Справа № 806/1265/16
Суддя: Жизневська А.В.
Дата ухвалення: 2016-11-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції: Нагірняк М.Ф.
Суддя-доповідач:Жизневська А.В.
ПОСТАНОВА

іменем України

"23" листопада 2016 р. Справа № 806/1265/16

Житомирський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Жизневської А.В.

суддів: Котік Т.С.

Охрімчук І.Г.,

за участю секретаря судового засідання Нероди І.В.,

представників позивача та третьої особи,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ЖИТОМИР-АГРО-ІНВЕСТ" на постанову Житомирського окружного адміністративного суду від "30" серпня 2016 р. у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Агросервіс" до Люзняк Світлани Василівни приватного нотаріуса Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області, третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю "ЖИТОМИР-АГРО-ІНВЕСТ" , ОСОБА_4 про скасування рішення про державну реєстрацію ,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Житомирського окружного адміністративного суду від 30 серпня 2016 року позов задоволено частково. Визнано протиправним і скасовано рішення приватного нотаріуса Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Люзняк Світлани Василівни за індексним номером 30246235 від 30.06.2016 року в частині державної реєстрації права оренди на земельну ділянку площею 4,2606 га, що належить на праві власності ОСОБА_4; запис приватного нотаріуса Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Люзняк Світлани Василівни в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно №15172100 від 29.06.2016 року про право оренди ТОВ "ЖИТОМИР-АГРО-ІНВЕСТ" земельної ділянки площею 4,2606 га, що належить на праві власності ОСОБА_4. Відшкодовано частково судові витрати Товариства з обмеженою відповідальністю "Агросервіс" за рахунок державного бюджету у сумі 761,00 грн.

Апелянт в апеляційній скарзі просить скасувати вказану постанову та прийняти нову про відмову у задоволенні позову в повному обсязі.

Перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_4 є власником земельної ділянки площею 4,2606 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва за кадастровим номером НОМЕР_1 у відповідності до Державного акту про право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2, виданого 25.02.2004 року Андрушівською РДА (а.с.11). За витягом із Державного земельного кадастру від 24.06.2016 року підставою для державної реєстрації земельної ділянки слугував проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок, розроблений ДП 28.11.2003 р. ДП "Житомирський інститут землеустрою" (а.с.14-16). Також до Державного земельного кадастру було внесено відомості про наявність державного акту серії НОМЕР_2 про право власності ОСОБА_4 на вказану земельну ділянку.

Судом першої інстанції встановлено, що в подальшому до Державного земельного кадастру щодо вказаної земельної ділянки жодні відомості не вносилися.

Представник ТОВ "ЖИТОМИР-АГРО-ІНВЕСТ" вважав, що внесення вказаних відомостей до Державного земельного кадастру та їх наявність на день ухвалення судового рішення є саме моментом державної реєстрації права власності ОСОБА_4 на вказану земельну ділянку.

При розгляді справи встановлено, що згідно договору оренди вказаної земельної ділянки від 31.03.2004 року ОСОБА_4 передала її Позивачу в платне користування (оренду) строком на 15 років. Договір оренди було зареєстровано Андрушівським районним відділом Житомирської регіональної філії Центру ДЗК 18.10.2004 року в Книзі записів державної реєстрації договорів оренди землі Івницької сільської ради Андрушівського району (а.с.8-9).

Однак, 29.06.2016 року була проведена державна реєстрація іншого речового права на вказану земельну ділянку, а саме права ТОВ "ЖИТОМИР-АГРО-ІНВЕСТ" на її оренду (запис №15172100) (а.с.7).

Отримавши інформацію про вказану подію ТОВ "Агросервіс" звернувся до суду про визнання протиправними та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 30.06.2016 року та щодо виключення з Державного реєстру речових прав запису про державну реєстрацію іншого речового права - права оренди земельної ділянки.

Задовольняючи позов частково, суд виходив з того, що відповідач під час проведення державної реєстрації права власності ОСОБА_4 на вказану земельну ділянку, що виникло в установленому законодавством порядку 25.02.2004 року, тобто до 1 січня 2013 року, як реєстратор зобов'язана була запитати від органів влади, підприємств, установ та організацій, які відповідно до законодавства проводили оформлення та/або реєстрацію прав, інформацію (довідки, копії документів тощо), необхідну для такої реєстрації, у разі відсутності доступу до відповідних інформаційних систем, документів та/або у разі, якщо відповідні документи не були подані заявником. А інформація про наявність права позивача на оренду вказаної земельної ділянки містилася відповідно до вимог чинного на той час законодавства лише в Книзі записів державної реєстрації договорів оренди землі Івницької сільської ради Андрушівського району.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду.

Так, суд першої інстанції правильно визначив характер спірних правовідносин щодо порядку та умов внесення записів до Державного реєстру прав, змін до них та їх скасування та вірно вказав, що вони регулюються правовими нормами Закону України від 1 липня 2004 року N 1952-IV "Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень" (далі - Закон N 1952-IV), в редакції що були чинні на день виникнення спору, правовими нормами Закону України "Про Державний земельний кадастр" від 7 липня 2011 року N 3613-VI (надалі-Закон N3613-VI), що були чинні на день виникнення спору. Законом України від 26 листопада 2015 року N 834-VIII Закон N 1952-IV викладено у новій редакції і введено в дію з 01.01.2016 року. Вказаними Законами законодавцем введено Державний земельний кадастр та Державний реєстр речових прав на нерухоме майно, що мають різні правові статуси.

У відповідності до п.1 ч.1 ст.2 Закону N 1952-IV державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

За ч. 2 ст. 3 Закону N 1952-IV речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Частиною 5 статті 3 вказаного Закону передбачено, що державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться незалежно від місцезнаходження нерухомого майна в межах Автономної Республіки Крим, області, міст Києва та Севастополя, крім державної реєстрації права власності та інших речових прав, що проводиться нотаріусами незалежно від місцезнаходження нерухомого майна.

Пунктом 2 частини 1 статті 10 визначено, що нотаріус є державним реєстратором.

У свою чергу, відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону України №1952, державна реєстрація прав проводиться в такому порядку:

1) формування та реєстрація заяви в базі даних заяв;

2) прийняття документів, що подаються разом із заявою про державну реєстрацію прав, виготовлення їх електронних копій шляхом сканування (у разі подання документів у паперовій формі) та розміщення їх у Державному реєстрі прав;

3) встановлення черговості розгляду заяв про державну реєстрацію прав, що надійшли на розгляд;

4) перевірка документів на наявність підстав для зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав, зупинення державної реєстрації прав та прийняття відповідних рішень;

5) прийняття рішення про державну реєстрацію прав або про відмову в такій реєстрації;

6) відкриття (закриття) розділу в Державному реєстрі прав та/або внесення до Державного реєстру прав відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про об'єкти та суб'єктів цих прав;

7) формування інформації з Державного реєстру прав для подальшого використання заявником;

8) видача документів за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав.

Згідно з ч. 4 ст. 18 Закону України №1952, державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим документам.

Частиною 1 статті 24 Закону України №1952 передбачено, що у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо:

1) заявлене речове право, обтяження не підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону;

2) заява про державну реєстрацію прав подана неналежною особою;

3) подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом;

4) подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження;

5) наявні суперечності між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями;

6) наявні зареєстровані обтяження речових прав на нерухоме майно;

7) заяву про державну реєстрацію обтяжень щодо попереднього правонабувача подано після державної реєстрації права власності на таке майно за новим правонабувачем;

8) після завершення строку, встановленого частиною третьою статті 23 цього Закону, не усунені обставини, що були підставою для прийняття рішення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав;

9) заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень під час вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об'єктом незавершеного будівництва подано не до нотаріуса, який вчинив таку дію.

10) заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень в електронній формі подано особою, яка згідно із законодавством не має повноважень подавати заяви в електронній формі;

11) заявником подано ті самі документи, на підставі яких заявлене речове право, обтяження вже зареєстровано у Державному реєстрі прав.

Таким чином, у Законі України №1952 наведено вичерпний перелік підстав, за умови існування яких нотаріус, що діє в якості державного реєстратора, зобов'язаний відмовити у проведенні державної реєстрації речового права на нерухоме майно. Цей перелік не підлягає розширеному тлумаченню і встановити наявність підстав для відмови нотаріус повинен до моменту прийняття рішення про проведення державної реєстрації.

Статтею 1 Закону N 3613-VI визначено, що Державний земельний кадастр - це єдина державна геоінформаційна система відомостей про землі, розташовані в межах державного кордону України, їх цільове призначення, обмеження у їх використанні, а також дані про кількісну і якісну характеристику земель, їх оцінку, про розподіл земель між власниками та користувачами; державна реєстрація земельної ділянки - внесення до Кадастру передбачених цим Законом відомостей про формування земельної ділянки та присвоєння їй кадастрового номера.

За частиною першою статті 11 Закону N 3613-VI відомості про об'єкти Кадастру під час внесення їх до Кадастру мають відповідати існуючим характеристикам об'єктів у натурі (на місцевості), визначеним з точністю відповідно до державних стандартів, норм та правил, технічних регламентів.

Зміст відомостей про земельні ділянки, підстави та основні вимоги щодо внесення таких відомостей до Кадастру передбачені статтями 15, 21 зазначеного Закону.

Таким чином, об'єктами Державного земельного кадастру є землі (земельні ділянки) в межах державного кордону України, а об'єктами Державного реєстру речових прав на нерухоме майно є право власності, речові права, похідні від права власності, на нерухоме майно, в тому числі на земельні ділянки.

В частині другій статті 15 Закону N 3613-VI прямо зазначено, що відомості про земельну ділянку лише містять інформацію про її власників (користувачів), зареєстровані речові права відповідно до даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Суд першої інстанції вірно зазначив, що умови реєстрації договорів оренди та договорів суборенди земельних ділянок на час укладання вказаного договору оренди землі визначалися правовими нормами Порядку державної реєстрації договорів оренди землі, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 1998 р. N2073.

За приписами п.2 та п.3 цього Порядку така державна реєстрація договорів оренди є офіційним визнанням і підтвердженням державою факту виникнення або припинення права оренди земельних ділянок та проводилася виконавчим комітетом сільської, селищної та міської ради, Київською та Севастопольською міськими державними адміністраціями за місцем розташування земельної ділянки.

У відповідності до п.11 Державний орган земельних ресурсів у 20-денний термін перевіряє подані документи на відповідність чинному законодавству та за результатами перевірки готує висновок про державну реєстрацію або обгрунтований висновок про відмову у такій реєстрації і передає реєстраційну справу відповідно виконавчому комітету сільської, селищної та міської ради, Київській та Севастопольській міським державним адміністраціям за місцем розташування земельної ділянки для засвідчення факту державної реєстрації або відмови у такій реєстрації.

Пунктом 12 визначено, що факт державної реєстрації засвідчується у 10-денний термін гербовою печаткою та підписом голови відповідної ради, Київської, Севастопольської міської державної адміністрації або уповноваженої ними посадової особи. Печатка та підпис ставляться на всіх примірниках договору оренди (суборенди).

Відтак, суд зробив вірний висновок про те, що факт виникнення у позивача права оренди вказаної земельної ділянки за договором з ОСОБА_4 був офіційно визнаний та підтверджений державою відповідно до чинного на той час законодавства.

Однак, вже з 01.01.2016 року особливості державної реєстрації похідних речових прав на земельні ділянки, право власності на які виникло та оформлено в установленому порядку до 1 січня 2013 року, врегульовано правовими нормами статті 29 Закону N 1952-IV.

В частині першій цієї статті прямо зазначено, що державна реєстрація похідного речового права на земельну ділянку, право власності на яку виникло та оформлено в установленому порядку до 1 січня 2013 року, здійснюється одночасно з державною реєстрацією права власності на таку земельну ділянку (крім випадків, коли право власності на таку земельну ділянку вже зареєстровано в Державному реєстрі прав) на підставі заяви про державну реєстрацію прав.

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 12.07.2016 року, яка міститься в матеріалах справи, саме відповідно до вказаних положень статті 29 Закону N 1952-IV відповідачем 29.06.2016 року спочатку була проведена державна реєстрація права власності ОСОБА_4 (запис №15171979) на цю земельну ділянку площею 4,2606 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва за кадастровим номером НОМЕР_1 і в цей самий день була проведена державна реєстрація іншого речового права на вказану земельну ділянку, а саме права ТОВ "ЖИТОМИР-АГРО-ІНВЕСТ" на її оренду (запис №15172100).

За вимогами п.3 ч.3 ст.10 Закону N 1952-IV державний реєстратор під час проведення державної реєстрації прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 1 січня 2013 року, обов'язково запитує від органів влади, підприємств, установ та організацій, які відповідно до законодавства проводили оформлення та/або реєстрацію прав, інформацію (довідки, засвідчені в установленому законодавством порядку копії документів тощо), необхідну для такої реєстрації, у разі відсутності доступу до відповідних носіїв інформації, що містять відомості, необхідні для проведення державної реєстрації прав, чи у разі відсутності необхідних відомостей в єдиних та державних реєстрах, доступ до яких визначено цим Законом, та/або у разі, якщо відповідні документи не були подані заявником.

Відтак, суд правильно зазначив, що відповідач під час проведення державної реєстрації права власності ОСОБА_4 на вказану земельну ділянку, яке виникло в установленому законодавством порядку 25.02.2004 року, тобто до 1 січня 2013 року, як реєстратор зобов'язана була запитати від органів влади, підприємств, установ та організацій, які відповідно до законодавства проводили оформлення та/або реєстрацію прав, інформацію (довідки, копії документів тощо), необхідну для такої реєстрації, у разі відсутності доступу до відповідних інформаційних систем, документів та/або у разі, якщо відповідні документи не були подані заявником. А інформація про наявність права позивача на оренду вказаної земельної ділянки містилася відповідно до вимог чинного на той час законодавства лише в Книзі записів державної реєстрації договорів оренди землі Івницької сільської ради Андрушівського району.

Суд вірно визнав безпідставними доводи представника ТОВ "ЖИТОМИР-АГРО-ІНВЕСТ" про те, що відповідач мала доступ до Державного земельного кадастру, в якому відсутня інформація про наявність державної реєстрації права оренди на спірну земельну ділянку, оскільки об'єктами Державного земельного кадастру є лише землі (земельні ділянки) в межах державного кордону України, а не речові права на такі земельні ділянки, в тому числі похідні від права власності. Інформація про наявність речового права позивача на оренду вказаної земельної ділянки містилася відповідно до вимог чинного на той час законодавства лише в Книзі записів державної реєстрації договорів оренди землі Івницької сільської ради Андрушівського району.

Не дотримання Відповідачем вказаних вимог Закону N 1952-IV призвели до неправомірної подвійної державної реєстрації іншого речового права на вказану земельну ділянку, а саме права ТОВ "ЖИТОМИР-АГРО-ІНВЕСТ" на її оренду (запис №15172100).

Окрім того, за приписами ч.1 ст.26 Закону N 1952-IV записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав, тобто рішення про державну реєстрацію в часі передує самому запису до такого Реєстру.

Проте, в оскаржуваному запису від 29.06.2016 року про державну реєстрацію права оренди ТОВ "ЖИТОМИР-АГРО-ІНВЕСТ" на вказану земельну ділянку, підставою для внесення такого запису слугувало рішення відповідача про таку реєстрацію від 30.06.2016року, тобто оскаржуваний запис було внесено до прийняття рішення про таку реєстрацію.

З огляду на викладене, суд дійшов обґрунтованого висновку, що запис приватного нотаріуса Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Люзняк Світлани Василівни в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно №15172100 від 29.06.2016 року про право оренди ТОВ "ЖИТОМИР-АГРО-ІНВЕСТ" земельної ділянки площею 4,2606 га, яка належить на праві власності ОСОБА_4 здійснено із порушенням вимог Закону N 1952-IV, а тому є протиправним та підлягає скасуванню, а позов в цій частині - задоволенню.

В розумінні вимог ст.6 КАС України судовому захисту підлягає лише порушене право. Ні в позовній заяві, а ні в заяві про уточнення позовних вимог, а ні в поясненнях представника позивача в судовому засіданні не наведено жодних обґрунтувань щодо порушення прав позивача прийняттям рішення в частині реєстрації права власності ОСОБА_4 на земельну ділянку площею 4,2606 га. В судовому засіданні таких доказів також не встановлено, а тому відсутність порушеного права виключає необхідність визначення способу судового захисту. Тому суд вірно відмовив в цій частині позову.

Щодо висновку Верховного суду України, викладеного у постанові від 14.06.2016 року (а.с.49-52), то суд вірно зазначив про безпідставність таких посилань, оскільки у ній ведеться про спірні правовідносини, які мали місце до 01.01.2016 року і відповідно регулювалися правовими нормами Закону N 1952-IV в старій редакції, що була чинна до 01.01.2016 року та були різні підстави позову. Тому, як зазначив суд першої інстанції, в розумінні вимог ст.244-2 КАС України не є підставою для врахування цих висновків при розгляду даного спору.

Відповідачем, у відповідності до приписів ч.2 ст.71 КАС України, не доведено правомірності прийнятого ним рішення та не спростував вище викладеного.

Суд належним чином дослідив представлені докази, встановив обставини справи, надав їм відповідну правову оцінку і зробив обгрунтований висновок про наявність підстав для часткового задоволення позову. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду.

Проте, суд першої інстанції помилково стягнув судові витрати у справі з державного бюджету, не мотивуючи свого висновку.

Так, відшкодування судових витрат врегульовано приписами ст.94 КАС України.

Частиною першою вказаної статті передбачено, що у разі ухвалення судового рішення на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, то суд присуджує всі здійсненні нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі.

Стороною у публічно-правовому спорі є приватний нотаріус Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області, чиї дії визнано неправомірними та скасовано прийняте ним рішення.

Відтак, колегія суддів вважає, що за загальними правилами судочинства судові витрати мають бути відшкодовані відповідачем у справі, який не довів правомірності прийнятого ним рішення. Судове рішення в частині відшкодування судових витрат має бути змінено.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 201, 205, 206, 212 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ЖИТОМИР-АГРО-ІНВЕСТ" задовольнити частково. Постанову Житомирського окружного адміністративного суду від "30" серпня 2016 р. змінити в частині відшкодування судових витрат.

Стягнути з Люзняк Світлани Василівни - приватного нотаріуса Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Агросервіс" понесені ним судові витрати у розмірі 761 грн.

У решті постанову залишити без зміни.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання її в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя А.В. Жизневська

судді: Т.С. Котік

І.Г. Охрімчук

Повний текст cудового рішення виготовлено "28" листопада 2016 р.

Роздруковано та надіслано:р.л.п.

1- в справу:

2 - позивачу/ Товариство з обмеженою відповідальністю "Агросервіс" с.Івниця,Андрушівський район, Житомирська область,13420

3- відповідачу Люзняк Світлана Василівна приватний нотаріус Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області АДРЕСА_2

4-третій особі: Товариство з обмеженою відповідальністю "ЖИТОМИР-АГРО-ІНВЕСТ" - вул.Васильківська,30,м.Київ 22,03022,

ОСОБА_4 - АДРЕСА_1,