Справа № 296/11646/15-а
Суддя: Охрімчук І.Г.
Дата ухвалення: 2016-11-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції: Колупаєв В.В.
Суддя-доповідач:Охрімчук І.Г.
УХВАЛА

іменем України

"22" листопада 2016 р. Справа № 296/11646/15-а

Житомирський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Охрімчук І.Г.

суддів: Жизневської А.В.

Котік Т.С.,

за участю секретаря судового засідання Нероди І.В.,

позивача, представника відповідача та третьої особи :

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на постанову Корольовського районного суду м. Житомира від "09" серпня 2016 р. у справі за позовом ОСОБА_3 до Управління освіти Житомирської міської ради за участі третьої особи - ОСОБА_4 про визнання нечинним та скасування окремих положень наказів начальника управляння освіти Житомирської міської ради ,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернувся до суду позовом, в якому (з урахуванням уточнень) просив визнати нечинним та скасувати констатуючу частину, п.1.1, п.1.5, п.1.6 (із змінами внесеними згідно з наказом управління освіти №257 від 28.05.2015 року ), п.4, п.5, п.6 розпорядчої частини, абзац перший п.4.2 додатку 2, абзац другий п.4.2 додатку 2 (із змінами, внесеними згідно з наказом управління освіти №26 від 27.01.2016 року), абзац перший п.4.3 додатку 2 наказу № 389 від 21.10.2013 року в редакції наказу № 200 від 27.04.2015 року. Позивач вважає, що окремі положення наказу не відповідають приписам нормативно-правових актів, які мають вищу юридичну силу, порушують його права як батька, який здійснює благодійну діяльність.

Постановою Корольовського районного суду м. Житомира від 09.08.2016р. в задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено. Суд першої інстанції у своєму рішенні вказав на те, що наказ управління освіти не є нормативно-правовим актом індивідуальної дії, не встановлює нових, і не змінює існуючих прав, свобод, обов'язків позивача. Оскільки позивач не є представником суб'єктів правовідносин, яких стосується наказ і не позивача зобов'язано його виконувати, тому вимоги ОСОБА_3 є безпідставними.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, позивач звернувся до суду апеляційної інстанції зі скаргою, в якій просить постанову суду від 09.08.2016р. скасувати та прийняти нове рішення про задоволення позову. На думку скаржника суд першої інстанції неповно з'ясував обставини, що мають значення для справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача, представника відповідача, третю особу, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

У відповідності до ч.1 ст.6 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Отже, адміністративне судочинство спрямоване на захист саме порушених прав осіб у сфері публічно-правових відносин. Розгляду та задоволенню в адміністративному судочинстві підлягають лише ті вимоги, які відновлюють порушені права чи інтереси особи в сфері публічно-правових відносин. При цьому, при зверненні до суду позивачу необхідно обирати такий спосіб захисту, який би міг відновити його становище та захистити порушене, на його думку право. Застосування конкретного способу захисту права залежить як від змісту суб'єктивного права, за захистом якого звернулась особа, так і від характеру його порушення.

Право на захист - це самостійне суб'єктивне право, яке з'являється у володільця регулятивного права тільки у момент порушення чи оспорення такого права.

Розглядаючи питання правомірності оскаржуваного наказу, зважаючи вимоги ч. 1 ст. 6 КАС України, суду належить встановити та перевірити наявність факту порушення прав та інтересів позивача за результатами видання такого наказу.

Згідно з ч. 2 ст. 171 КАС України право оскаржити нормативно-правовий акт мають особи, щодо яких його застосовано, а також особи, які є суб'єктом правовідносин, у яких буде застосовано цей акт.

Тобто, оскаржити такий акт інші особи не можуть.

Таке ж правило має застосовуватися і до правових актів індивідуальної дії.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що нормативно-правовий акт - це виданий суб'єктом владних повноважень документ, який встановлює, змінює чи припиняє дію обов'язкових правил поведінки, обмежених в часі, просторі та за колом осіб, та призначений для неодноразового застосування.

Правовим актом індивідуальної дії, у свою чергу, є виданий суб'єктом владних повноважень документ, прийнятий з метою реалізації положень нормативно-правового акту (актів) щодо конкретної життєвої ситуації, не містить загальнообов'язкових правил поведінки та стосується прав і обов'язків чітко визначеного суб'єкта (суб'єктів), якому він адресований.

Оскільки, адміністративне судочинство спрямоване на захист саме порушених прав осіб у сфері публічно-правових відносин, то для відновлення порушеного права в зв'язку із прийняттям рішення суб'єктом владних повноважень особа повинна довести, яким чином відбулось порушення її прав.

Аналіз наведених норм дає підстави дійти висновку, що обов'язковою умовою визнання акта недійсним є, окрім невідповідності його вимогам чинного законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт, порушення у зв'язку з прийняттям відповідного акта прав та охоронюваних законом інтересів позивача у справі.

З огляду на зазначене, вирішуючи спір, суд повинен пересвідчитись в належності у особи, яка звернулась за судовим захистом, відповідного права або охоронюваного законом інтересу (чи є така особа належним позивачем у справі - наявність права на позов у матеріальному розумінні), встановити, чи є відповідне право або інтерес порушеним (встановити факт порушення), а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Відсутність порушеного права, встановленого при розгляді справи по суті, є підставою для прийняття судом рішення про відмову в задоволенні позову.

Так судом апеляційної інстанції встановлено, що 27.04.2015 року управлінням освіти Житомирської міської ради був прийнятий наказ №200 «Про внесення змін і доповнень у наказ №389 управління освіти від 21.10.2013 року «Про посилення контролю за порядком отримання благодійних внесків»» з метою приведення у відповідність з вимогами чинного законодавства з урахуванням Положення про управління освіти Житомирської міської ради, наказу Міністерства фінансів України від 26.06.2013 року № 611 «Про затвердження Плану рахунків бухгалтерського обліку бюджетних установ», наказу Міністерства фінансів України від 23.01.2015 року №11 «Про затвердження Методичних рекомендацій з бухгалтерського обліку для суб'єктів державного сектору» та іншим нормативним актам.

Управлінням освіти Житомирської міської ради 28.05.2015 року був прийнятий наказ №257 «Про внесення змін в наказ управління освіти Житомирської міської ради від 21.10.2013 року № 389 в редакції наказу управління освіти Житомирської міської ради від 27.04.2015 року № 200 з метою приведення у відповідність з вимогами чинного законодавства посилення контролю за порядком отримання благодійних внесків.

Також 27.01.2016 року управлінням освіти Житомирської міської ради був прийнятий наказ №26 «Про внесення змін і доповнень у наказ управління освіти від 21.10.2013 року № 389 в редакції наказу від 27.04.2015 року №200» з метою посилення контролю за порядком отримання благодійних внесків, приведення у відповідність з вимогами чинного законодавства з урахуванням Положення про управління освіти Житомирської міської ради, наказу Міністерства фінансів України від 29.12.2015 року № 1219 «Про затвердження деяких нормативно-правових актів з бухгалтерського обліку в державному секторі».

Наказ №200 від 27.04.2015р. прийнятий з метою приведення у відповідність до чинного законодавства правовідносин, що виникають в процесі отримання навчальними закладами благодійної допомоги та благодійних внесків.

Із вказаного наказу вбачається, що він адресований працівникам управління освіти, працівникам централізованої бухгалтері управління освіти, керівникам загальноосвітніх навчальних закладів і в деяких пунктах носить рекомендаційний характер.

Наказ управління освіти не є нормативно-правовим актом. Не є нормативно правовим актом індивідуальної дії тобто не встановлює нових і не змінює існуючих прав, свобод і обов'язків позивача.

Повноваження на видання наказів управлінню освіти Житомирської міської ради надані пунктам 5.2.4 Положення про управління освіти Житомирської міської ради. Наказ управління освіти є локальним актом, що регулює внутрішні питання по організації діяльності підпорядкованих закладів освіти. Також наказ управління освіти не підлягає державній реєстрації як нормативно-правовий акт.

Відповідно до ст. 38 Закону України «Про загальну середню освіту» загальноосвітній навчальний заклад: охороняє життя і здоров'я учнів (вихованців), педагогічних та інших працівників загальноосвітнього навчального закладу; додержується фінансової дисципліни, зберігає матеріально-технічну базу. Отже вказана правова норма зобов'язує директора, що здійснює керівництво загальноосвітнім навчальним закладом і діє від його імені вчиняти певні керівні функції для забезпечення виконання вимог Закону.

Кожний загальноосвітній навчальний заклад є юридичною особою, має власні кошторис, печатку та виступає учасником цивільно-правових, адміністративних, господарських і трудових відносин.

Таким чином аналізуючи зміст оскаржуваного наказу та норми законодавства з даного приводу, суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо відсутності у позивача права на оскарження зазначеного наказу, оскільки він адресований посадовим особам відповідача та керівникам загальноосвітніх навчальних закладів, спрямований на покращення бюджетної дисципліни та регулювання господарської діяльності у загальноосвітніх закладах. Відтак, ці пункти наказу не стосуються прав та законних інтересів позивача та не порушують їх, позивач не наділений повноваженнями на виконання вказаних приписів наказу.

Відповідно до пункту 1.2. Примірного положення про батьківські комітети школи, комітети (ради) є добровільними громадськими формуваннями, створеними на основі єдності інтересів батьків щодо реалізації прав та обов'язків своїх дітей під час їх навчання у загальноосвітньому навчальному закладі.

Пунктом 1.7. Примірного положення про батьківські комітети школи встановлено, що заклад на підставі Примірного положення про батьківські комітети (ради) загальноосвітніх навчальних закладів розробляє власне положення про батьківські комітети з урахуванням специфіки діяльності свого закладу та вимог до статутних документів.

Розділом 2 Примірного положення про батьківські комітети школи визначено мету, завдання, основні принципи діяльності батьківських комітетів, а розділом 4 Примірного положення про батьківські комітети школи - права та обов'язки комітетів.

Враховуючи викладене батьківські комітети можуть наділятися відповідною правосуб'єктністю і виступати учасниками правовідносин, в тому числі з управлінням освіти. На суб'єктний склад таких правовідносин вказують, зокрема: абзац 2 пункту 4.1. Примірного положення про батьківські комітети школи згідно з яким батьківські комітети мають право: встановлювати зв'язки з місцевими органами виконавчої влади та місцевого самоврядування, органами внутрішніх справ, громадськими організаціями, підприємствами, навчальними та науковими установами, сільськогосподарськими підприємствами щодо надання фінансової та матеріально-технічної допомоги загальноосвітньому навчальному закладу, захисту здоров'я і життя учнів, навчальної та виховної роботи, харчування учнів, благоустрою та з питань забезпечення санітарно-гігієнічних умов у навчальному закладі: і абзац 3 пункту 4.3. Примірного положення про батьківські комітети школи згідно з яким комітети зобов'язані - надавати інформацію про свою діяльність за проханням директора закладу або відповідного органу управління освітою.

Зі змісту Положення про батьківський комітет ліцею №25 ім. М.О. Щорса м. Житомир (а.с.21-22 т.1), зокрема п.4.9 Положення, вбачається, що голова батьківського комітету представляє інтереси батьківської громадськості. Відтак, саме останній наділений правом на звернення до суду за захистом порушеного права та оскарженням наказу відповідача в частині, що адресована батьківським комітетам.

Що ж стосується доводів апелянта про порушення його прав як батька, який здійснює благодійну діяльність, то колегія суддів наголошує, що пункти оспорюваного наказу не впливають на реалізацію позивачем передбачених на законодавчому рівні його прав як благодійника щодо спрямування благодійних внесків набувачеві (навчальному закладу) як у грошовій формі так і у формі надання послуг, робіт, товарів.

Таким чином, позивач, посилаючись на порушення своїх прав відповідачем у зв"язку з прийняттям спірного наказу не обґрунтував, які саме права позивача порушені, який обсяг прав позивача зменшився в результаті прийняття оскаржуваного акту, не зазначає як змінює спірний наказ загальнообов'язкові правила поведінки по відношенню до позивача, а лише вдається до оцінки його прийняття відповідно до наявності (відсутності) компетенції у відповідача на прийняття такого акту.

Відповідно до приписів частини першої статті 2 КАС України особа звертається до суду саме за захистом своїх порушених або оспорюваних прав та охоронюваних законом інтересів.

Натомість, позивач не довів обставин, які б свідчили про порушення його прав, свобод чи інтересів у сфері публічно-правових відносин спірними нормами наказу.

За таких обставин, колегія судів апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанцій про відсутність підстав для задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків, покладених в основу оскарженого рішення суду першої інстанції, тому підстав для задоволення апеляційної скарги колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення, постанову Корольовського районного суду м. Житомира від "09" серпня 2016 р. без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання її в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя І.Г. Охрімчук

судді: А.В. Жизневська

Т.С. Котік

Повний текст cудового рішення виготовлено "24" листопада 2016 р.