Справа № 826/26818/15
Суддя: Данилишин В.М.
Дата ухвалення: 2016-11-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі колегії суддів: головуючого судді Данилишина В.М., суддів Качура І.А., Келеберди В.І., розглянув у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом департаменту культури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) до Міністерства оборони України, треті особи: державне підприємство Міністерства оборони України «Готель «Козацький» та міжнародний благодійний фонд «Музей історії повітроплавання і авіації ім. Сікорського», про стягнення фінансових санкцій.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У подальшому, у відповідному судовому засіданні судом задоволено клопотання представника відповідача та, згідно з ч. 2 ст. 53 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), до участі у справі як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, залучено державне підприємство Міністерства оборони України «Готель «Козацький» (далі - третя особа-1, ДП «Готель «Козацький») та міжнародний благодійний фонд «Музей історії повітроплавання і авіації ім. Сікорського» (далі - третя особа-2, МБФ «Музей історії повітроплавання і авіації ім. Сікорського»).

Під час переходу до розгляду справи по суті представник позивача підтримав позов та просив задовольнити його повністю з підстав, зазначених у ньому та наданих на його обґрунтування доказах, а представник третьої особи-1 просив відмовити у його задоволенні повністю з підстав, зазначених у письмових запереченнях проти позову, наданих суду разом із доказами на їх обґрунтування.

Представники відповідача та третьої особи-2 у відповідне судове засідання не прибули, хоча про дату, час та місце судового розгляду справи відповідач та третя особа-2 повідомлені належним чином, заяви про розгляд справи за відсутності їх представників до суду не надійшли.

При цьому, до суду від представника відповідача надійшли письмові заперечення проти позову разом із доказами на їх обґрунтування.

Враховуючи викладене та зважаючи на достатність наявних у матеріалах справи доказів для розгляду та вирішення справи по суті, у відповідному судовому засіданні судом, відповідно до ч.ч. 4, 6 ст. 128 КАС України, прийнято рішення про подальший розгляд та вирішення справи у порядку письмового провадження.

Оцінивши належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв’язок наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об’єктивному дослідженні, суд -

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з наведеної постанови, будинок на вул. Ярославів Вал, 15-Б у Шевченківському районі міста Києва є пам'яткою архітектури та містобудування місцевого значення - «Будинок Сікорського», 1972 року (розпорядження Київської міської державної адміністрації від 11 березня 1998 №520), розташовується у Центральному історичному ареалі міста Києва (рішення Київської міської ради від 28 березня 2002 №370/1804).

Спеціалістами відділу інспекції державного контролю об’єктів культурної спадщини та археологічного нагляду Управління збереження історичного середовища та охорони об'єктів культурної спадщини Департаменту при здійсненні огляду пам'ятки за вказаною вище адресою встановлено, що пам'ятка перебуває в край незадовільному стані і потребує проведення першочергових протиаварійних робіт з подальшою реставрацією об'єкта. До того ж, охоронний договір на пам’ятку не укладено.

Вказана пам’ятка є державною власністю і обліковується на балансі Міноборони.

Як вбачається з рішення Господарського суду міста Києва від 11 грудня 2015 року у справі №910/233/94/15 за позовом тимчасово виконуючого обов’язки військового прокурора Київського гарнізону в інтересах держави в особі ДП «Готель «Козацький» до МБФ «Музей історії повітроплавання і авіації ім. Сікорського», за участю третіх осіб без самостійних вимог: концерн «Військторгсервіс», регіональне відділення Фонду державного майна України по місту Києву, Міноборони про розірвання договору оренди №62 від 21 червня 2000 року «Про оренду нежитлового будинку по вул. Ярославів Вал, 15-Б м. Києва, що знаходиться в управлінні Міністерства оборони України» позов задоволено та вирішено розірвати договір оренди нежитлового трьохповерхового будинку загальною площею 1460 кв.м, розміщеного в м. Києві по вул. Ярославів Вал, 15-Б №62 від 21 червня 2000 року, укладеного між ДП «Готель «Козацький» та МБФ «Музей історії повітроплавання і авіації ім. Сікорського» та вилучити у міжнародного благодійного фонду зазначений об’єкт нерухомості. Рішення набрало законної сили 21 червня 2016 року (згідно ст. 105 Господарського процесуального кодексу України). Постановою Вищого господарського суду України від 14 вересня 2016 року рішення суду першої інстанції та постанова апеляційного суду залишені без змін.

Обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини (ч. 1 ст. 72 КАС України).

При розгляді господарської справи судами встановлено, що орендар - МБФ «Музей історії повітроплавання і авіації ім. Сікорського», порушив істотні умови договору оренди, зокрема на протязі тривалого періоду ним не вживається жодних заходів щодо збереження та утримання в належному стані об'єкту оренди - Будинку Сікорського, який є пам'яткою архітектури та містобудування місцевого значення, не вчиняється жодних дій направлених на відведення (пришвидшення відведення) земельної ділянки та оформлення права користування нею, дій щодо відпрацювання проектно-кошторисної документації для початку проведення будівельних робіт та робіт з реконструкції об'єкту оренди, а також по страхуванню об'єкту оренди.

Отже, господарськими судами встановлений факт бездіяльності саме МБФ «Музей історії повітроплавання і авіації ім. Сікорського» щодо належного утримання, використання, збереження пам’ятки архітектури.

Відповідно до ст. 767 Цивільного кодексу України, наймодавець зобов'язаний передати наймачеві річ у комплекті і у стані, що відповідають умовам договору найму та її призначенню.

Наймодавець зобов'язаний попередити наймача про особливі властивості та недоліки речі, які йому відомі і які можуть бути небезпечними для життя, здоров'я, майна наймача або інших осіб або призвести до пошкодження самої речі під час користування нею.

Як встановлено господарськими судами, об’єкт передано згідно акту прийому-передачі нежитлових приміщень в оренду від 06 вересня 2000 року, таким чином, орендар був обізнаний про стан об’єкту нерухомості та перелік відповідних дій, які він повинен вчинити з даним об’єктом.

Як вбачається з матеріалів справи, 20 жовтня 2015 року за вихідним №001-3675 на адресу відповідача від імені позивача направлено лист, в якому викладено прохання про необхідність укладення охоронного договору, встановлення режиму використання пам'ятки та вжиття першочергових консерваційних робіт з метою подальшої реставрації пам'ятки (копія додається).

Таким чином, суд приходить до висновку про відсутність охоронного договору в зв’язку з неналежним оформленням технічної документації та ремонту будівлі, що згідно договору оренди було покладено на МБФ «Музей історії повітроплавання і авіації ім. І.Сікорського».

Посилання позивача на Закон України «Про охорону культурної спадщини» від 08 червня 2000 №1805-ІІІ не може бути прийнято судом до уваги, оскільки нормативно-правовий акт набрав чинність 12 липня 2000 року, а договір оренди укладено 21 червня 2000 року.

Конституція України має найвищу юридичну силу, її норми є нормами прямої дії; закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй; діяння, які є злочинами, адміністративними або дисциплінарними правопорушеннями, та відповідальність за них визначаються виключно законами України (ч.ч. 2, 3 ст. 8, п. 22 ч. 1ст. 92 Конституції України).

Згідно з ч.ч. 2, 3 ст. 22, ч. 1 ст. 64 Конституції України, конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані; при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод; конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. На необхідність дотримуватись цих конституційних положень Конституційний Суд України звернув увагу в рішеннях від 22 вересня 2005 року №5-рп/2005, від 06 жовтня 2010 року №21-рп/2010.

Конституція України, закріпивши частиною першою статті 58 положення щодо неприпустимості зворотної дії в часі законів та інших нормативно-правових актів, водночас передбачає їх зворотну дію в часі у випадках, коли вони пом'якшують або скасовують юридичну відповідальність особи, що є загальновизнаним принципом права. Тобто щодо юридичної відповідальності застосовується новий закон чи інший нормативно-правовий акт, що пом'якшує або скасовує відповідальність особи за вчинене правопорушення під час дії нормативно-правового акта, яким визначались поняття правопорушення і відповідальність за нього.

Так, у рішенні Конституційного Суду України від 09 лютого 1999 року №1-рп/99 встановлено, що відповідальність можлива лише за наявності в законі чи іншому нормативно-правовому акті визначення правопорушення, за яке така юридична відповідальність особи передбачена, і яка може реалізовуватись у формі примусу зі сторони уповноваженого державою органу.

Конституційний Суд України дійшов висновку, що положення ч. 1 ст. 58 Конституції України про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів у випадках, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи, стосується фізичних осіб і не поширюється на юридичних осіб.

Але це не означає, що цей конституційний принцип не може поширюватись на закони та інші нормативно-правові акти, які пом'якшують або скасовують відповідальність юридичних осіб. Проте надання зворотної дії в часі таким нормативно-правовим актам може бути передбачено шляхом прямої вказівки про це в законі або іншому нормативно-правовому акті.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про обрання позивачем невірного способу захисту, оскільки суб’єктом даного правопорушення Міноборони не виступає.

Відповідно до ч. 1 ст. 11, ч. 1 ст. 69, ч.ч. 1, 2, 6 ст. 71 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб’єкта владних повноважень обов’язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Якщо особа, яка бере участь у справі, без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які вона посилається, суд вирішує справу на основі наявних доказів.

На підставі вище викладених норм та з’ясованих судом обставин вбачається, що позов департаменту культури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) до Міністерства оборони України, треті особи: державне підприємство Міністерства оборони України «Готель «Козацький» та міжнародний благодійний фонд «Музей історії повітроплавання і авіації ім. Сікорського», про стягнення фінансових санкцій є безпідставним, необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню повністю.

Відповідно до ч. 2 ст. 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони - суб’єкта владних повноважень, суд присуджує з іншої сторони всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати, пов’язані із залученням свідків та проведенням судових експертиз. У зв’язку з ухваленням судового рішення на користь суб’єкта владних повноважень та відсутністю з його сторони судових витрат, пов’язаних із залученням свідків та проведенням судових експертиз, судові витрати стягненню з позивача не підлягають.

На підставі вище викладеного, керуючись ст.ст. 24, 25, 69-71, 86, 128, 158-163, 167 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити повністю у задоволенні позову департаменту культури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації).

Копії постанови направити сторонам та третім особам (вручити їх уповноваженим представникам) у порядку та строки, встановлені ст. 167 КАС України.

Відповідно до ст.ст. 185, 186 КАС України, постанова може бути оскаржена шляхом подання до Київського апеляційного адміністративного суду через Окружний адміністративний суд міста Києва апеляційної скарги протягом десяти днів із дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Київського апеляційного адміністративного суду.

Згідно зі ст. 254 КАС України, постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Головуючий суддя В.М. Данилишин

Суддя І.А. Качур

Суддя В.І. Келеберда