Справа № 804/4312/16
Суддя: Турова Олена Михайлівна
Дата ухвалення: 2016-10-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05 жовтня 2016 р. Справа № 804/4312/16
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді: Турової О.М.
суддів: Барановського Р.А., Ляшка О.Б.,
за участю секретаря судового засідання: Черніженко К.Е.,
позивача: ОСОБА_1 ,
представника позивача: Мулька А.В.,
представника відповідача-1: Вологжаніної О.Д.,
представника відповідача-2: Кривошеї А.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпро адміністративну справу
до Міністерства оборони України, Дніпропетровського обласного військового комісаріату,
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача: Адміністрація державної прикордонної служби України
про визнання протиправною відмови та зобов`язання вчинити певні дії, -
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Міністерства оборони України (відповідач-1), Дніпропетровського обласного військового комісаріату (відповідач-2), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача: Адміністрація державної прикордонної служби України, в якому просив:
- визнати протиправною відмову Міністерства оборони України від 25.02.2016р. в призначенні ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги внаслідок настання ІІІ групи інвалідності, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби, у розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності;
- зобов`язати Міністерство оборони України здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги внаслідок настання ІІІ групи інвалідності, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби, у розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, а саме: на 24.01.2014р.
В обґрунтування позовних вимог зазначалося, що з 24.01.2014р. позивач відповідно до ст.16 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013р. №975, набув право на призначення одноразової грошової допомоги внаслідок настання ІІІ групи інвалідності, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби, у розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, у зв`язку із чим подав до відповідачів всі необхідні документи, передбачені п.11 вищевказаного Порядку. Однак, Міністерство оборони України листом від 25.02.2016р. за вих.№248/3/6/875 протиправно відмовило позивачеві у призначенні та виплаті такої одноразової допомоги, посилаючись на те, що оскільки ОСОБА_1 проходив службу у Прикордонних військах Комітету державної безпеки СРСР, то виплату цієї допомоги має здійснювати Державна прикордонна служба України. Проте, таке твердження є протиправним, оскільки законодавцем передбачено прирівняння соціального захисту військовослужбовців Радянської армії до військовослужбовців Збройних Сил України.
Позивач та його представник у судовому засіданні підтримала адміністративний позов та, посилаючись на викладені у ньому доводи, просили його задовольнити у повному обсязі.
Відповідачі пред`явлений адміністративний позов не визнали. Правом на подання письмових заперечень на позов відповідачі не скористалися.
Представники відповідачів у судовому засіданні заперечували проти задоволення позовних вимог, посилаючись на те, що оскільки надіслані ОСОБА_1 документи підтверджували проходження ним служби у Прикордонних військах, то питання виплати одноразової грошової допомоги в разі настання інвалідності не відноситься до компетенції Міністерства оборони України, про що позивача було поінформовано листом Департаменту фінансів Міністерства оборони України від 25.02.2016р. за вих.№248/3/6/875. Крім того, відповідачі зазначали, що цим листом Департамент фінансів Міністерства оборони України фактично відмовив позивачеві у направленні наданих останнім документів для призначення одноразової грошової допомоги до головного розпорядника бюджетних коштів, а саме: до Комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби, що створюється у Міністерстві оборони України, і яка повинна приймати рішення з порушеного позивачем питання чи призначати йому таку допомогу, чи ні. Прийняття такого рішення є дискреційними повноваженнями вказаної комісії і суд не може перебирати на себе такі повноваження. Так як подані позивачем документи для призначення одноразової грошової допомоги не були передані Департаментом фінансів Міністерства оборони України на розгляд комісії, що створюється у Міністерстві оборони України, а, остання, відповідно, рішення з цього питання не приймала, позовні вимоги є передчасними.
Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача: Адміністрація державної прикордонної служби України подала письмові пояснення на адміністративний позов, в яких зазначала, що позивач військову службу в Адміністрація державної прикордонної служби України чи органах Державної прикордонної служби України ніколи не проходив, жодних розрахунків під час його звільнення з військової служби органами Державної прикордонної служби не здійснювалося. При цьому Державна прикордонна служба України не є правонаступником Прикордонних військ КДБ СРСР. На військовому обліку ОСОБА_1 в органах Держприкордонслужби також не перебуває. Тому третьою особою на звернення ОСОБА_1 було відмовлено у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги. Тим паче, що позивач перебував на військовому обліку у відповідному військовому комісаріаті саме Міністерства оборони України, а причинний зв`язок його поранення, отриманого під час виконання обов`язків військової служби в період перебування в Афганістані, встановлено протоколом Центральної військово-лікарської комісії Міністерства оборони України.
Представник третьої особи у судовому засіданні надала пояснення, аналогічні доводам, викладеним у письмових поясненнях на позов.
Заслухавши пояснення позивача, його представника, представників відповідачів та третьої особи, а також дослідивши матеріали справи та наявні в них докази, проаналізувавши зміст норм матеріального та процесуального права, що регулюють спірні правовідносини, колегія суддів приходить до висновку про задоволення позовних вимог, з огляду на наступне.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у період з 29 жовтня 1983 року по 31 грудня 1985 року проходив строкову військову службу в лавах Збройних Сил Радянського Союзу, у тому числі в період з 06 червня 1984 року по 31 грудня 1985 року брав участь у бойових діях, виконуючи інтернаціональний обов`язок в Демократичній Республіці Афганістан в складі в/ч 2042 ДШМГ.
Має посвідчення учасника бойових дій серії НОМЕР_1 .
Під час проходження строкової військової служби у Демократичній Республіці Афганістан отримав мінно-вибухове осколочне поранення голови, обличчя, грудної клітини.
Відповідно до висновку спеціаліста у галузі судово-медичної експертизи від 19 листопада 2013 року №31Д, рубці, виявлені у ОСОБА_1 в області обличчя та грудної клітини є наслідком загоєння вогнепальних поранень, спричинених від осколкових зарядів вогнепальної зброї. Осколкові поранення обличчя зазвичай супроводжуються контузією головного мозку. Давність отриманих поранень може відповідати періоду проходження військової служби при участі у бойових діях, виконанні інтернаціонального обов`язку в Демократичній республіці Афганістан в складі в/ч 2042 ДШМГ з 06.06.1984р. по 13.12.1985р.
За змістом протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв Міністерства оборони України від 10 грудня 2013 року №3098, витяг з якого міститься в матеріалах справи, мінно-вибухове множинне осколочне поранення голови, обличчя, грудної клітини, ЗЧМТ, контузія єфрейтора у відставці ОСОБА_1 та їх наслідки, що підтверджено актом судово-медичного обстеження №31Д від 19.11.2013р. Дніпропетровського обласного бюро СМЕ, медичними висновками лікарських установ, воєнно-медичними документами, - поранення, ЗЧМТ, контузія, травма хребта, захворювання, їх віддаленні наслідки, є такими, що пов`язані з виконанням обов`язків військової служби під час перебування в країнах, де велись бойові дії.
24 січня 2014 року позивач вперше пройшов медико-соціальну експертизу, якою йому було визначено ІІІ групу інвалідності, що настала внаслідок виконання обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії, про що свідчить виписка з акта огляду медико-соціальної експертною комісією до довідки серії АВ №0236280. Згідно з цією довідкою інвалідність встановлено до 01.02.2016р.
04.01.2016р. ОСОБА_1 пройшов повторну медико-соціальну експертизу, якою йому також було визначено ІІІ групу інвалідності з 01.02.2016р., що настала внаслідок виконання обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії, про що свідчить виписка з акта огляду медико-соціальної експертною комісією до довідки серії 12 ААА №430039. Згідно з цією довідкою інвалідність встановлено до 01.02.2019р.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 у 2015 році звертався до Солонянського районного військового комісаріату та Міністерства оборони України з заявами та пакетом документів для призначення та виплати одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням III групи інвалідності.
Солонянським районним військовим комісаріатом подані позивачем заяви та документи надсилалися до Дніпропетровського обласного військового комісаріату для подальшого направлення до Департаменту фінансів Міністерства оборони України.
Листами 25.09.2015р. за вих.№7/2990/7 та від 27.11.2015р. за вих.№7/3911/7 Дніпропетровський обласний військовий комісаріат повертав вищеозначені документи позивача до Солонянського районного військового комісаріату без реалізації, як такі, що надіслані не за належністю з посиланням на те, що надіслані документи підтверджують проходження служби ОСОБА_1 у Прикордонних військах Комітету державної безпеки СРСР (в/ч НОМЕР_2 ), а особам, які звільнялися з Прикордонних військ, виплата одноразової грошової допомоги не здійснюється Міністерством оборони України.
Крім того, листом від 25.02.2016р. за вих.№248/3/6/875 Департамент фінансів Міністерства оборони України також відмовив позивачеві у призначенні та виплаті такої одноразової допомоги, посилаючись на те, що оскільки ОСОБА_1 проходив службу у Прикордонних військах Комітету державної безпеки СРСР, то виплату цієї допомоги має здійснювати Державна прикордонна служба України.
З огляду на наведене, ОСОБА_1 звернувся з означеного питання до Адміністрації державної прикордонної служби України.
30 жовтня 2015 року Адміністрація Державної прикордонної служби України листом за вих.№11/П-5600 повідомила позивача про відсутність підстав для виплати йому одноразової грошової допомоги внаслідок встановлення III групи інвалідності, мотивуючи це тим, що він проходив строкову військову службу у військовій частині, що входила до складу Середньоазіатського прикордонного округу КДБ СРСР, та був звільнений з цієї частини в запас, а жодним нормативно-правовим актом України не передбачено, що Державна прикордонна служба України є правонаступником колишніх прикордонних військ КДБ СРСР. Також зазначено про те, що позивач не перебуває на військовому обліку в органах Держприкордонслужби, відповідно правових підстав для виплати йому допомоги немає.
Вирішуючи позовні вимоги ОСОБА_1 , колегія суддів зважає на наступне.
Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Приписами частини п`ятої статті 17 Конституції України передбачено, що держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.
Правове регулювання відносин між державною і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни здійснюється у відповідності до Закону України від 20 грудня 1991 року № 2011-XII "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (далі - Закон № 2011-ХІІ).
Пунктом 2 рішення Конституційного Суду України № 1-рп/99 від 9 лютого 1999 року визначено, що перехід від однієї форми регулювання суспільних відносин до іншої може здійснюватися, зокрема, негайно (безпосередня дія), шляхом перехідного періоду (ультраактивна форма) і шляхом зворотної дії (ретроактивна форма). За загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.
Відповідно до статті 41 Закону України від 25 березня 1992 року № 2232-XII "Про військовий обов`язок і військову службу" виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".
Соціальним захистом військовослужбовців, відповідно до статті 1 Закону № 2011-ХІІ, є діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.
Відповідно до пункту 5 частини другої статті 16 Закону № 2011-ХІІ одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності, що настала в період проходження ним військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням ним військової служби, або встановлення особі, звільненій з військової служби, інвалідності не пізніше ніж через три місяці після звільнення її з військової служби чи після закінчення тримісячного строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження зазначеної служби.
Виходячи з буквального тлумачення статті 16 Закону № 2011-ХІІ можна дійти висновку, що право на одноразову грошову допомогу у військовослужбовця виникає і у тому разі коли інвалідність настала після перебігу тримісячного строку з дня його звільнення зі служби, але внаслідок захворювання або одержаного каліцтва чи іншого ушкодження здоров`я, яке мало місце в період її проходження.
Аналогічна правова позиція висловлена колегією суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України у постанові від 18 листопада 2014 року у справі №21-446а14 та 21 квітня 2015 року у справі № 21-135а15.
Згідно зі статтею 16-1 Закону № 2011-ХІІ одноразова грошова допомога у випадках, зазначених у підпунктах 5 - 9 пункту 2 статті 16 цього Закону, призначається і виплачується залежно від встановленої військовослужбовцю, військовозобов`язаному або резервісту інвалідності та ступеня втрати ним працездатності у розмірі, визначеному Кабінетом Міністрів України. При цьому у випадках, зазначених у підпункті 5 пункту 2 статті 16 цього Закону, розмір одноразової грошової допомоги не може бути меншим за 70-кратний прожитковий мінімум, встановлений законом для працездатних осіб.
Відповідно до частин другої, шостої, дев`ятої статті 16-3 Закону № 2011-ХІІ у випадках, передбачених підпунктами 4 - 9 пункту 2 статті 16 цього Закону, одноразова грошова допомога призначається і виплачується відповідним військовослужбовцям, військовозобов`язаним або резервістам.
Одноразова грошова допомога призначається і виплачується Міністерством оборони України, іншими центральними органами виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями та правоохоронними органами, а також органами державної влади, військовими формуваннями та правоохоронними органами, в яких передбачено проходження військової служби військовослужбовцями, навчальних (або перевірочних) та спеціальних зборів - військовозобов`язаними, проходження служби у військовому резерві - резервістами.
Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до пункту 2 статті 16-2 та пункту 9 статті 16-3 Закону № 2011-ХІІ Кабінет Міністрів України постановою від 25 грудня 2013 року № 975 затвердив Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - Порядок № 975).
Згідно з пунктами 11 та 13 Порядку № 975 військовослужбовець, військовозобов`язаний та резервіст, якому виплачується одноразова грошова допомога у разі настання інвалідності чи втрати працездатності без встановлення йому інвалідності, подає уповноваженому органу такі документи: заяву про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням інвалідності чи часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності; довідку медико-соціальної експертної комісії про встановлення групи інвалідності або відсотка втрати працездатності із зазначенням причинного зв`язку інвалідності чи втрати працездатності. До заяви додаються копії: постанови відповідної військово-лікарської комісії щодо встановлення причинного зв`язку поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання; документа, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), зокрема про те, що воно не пов`язане із вчиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження; сторінок паспорта з даними про прізвище, ім`я та по батькові і місце реєстрації; документа, що засвідчує реєстрацію фізичної особи у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків, виданого органом доходів і зборів (для фізичної особи, яка через свої релігійні переконання відмовляється від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків, офіційно повідомила про це відповідний орган доходів і зборів та має відмітку в паспорті громадянина України, - копію сторінки паспорта з такою відміткою).
Керівник уповноваженого органу подає у 15-денний строк з дня реєстрації всіх документів розпорядникові бюджетних коштів висновок щодо виплати одноразової грошової допомоги, до якого додаються документи, зазначені в пунктах 10 і 11 цього Порядку.
Розпорядник бюджетних коштів приймає у місячний строк після надходження зазначених документів рішення про призначення або відмову у призначенні одноразової грошової допомоги і надсилає його разом з документами уповноваженому органові для видання наказу про виплату такої допомоги особам, які звернулися за нею, або у разі відмови для письмового повідомлення заявника із зазначенням мотивів відмови
Відповідно до пункту 1 Порядку обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 393 від 17 липня 1992 року (далі Порядок № 393), для призначення пенсій за вислугу років відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення військовослужбовців та осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ", особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ до вислуги років зараховуються, зокрема, дійсна військова служба у Радянській армії та Військово-Морському Флоті, прикордонних, внутрішніх, залізничних військах, в органах державної безпеки та інших військових формуваннях колишнього СРСР, а також служба в органах внутрішніх справ колишнього СРСР та інші види служби і періоди роботи, які відповідно до законодавства колишнього СРСР зараховувалися до вислуги років для призначення пенсій військовослужбовцям, а також особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ. Вислуга років (у тому числі на пільгових умовах) у цьому випадку обчислюється у порядку, встановленому законодавством колишнього СРСР, якщо цією постановою не передбачено більш пільгових умов зарахування до вислуги років часу служби для призначення пенсій військовослужбовцям та особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ.
Аналіз вищезазначених норм дає підстави колегії суддів вважати, що законодавцем передбачено прирівнювання соціального захисту військовослужбовців Радянської армії до військовослужбовців Збройних Сил України.
Разом з цим, законодавцем встановлено обов`язок саме Міністерства оборони України на прийняття рішення про виплату одноразової грошової допомоги позивача у зв`язку із встановленням останньому III групи інвалідності, пов`язаної із виконанням обов`язків військової служби під час здійснення інтернаціонального обов`язку в Республіці Афганістан.
Окрім цього слід зауважити, що позивачем надано відповідачам всі необхідні документи, визначені пунктом 11 Порядку №975, для призначення йому одноразової грошової допомоги, що відповідачами не заперечувалося і жодних зауважень до цих документів не висловлювалося, окрім того, що, на їх думку, така допомога має призначатися та виплачуватися не Міністерством оборони України, а Державною прикордонною службою України.
З урахуванням наведеного, колегія суддів прийшла до висновку про безпідставність відмови у призначенні одноразової допомоги за наслідками розгляду відповідної заяви разом із поданими документами, з підстав невідповідності проходження позивачем військової служби у Радянській армії військовій службі у Збройних Силах України, оскільки соціальний захист військовослужбовців Радянської армії є таким же, що й для військовослужбовців, які проходили службу у Збройних Силах України. З огляду на те, що інвалідність позивача настала у зв`язку з виконанням військового обов`язку, а саме під час бойових дій на території Афганістану, він має право на призначення соціальних виплат, передбачених Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".
Оскільки, право на отримання вказаної допомоги після звільнення з військової служби мають особи, які отримали інвалідність внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження військової служби незалежно від часу настання інвалідності, а днем виникнення у позивача права на отримання спірної допомоги є день встановлення йому третьої групи інвалідності, тобто 24 січня 2014 року, то відмова Міністерства оборони України у призначенні та виплаті позивачу одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням групи інвалідності, яка настала після звільнення з військової служби, але внаслідок поранення та захворювання, що мало місце в період її проходження є неправомірною. Отже, позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.
Керуючись ст. ст. 122, 160-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-
ПОСТАНОВИВ:
Адміністративний позов ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, Дніпропетровського обласного військового комісаріату, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача: Адміністрація державної прикордонної служби України про визнання протиправною відмови та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.
Визнати протиправною відмову Міністерства оборони України від 25.02.2016р. за вих.№248/3/6/875 щодо призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги внаслідок настання ІІІ групи інвалідності, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби, у розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності.
Зобов`язати Міністерство оборони України призначити та виплатити ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_3 ) одноразову грошову допомогу внаслідок настання ІІІ групи інвалідності, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби, у розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, а саме: на 24.01.2014р.
Постанова суду набирає законної сили відповідно до вимог ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в порядку та у строки, встановлені ст. 186 цього Кодексу до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги через Дніпропетровський окружний адміністративний суд з одночасним направленням копії апеляційної скарги особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Головуючий суддя: Судді: О.М. Турова Р.А.Барановський О.Б.Ляшко