Справа № 2а-5716/11/2670
Суддя: Патратій О.В.
Дата ухвалення: 2011-06-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

10 червня 2011 року 11:49 № 2а-5716/11/2670

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: головуючого судді Патратій О.В. при секретарі Рагімовій Н.А., за участю представників сторін:

від позивача: Слюсар С.В. (довіреність № 2-128д від 13.04.2011 р.),

від відповідача: не з'явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом Дочірньої компанії «Укргазвидобування» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України»
до Сумської міжрайонної державної податкової інспекції
про визнання протиправними дій щодо змін призначення платежу, зобов'язання внести зміни до карток особових рахунків,-

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду м. Києва звернулась Дочірня компанія «Укргазвидобування»Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України»(далі- позивач, ДК «Укргазвидобування») позовом до Сумської міжрайонної державної податкової інспекції (далі- відповідач, Сумська МДПІ) про визнання протиправними дій щодо розподілу сплачених сум в рахунок погашення податкового боргу та пені, зобов'язання внести зміни до карток особових рахунків.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що відповідачем було безпідставно спрямовано кошти, сплачені позивачем в якості рентної плати за газовий конденсат, на погашення податкового боргу. Позивач зазначав, що право визначати призначення платежу належить виключно платнику та що Законом України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами»№ 2181-III від 21.12.2000 р. контролюючим органам не надано право змінювати призначення платежу з метою погашення податкового боргу.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав повністю та просив позов задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві.

Відповідач -суб'єкт владних повноважень, будучі належним чином повідомлений про дату, час і місце судового розгляду, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення, в судове засідання не з'явився, причини неприбуття суду не повідомив, тому справа відповідно до ч. 4 ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України вирішується на підставі наявних у ній доказів.

Відповідач подав суду письмові заперечення проти позову, в яких зазначав, діяв відповідно до пункту 7.7 статті 7 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами», відповідно до якого податковий борг погашається попередньо погашенню податкових зобов'язань, які не є податковим боргом, у порядку календарної черговості його виникнення, а в разі одночасного його виникнення за різними податками, зборами (обов'язковими платежами) - у рівних пропорціях. Зазначав, що Інструкція про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затверджена постановою Правління НБУ від 21.01.2004 р. № 22, згідно якої кошти з рахунків клієнтів банки списують лише за дорученнями власників цих рахунків, не застосовується до податкових правовідносин.

З урахуванням вищевказаного, відповідач просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

На підставі ч. 3 ст. 160 КАС України в судовому засіданні 10 червня 2011 року проголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, що мають значення для вирішення справи, суд встановив наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 19 листопада 2010 року ДК «Укргазвидобування»відповідно до платіжного доручення № 3408 від 19.11.2010 р. було сплачено грошову суму у розмірі 2 326 935,06 грн. з призначенням платежу «рентна плата за газовий конденсат за жовтень 2010 року».

Повідомленням від 19 листопада 2010 року № 59299 Сумською МДПІ було повідомлено позивача про розподіл сплачених сум за платіжним дорученням № 3408 від 19.11.2010 р. на погашення існуючого податкового боргу в сумі 98 940,39 грн. та пені в сумі 453,77 грн.

Позивач вважає такі дії відповідача неправомірними та просить суд зобов'язати відповідача внести зміни до картки особового рахунку платника податків шляхом відображення платежів відповідно до їх призначення, визначеного цими платіжними дорученнями.

Вирішуючи спір по суті, суд виходить з наступного.

Відповідно до пункту 1.2. ст. 1 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами»від 21.12.2000 р. № 2181-III (далі -Закон № 2181), чинного на момент виникнення спірних правовідносин, податкове зобов'язання платника податків - це зобов'язання сплатити до бюджетів або державних цільових фондів відповідну суму коштів у порядку та у строки, визначені цим Законом або іншими законами України.

Пунктом 1.3 вказаного Закону визначено, що податковий борг (недоїмка) - податкове зобов'язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), самостійно узгоджене платником податків або узгоджене в адміністративному чи судовому порядку, але не сплачене у встановлений строк, а також пеня, нарахована на суму такого податкового зобов'язання.

У відповідності до п. 7.7 ст. 7 Закону № 2181 податковий борг погашається попередньо погашенню податкових зобов'язань, які не є податковим боргом, у порядку календарної черговості його виникнення, а в разі одночасного його виникнення за різними податками, зборами (обов'язковими платежами) - у рівних пропорціях.

Однак, згідно з п.п.3.1.1 п. 3.1 ст.3 Закону № 2181, активи платника податків можуть бути примусово стягнені в рахунок погашення його податкового боргу виключно за рішенням суду. В інших випадках платники податків самостійно визначають черговість та форми задоволення претензій кредиторів за рахунок активів, вільних від заставних зобов'язань забезпечення боргу. У разі, якщо такого платника податків визнано банкрутом, черговість задоволення претензій кредиторів визначається законодавством про банкрутство.

Як вбачається зі змісту повідомлення про зміну призначення платежу, підставою для зміни розподілу сплачених сум відповідачем вказано абз. 2 п.16.3.3 ст. 16 Закону № 2181-ІІІ.

При цьому слід звернути увагу на те, що нормами п. 16.3.3 ст. 16 Закону № 2181-ІІІ податковим органам надається право розподілу суми, сплаченої платником податків в рахунок погашення податкового боргу (який відповідно до п. 1.3 Закону включає суму пені), на суму, що спрямовується на погашення такого податкового боргу (його частини), та суму, що спрямовується на погашення пені, нарахованої на суму такого погашеного податкового боргу (його частини), за умови, що платником податків при сплаті податкового боргу у відповідному платіжному дорученні не було окремо визначені суми, що спрямовуються на погашення податкового боргу, та окремо суми, що спрямовуються на погашення пені, нарахованої на суму такого погашеного податкового боргу, або якщо визначення відповідних сум боргу та пені платником податків було зроблено з порушенням відповідної пропорції.

Зазначене свідчить про те, що податковий орган має право розподіляти лише суми, які надійшли та направлені на погашення податкового боргу, а не сплачені позивачем поточні податкові зобов'язання з рентної плати за газовий конденсат, а тому підстави для розподілу сплачених сум відсутні.

Слід додати, що згідно до п. 20.1 ст. 20, п. 21.1 ст. 21 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні»(у редакції станом на момент виникнення спірних правовідносин) ініціатором переказу може бути платник, ініціювання переказу проводиться шляхом подання ініціатором до банку, в якому відкрито його рахунок, розрахункового документа.

Відповідно до п. 1.7 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Правління НБУ від 21.01.2004 р. № 22, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 29.03.2004 р. за № 377/8976, кошти з рахунків клієнтів банки списують лише за дорученнями власників цих рахунків (включаючи договірне списання коштів згідно з главою 6 цієї Інструкції) або на підставі платіжних вимог стягувачів у разі примусового списання коштів згідно з главою 5 цієї Інструкції.

Реквізит «Призначення платежу»платіжного доручення заповнюється платником так, щоб надавати повну інформацію про платіж та документи, на підставі яких здійснюється перерахування коштів отримувачу. Повноту інформації визначає платник з урахуванням вимог законодавства України. Платник відповідає за дані, що зазначені в реквізиті платіжного доручення «Призначення платежу». Банк перевіряє заповнення цього реквізиту на відповідність вимогам, викладеним у цій главі, лише за зовнішніми ознаками (п. 3.8 вищезазначеної Інструкції).

Отже, із наведених правових норм вбачається, що право визначати призначення платежу відповідно до чинного законодавства належить виключно платнику.

Законом України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами», який є спеціальним законом з питань оподаткування і який установлює порядок погашення зобов'язань юридичних або фізичних осіб перед бюджетами та державними цільовими фондами з податків і зборів (обов'язкових платежів), нарахування і сплати пені та штрафних санкцій, що застосовуються до платників податків (вказаний закон був чинним на момент виникнення спірних правовідносин), визначено вичерпний перелік заходів, які вживаються контролюючим органом з метою погашення платниками податків податкового боргу.

Серед таких заходів відсутній такий, як зміна призначення платежу, самостійно визначеного платником податків, а відтак податковий орган не наділений правом чи обов'язком змінювати призначення платежу, визначеного платником податків.

Підпунктом 7.7. ст.7 Закону № 2181, що визначає принцип рівності бюджетних інтересів, передбачено, що податковий борг погашається попередньо погашенню податкових зобов'язань, які не є податковим боргом, у порядку календарної черговості його виникнення, а в разі одночасного його виникнення за різними податками, зборами (обов'язковими платежами) - у рівних пропорціях.

Разом з тим, ні вказана норма, ні в цілому Закон не визначає повноваження саме податкового органу змінювати призначення платежу, визначеного платником податків.

Отже, самостійне зарахування податковим органом сплачених платником податку сум у рахунок податкового боргу або тих податкових зобов'язань, які не вказані в призначенні платежу під час перерахування платником податків коштів до бюджету, є неправомірним. Такий висновок суду відповідає правовій позиції Верховного суду України у справах з щодо застосування вказаної норми права у аналогічних правовідносинах (постанова ВСУ від 01.12.2009 р. у справі 21-1234 во 09; постанова у справі 21-1162во09, та інші), а також правовій позиції Вищого адміністративного суду України, викладеній Інформаційному листі адміністративним судам України від 20.07.10р. № 1112/11/13-10.

Зокрема, у постанові Верховного Суду України «Про визнання недійсним податкового повідомлення-рішення»№ 21-1162во09 від 08.12.2009р. зазначено, що у податкового органу відсутнє право самостійно змінювати призначення платежу.

При вирішенні питання щодо зобов'язання відповідача внести зміни до карток особових рахунків позивача суд виходить з того, що відповідно до положень пункту 2 статті 10 Закону України «Про державну податкову службу в Україні»податкові органи забезпечують облік платежів, правильність обчислення і своєчасність надходження податків, платежів.

Порядок ведення органами Державної податкової служби оперативного обліку платежів до бюджету регламентується Інструкцією, затвердженою наказом ДПА України від 18 липня 2005 року № 276, зареєстрованої у Мін'юсті України 2 серпня 2005 року за № 843/11123 (Інструкція № 276).

Пунктами 1.4., 1.6 Інструкції № 276 передбачено, що облік, контроль і складання звітності щодо платежів, що надходять до бюджету, здійснюється органами державної податкової служби з використанням автоматизованої інформаційної системи (далі - АІС), що забезпечує єдиний технологічний процес уведення, контролю інформації обробки документів та підтримання в актуальному стані автоматизованої інформаційної облікової системи.

Підпунктом 63.12. Податкового кодексу України, який набрав чинності з 01.01.2011 року, визначено, що інформація, що збирається, використовується та формується органами державної податкової служби у зв'язку з обліком платників податків, вноситься до інформаційних баз даних і використовується з урахуванням обмежень, передбачених для податкової інформації з обмеженим доступом. Підпунктом 74.2. цього Кодексу встановлено, що зібрана податкова інформація та результати її опрацювання використовуються для виконання покладених на органи державної податкової служби функцій та завдань.

Виходячи з вищенаведеного, облік нарахованих і сплачених сум податків і зборів, який ведеться органом державної податкової служби, спричиняє правові наслідки для платника податків у вигляді змін у структурі його податкових зобов'язань в інформаційних системах (базах) органів ДПС, що в свою чергу свідчить про наявність у платника податків матеріально-правового інтересу в тому, щоб дані у картці особового рахунку позивача правильно відображали фактичний стан його зобов'язань та платежів до бюджету.

Оскільки в даному випадку дії податкового органу щодо перерозподілу сплачених сум є протиправними та призводять до протиправного неврахування даних цих платежів у картці особового рахунку та в електронних базах податкової звітності відповідно до призначення спірних платежів, тому існують правові підстави для зобов'язання відповідача внести зміни в облік нарахованих/сплачених податків.

Відповідно до пункту 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідач не довів суду правомірність своїх дій щодо перерозподілу сплачених позивачем грошових коштів.

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача належить задовольнити, а саме необхідно визнати протиправними дії відповідача щодо розподілу та спрямування сум, сплачених згідно з платіжним дорученням № 3408 від 19.11.2010 р. на погашення податкового боргу та пені.

На розподілі судових витрат позивач не наполягав.

Керуючись ст.ст. 69-71, 94, 160-165, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправними дії Сумської міжрайонної державної податкової інспекції щодо розподілу сплачених Дочірньою компанією «Укргазвидобування»Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України»сум за платіжними дорученнями № 3408 від 19.11.2010 р. в рахунок погашення податкового боргу та пені.

Зобов'язати Сумську міжрайонну державну податкову інспекцію внести зміни до карток особових рахунків платника податку - Дочірньої компанії «Укргазвидобування»Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України»шляхом відображення платежів, сплачених платіжним дорученням № 3408 від 19.11.2010 р. відповідно до призначення, визначеного цим платіжним дорученням.

Постанова відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання апеляційної скарги до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Патратій О.В.

Повний текст постанови складено та підписано: 14 червня 2011 року.