.3 протоколу засідання Комісії з прав дитини від 21.09.2016;

2. визнати протиправним та скасувати розпорядження №634 від 05.10.2016 Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації;

3. зобов'язати Комісію з питань захисту прав дитини Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації повторно винести на розгляд заяву ОСОБА_2 про визначення способу його участі у вихованні дитини.

Згідно пункту чотири частини першої статті 107 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя після одержання позовної заяви з'ясовує, зокрема, чи належить позовну заяву розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Розглянувши адміністративний позов та додані до нього матеріали, суд вважає за необхідне відмовити у відкритті провадження в адміністративній справі з огляду на наступне.

Завданням адміністративного судочинства, згідно з частиною першою статті Кодексу адміністративного судочинства України, є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Відповідно до частини першої статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку з здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій, а також у зв'язку з публічним формуванням суб'єкта владних повноважень шляхом виборів або референдуму.

Разом з тим, відповідно до пункту першого частини другої статті 17 Кодексу адміністративного судочинства, юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема, спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Відповідно до вимог частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Частиною другою статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

Ознайомившись з матеріалами позовної заяви, суд приходить до висновку, що зазначений спір не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства з огляду на наступне.

Відповідно до статті 1 Цивільного процесуального кодексу України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною першою статті 15 Цивільного процесуального кодексу України встановлено компетенцію судів щодо розгляду цивільних справ. Передбачено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.

Поряд з цим, частина перша статті 2 Сімейного кодексу України встановлює, що Сімейний кодекс України регулює сімейні особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, між батьками та дітьми, усиновлювачами та усиновленими, між матір'ю та батьком дитини щодо її виховання, розвитку та утримання.

З огляду на вищевикладене, спірні правовідносини, які виникли між позивачем та відповідачем, не містять ознак публічності, оскільки рішеннями відповідача зачіпаються права позивача в сфері приватних (сімейних) правовідносин, захист яких, в силу приписів частини першої статті 15 Цивільного процесуального кодексу України, віднесений до компетенції місцевого суду в порядку цивільного судочинства.

Крім того, згідно пункту 29 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 3 від 01.03.2013 "Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ" рішення державних адміністрацій районів, районних державних адміністрацій у місті Києві та Севастополі, виконавчих комітетів районних у містах, сільських, селищних рад про встановлення опіки та піклування над дітьми стосується відносин, що регулюються цивільним (глава 6 Цивільного кодексу) та сімейним (глава 19 Сімейного кодексу) законодавством, і не належать до сфери публічно-правових відносин. Тому вимоги заінтересованих осіб про визнання таких рішень незаконними або визнання незаконними дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб (стаття 18 Сімейного кодексу) є спорами про захист прав і інтересів і відповідно до статті 15 Цивільного процесуального кодексу України розглядаються в порядку цивільного судочинства.

З огляду на вищевикладене, оскільки характер заявлених позовних вимог є цивільно-правовим і не має ознак публічно-правового спору в розумінні Кодексу адміністративного судочинства України, позовна заява ОСОБА_1 не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, спір підлягає розгляду місцевим загальним судом в порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом України.

Згідно з пунктом першим частиною першою статті 109 Кодексу адміністративного судочинства України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо заяву не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

На підставі вищенаведеного, пункту першого частини першої статті 109 КАС України, суд -

УХВАЛИВ:

1. Відмовити ОСОБА_1 у відкритті провадження в адміністративній справі.

2. Копію ухвали про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі невідкладно надіслати особі, яка її подала разом із позовною заявою та усіма доданими до неї матеріалами.

5. Роз'яснити позивачу про його право на звернення із вказаним позовом до відповідного суду, в порядку передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України, а також вказати на те, що повторне звернення тієї ж особи до адміністративного суду з таким самим адміністративним позовом, щодо якого постановлено ухвалу про відмову у відкритті провадження, не допускається.

Ухвала набирає законної сили у порядку, встановленому в ст.254 КАС України. Ухвала може бути оскаржена у порядку і строки, встановлені ст.ст.185-187 КАС України відповідно.

Суддя А.В. Літвінова