Справа № 158/1684/16-а
Суддя: Сеник Роман Петрович
Дата ухвалення: 2016-11-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2016 року Справа № 876/7196/16

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

Головуючогосудді ОСОБА_1,

суддів Хобор Р.Б., Попка Я.С.

з участю секретаря судового засідання Мельничук Б.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Львові апеляційну скаргу Прокуратури Волинської області на постанову Ківерцівського районного суду Волинської області від 06.09.2016 року у справі № 158/1684/16-а за позовом першого заступника керівника Маневицької місцевої прокуратури в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 до відділу освіти Ківерцівської райдержадміністрації, третя особа служба у справах дітей Ківерцівської районної державної адміністрації про визнання протиправною бездіяльність відділу освіти Ківерцівської районної державної адміністрації та зобовязання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В :

09 серпня 2016 року до суду звернувся перший заступник керівника Маневицької місцевої прокуратури з позовом в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2, яким просить визнати протиправною бездіяльність відділу освіти Ківерцівської РДА щодо невиплати ОСОБА_2 одноразової грошової допомоги у розмірі, встановленому ст. 8 Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування» та зобов'язати відділ освіти Ківерцівської РДА нарахувати ОСОБА_2 зазначену одноразову грошову допомогу у розмірі шести прожиткових мінімумів для осіб відповідного віку з розміру, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2015 рік» та виплатити 8730 грн.

Позовні вимоги мотивує тим, що ОСОБА_2, маючи статус дитини, позбавленої батьківського піклування, 02.03.2009 року влаштований на виховання та проживання до прийомної сім'ї ОСОБА_3, оскільки відомості про батька записані в його свідоцтві про народження зі слів матері, а мати рішенням Ківерцівського районного суду Волинської області від 22.12.2008 року позбавлена батьківських прав. У 2015 році ОСОБА_2 закінчив 9 класів Ківерцівської експериментальної Всеукраїнського рівня загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів та поступив на навчання до Волинського обласного ліцею з посиленою військово-фізичною підготовкою. У відповідності до ч. 7 ст. 8 Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування» випускники навчальних закладів із числа дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, забезпечуються за рахунок навчального закладу або відповідної установи у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, одноразовою грошовою допомогою в розмірі не менше шести прожиткових мінімумів для осіб відповідного віку. Проте, відповідно до інформації, наданої 24.06.2016 року, одноразова грошова допомога в розмірі шести прожиткових мінімумів для осіб відповідного віку у 2015 році ОСОБА_2 як випускнику навчального закладу з категорії дітей-сиріт та позбавлених батьківського піклування, відділом освіти Ківерцівської РДА не виплачувалась. Таку бездіяльність відділу освіти Ківерцівської РДА перший заступник керівника Маневицької місцевої прокуратури вважає протиправною та такою, що порушує майнові права ОСОБА_2.

Постановою Ківерцівського районного суду Волинської області від 06.09.2016 року у задоволенні позову відмовлено.

Постанову суду першої інстанції оскаржила прокуратура Волинської області, подавши на неї апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі апелянт зазначає, що не погоджується з рішенням суду першої інстанції, оскільки дане рішення винесене з порушенням норм матеріального та процесуального права, та таке, що неповно відображає обставини, які мають істотне значення для даної справи.

Просить скасувати постанову Ківерцівського районного суду Волинської області від 06.09.2016 року та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення позивача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, що відповідно до свідоцтва про народження серії І-ЕГ №025078 від 17.12.1999 року ОСОБА_4 народився 28.11.1999, його батьками є ОСОБА_4 та ОСОБА_5 (а.с. 10).

Як вбачається з довідки, виданої відділом реєстрації актів цивільного стану Ківерцівського районного управління юстиції, відомості про батька записані за вказівкою матері відповідно до ч. 1 ст. 135 Сімейного Кодексу України (а.с. 11).

Рішенням Ківерцівського районного суду Волинської області від 22.12.2008 року ОСОБА_5 позбавлено батьківських прав відносно її малолітнього сина ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.12).

Розпорядженням голови Ківерцівської районної державної адміністрації від 27 24 січня 2009 року № 18 ОСОБА_2 надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування (а.с. 13), а розпорядженням № 61 від 02.03.2009 року «Про створення прийомної сім'ї та влаштування дитини на спільне проживання та виховання» 04.03.2009 року до прийомної сім'ї ОСОБА_3 влаштовано ОСОБА_2.

У 2015 році ОСОБА_2 закінчив навчання у Ківерцівській експериментальній Всеукраїнського рівня загальноосвітній школі-комплексі І-ІІІ ступенів року, де не перебував на повному державному утриманні, що стверджується довідкою № 67 від 15.10.2014 року (а.с. 20). З 01.09.2015 року ОСОБА_2 навчається у Волинському обласному ліцеї з посиленою військово-фізичною підготовкою, також не перебуває на повному державному утриманні, стипендія йому не виплачується відповідно до довідки № 543/2-04 від 10.09.2015 року (а.с. 21).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимогах у справі, суд першої інстанції виходив з того, що із матеріалів справи, ОСОБА_2 хоча й закінчив навчальний заклад (є випускником навчального закладу), однак Ківерцівська експериментальна Всеукраїнського рівня загальноосвітня школа-комплекс І-ІІІ ступенів не є інтернатним закладом, не перебував у ньому на повному державному утриманні, що стверджується довідкою № 67 від 15.10.2014 року (а.с. 20), тобто на нього не поширюється дія ч. 7 ст. 8 Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування».

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно ст. 8 Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей позбавлених батьківського піклування» (далі - Закон) визначає повне державне забезпечення дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, а також осіб із їх числа. У відповідності до частини 7 статті 8 Закону випускники навчальних закладів із числа дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, забезпечуються за рахунок навчального закладу або відповідної установи у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, одягом і взуттям, а також одноразовою грошовою допомогою в розмірі не менше шести прожиткових мінімумів для осіб відповідного віку. Нормативи забезпечення одягом і взуттям затверджуються Кабінетом Міністрів України. За бажанням випускників навчальних закладів їм може бути видана грошова компенсація в розмірі, необхідному для придбання одягу і взуття. Порядок, який вказаний у ч.7 ст.8 Закону визначений постановою Кабінету Міністрів України від 05.04.1994 №226 Про поліпшення виховання, навчання, соціального захисту та матеріального забезпечення дітей-сиріт і дітей, позбавлених батьківського піклування.

У відповідності до статті 2 Закону - Законодавство України про соціальний захист дітей-сиріт, дітей, позбавлених батьківського піклування, а також осіб із числа дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, складається з Конституції України (254к/96-ВР), цього Закону та інших законодавчих актів, що регулюють правовідносини, пов'язані з наданням матеріальної, соціальної та правової допомоги дітям-сиротам, дітям, позбавленим батьківського піклування, а також особам із числа дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування.

Відповідно до статті 8 Закону - особам із числа дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, які навчаються, крім повного державного забезпечення виплачується стипендія в розмірі, який на 50 відсотків перевищує розмір стипендії у відповідному навчальному закладі, а також виплачується 100 відсотків заробітної плати, яка нарахована в період виробничого навчання та виробничої практики.

Випускники навчальних закладів із числа дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, забезпечуються за рахунок навчального закладу або відповідної установи у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, одягом і взуттям, а також одноразовою грошовою допомогою в розмірі не менше шести прожиткових мінімумів для осіб відповідного віку. Дана норма містить посилання на постанову Кабінету Міністрів України від 05.04.1994 року №226 Про поліпшення виховання, навчання, соціального захисту та матеріального забезпечення дітей-сиріт і дітей, позбавлених батьківського піклування, оскільки саме вона визначає порядок отримання зазначеної грошової допомоги і зазначає також, що діти-сироти і діти, позбавлені батьківського піклування, крім тих, що перебувають під опікою (піклуванням), знаходяться на повному державному утриманні.

У відповідності до ст. 39-9 Закону визначено порядок відшкодування витрат на виплату допомоги випускникам закладів для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, повне державне забезпечення відповідно до статті 8 цього Закону при працевлаштуванні та вступі до навчального закладу відповідно до норм забезпечення випускників закладів для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, затверджується Кабінетом Міністрів України, що знову ж підтверджує єдиний нормативний акт, що регулює порядок виплати цієї допомоги, а саме - постанову Кабінету Міністрів України від 05.04.1994 року №226 Про поліпшення виховання, навчання, соціального захисту та матеріального забезпечення дітей-сиріт і дітей, позбавлених батьківського піклування.

Згідно ст. 9 Закону України Про загальну середню освіту від 13.05.1999 року визначає перелік загальноосвітніх навчальних закладів, до яких належать: школа І-ІІІ ступенів; спеціалізована школа (школа-інтернат) І-ІІІ ступенів з поглибленим вивченням окремих предметів та курсів; гімназія (гімназія-інтернат) - навчальний заклад І-ІІІ ступенів з поглибленим вивченням окремих предметів відповідно до профілю; колегіум (колегіум-інтернат) - навчальний заклад ІІ-ІІІ ступенів філологічно-філософського та (або) культурно-естетичного профілю; ліцей (ліцей-інтернат) - навчальний заклад III ступеня з профільним навчанням та допрофесійною підготовкою (може надавати освітні послуги II ступеня, починаючи з 8 класу); школа-інтернат І-ІІІ ступенів - навчальний заклад з частковими або повним утриманням за рахунок держави дітей, які потребують соціальної допомоги; спеціальна школа (школа-інтернат) І-ІІІ ступенів - навчальний заклад для дітей, які потребують корекції фізичного та (або) розумового розвитку; санаторна школа (школа-інтернат) І-IIІ ступенів - навчальний заклад з відповідним профілем для дітей, які потребують тривалого лікування; школа соціальної реабілітації - навчальний заклад для дітей, які потребують особливих умов виховання (створюється окремо для хлопців і дівчат); вечірня (змінна) школа ІІ-ІІІ ступенів - навчальний заклад для громадян, які не мають можливості навчатися у школах з денною формою навчання; навчально-реабілітаційний центр - навчальний заклад для дітей з особливими освітніми потребами, зумовленими складними вадами розвитку. Загальноосвітні навчальні заклади незалежно від підпорядкування, типів і форм власності можуть мати у своєму складі інтернати з частковим або повним утриманням учнів (вихованців) за рахунок власника.

Враховуючи вищенаведене, колегія суду вважає, що даний адміністративний позов є безпідставним, не обґрунтованим і не підлягає до задоволення так як згідно матеріалів справи, ОСОБА_2 закінчив навчальний заклад (є випускником навчального закладу), однак Ківерцівська експериментальна Всеукраїнського рівня загальноосвітня школа-комплекс І-ІІІ ступенів не є інтернатним закладом, не перебував у ньому на повному державному утриманні, що стверджується довідкою № 67 від 15.10.2014 року (а.с. 20), тобто на нього не поширюється дія ч. 7 ст. 8 Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування».

А тому висновки суду першої інстанції відповідають нормам матеріального та процесуального права.

На підставі наведеного колегія суддів прийшла до висновку, що судом першої інстанції, при вирішенні оскаржуваної постанови вірно дано правову оцінку обставинам справі та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, що згідно ст. 200 КАС України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а постанови суду першої інстанції без змін.

Керуючись ч. 3 ст. 160, ст.ст.195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Прокуратури Волинської області - залишити без задоволення.

Постанову Ківерцівського районного суду Волинської області від 06.09.2016 року у справі № 158/1684/16-а - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий: Р.П. Сеник

Судді : Р.Б. Хобор

ОСОБА_6

Повний текст рішення виготовлено 29.11.2016 року.