Справа № 815/4711/16
Суддя: Самойлюк Г. П.
Дата ухвалення: 2016-11-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/4711/16
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 листопада 2016 року м.Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Самойлюк Г.П., розглянувши в порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом Іллічівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС в Одеській області до публічного акціонерного товариства «Іллічівськзовніштранс» про стягнення заборгованості у розмірі 1407517,95 грн., -

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До суду надійшов адміністративний позов Іллічівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС в Одеській області до публічного акціонерного товариства «Іллічівськзовніштранс», в якому позивач просить стягнути кошти за податковим боргом з публічного акціонерного товариства «Іллічівськзовніштранс» на загальну суму 1407517,95 грн. - земельний податок з юридичних осіб (18010500) на рахунок № 0015 в ОДКСУ у м. Іллічівську, код 37914041, банк УДКС в Одеській області, МФО банку 828011 в загальному порядку з розрахункових рахунків у банках: МФО 300528, АТ «ОТП Банк», № 3896; МФО 300528, АТ «ОТП Банк», № 3896; МФО 305749, ПАТ «Банк Кредит Дніпро», № 501; МФО 320478, АБ «Укргазбанк», № 6; МФО 321767, ПАТ «ВТБ «Банк», № 4973; МФО 328124, Філія ПАТ Промінвестбанк в м. Іллічівськ, № 0061; МФО 328168, ПАТ «Марфінбанк», № 1; МФО 328191, Філія ПАТ «ПУМБ» в м.Одесі, № 2606587; МФО 328782, Одеська ФАКІБ «Укрсиббанк», м.Одеса, № 0100; МФО 328782, Одеська ФАКІБ «Укрсиббанк», м.Одеса, № 0000; МФО 328986, Філія ЗАТ «ОТП Банк», м. Одеса, № 3896; МФО 334851, ПАТ «ПУМБ», № 2116; МФО 334851, ПАТ «ПУМБ», № 9706; МФО 334851, ПАТ «ПУМБ», № 9620; МФО 334851, ПАТ «ПУМБ», № 4490; МФО 380430, АТ «Еврогазбанк», № 450; МФО 380430, АТ «Еврогазбанк», № 450; МФО 828011, ГУ ДКСУ в Одеській області, № 124; МФО 328704, Южне ГРУ ПАТ КБ «Приватбанк», № 6609; МФО 328704, Южне ГРУ ПАТ КБ «Приватбанк», № 00432; МФО 328704, Южне ГРУ ПАТ КБ «Приватбанк», № 2296; МФО 899998, Казначейство України № 4855; МФО 328704, Южне ГРУ ПАТ КБ «Приватбанк», м. Одеса, № 30366.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що за результатами господарської діяльності публічного акціонерного товариства «Іллічівськзовніштранс» у підприємства утворилась заборгованість з земельного податку з юридичних осіб у сумі 1407517,95 грн. При цьому зазначено, що Іллічівською об'єднаною державною податковою інспекцією Головного управління ДФС в Одеській області на адресу відповідача було направлено податкову вимогу № 136-25 від 05.08.2014р., яка отримана останнім 20.08.2014р., однак залишена без задоволення.

Від відповідача надійшли письмові заперечення, в яких останній зазначив, що посилання позивача на податкову вимогу № 136-25 від 05.08.2014р. є безпідставним, оскільки остання вже досліджувалась судом під час судового розгляду справи № 815/6227/14. Позивач зазначає, що ДПІ у м. Іллічівську не визнавались платіжні доручення № № 494, 495, 496 від 21.07.2014р. та № 497 від 23.07.2014р. на загальну суду 2330000,00 грн., в зв'язку з чим податковим органом було заявлено позов, у задоволенні якого судом відмовлено. Таким чином, Іллічівська об'єднана державна податкова інспекція Головного управління ДФС в Одеській області намагається повторно стягнути кошти, враховуючи податкову вимогу № 136-25 від 05.08.2014р. та не приймає до уваги вищезазначені платіжні доручення. Водночас, звертається увага, що публічним акціонерним товариством „Іллічівськзовніштранс" у липні 2014 року в обслуговуючий банк (АТ „ЄВРОГАЗБАНК" поточний рахунок №450), в якому знаходилась необхідна кількість грошових коштів, були подані платіжні доручення на сплату податків до бюджетів різних рівнів на загальну суму 2 330 000, 00 грн., однак АТ "Єврогазбанк" згідно вказаних платіжних доручень ПАТ «Іллічівськзовніштранс» кошти на загальну суму 2 330 000, 00 грн. не перерахував до бюджету. Зазначивши, що публічне акціонерне товариство «Іллічівськзовніштранс» є сумлінним платником податків та останнім не допускалось порушень вимог чинного законодавства, відповідач просив відмовити у задоволенні позову у повному обсязі (а.с. 49-52).

Позивач до судового засідання явку представника не забезпечив, про дату, час та місце судового розгляду повідомлений належним чином та завчасно. 21.11.2016р. (вх. № 30909/16) від представника Іллічівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС в Одеській області надійшло клопотання, в якому останній просив розглянути справу без участі представника позивача за наявними у справі матеріалами.

У судовому засіданні представник відповідача, посилаючись на обставини, викладені в адміністративному позові, проти позову заперечував та просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі..

Відповідно до ч.6 ст.128 КАС України, у зв'язку з відсутністю перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених ст.128 КАС України, відсутністю потреби заслухати свідка чи експерта, справа розглянута в порядку письмового провадження

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, суд,-

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство «Іллічівськзовніштранс» (місцезнаходження: 68000, Одеська обл., м. Іллічівськ, вул. Промислова, буд. 7; ) зареєстровано Іллічівським міським управлінням юстиції Одеської області (номер запису в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців: 1 000613) та перебуває на обліку в Іллічівській об'єднаній державній податковій інспекції Головного управління ДФС в Одеській області.

Згідно розрахунку податкової заборгованості ПАТ „Іллічівськзовніштранс" станом на 29.08.2016р. має заборгованість з земельного податку з юридичних осіб у розмірі 1407517,95 грн. (а.с. 13).

При цьому, як вбачається з матеріалів справи, у 2014р. державна податкова інспекція у місті Іллічівську Головного управління Міндоходів в Одеській області зверталася до суду з адміністративним позовом до публічного акціонерного товариства "Іллічівськзовніштранс" про стягнення заборгованості у розмірі 340 546,36 грн.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 26 листопада 2014 року у справі № 815/6227/14 у задоволені адміністративного позову державної податкової інспекції у місті Іллічівську Головного управління Міндоходів в Одеській області до публічного акціонерного товариства „Іллічівськзовніштранс" про стягнення заборгованості у розмірі 340 546,36 грн. відмовлено у повному обсязі. Суд дійшов висновку щодо безпідставності позовних вимог державної податкової інспекції у місті Іллічівську Головного управління Міндоходів в Одеській області про стягнення заборгованості у розмірі 340546, 36 грн. При цьому, вимоги про стягнення коштів також обґрунтовувались податковим органом з посиланням на наявність податкової вимоги форми "Ю" № 136-25 від 05.08.2014 року на суму податкового боргу в розмірі 175332,23 грн., та під час судового розгляду досліджувались платіжні доручення: №494 від 21.07.2014 р. на суму 930 000, 00 грн.; №495 від 21.07.2014 р. на суму 200 000, 00грн.; №496 від 21.07.2014 р. на суму 100 000, 00 грн.; №497 від 23.07.2014 р. на суму 1 100 000,00 грн.

Ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 20 січня 2015 року у справі № 815/6227/14 апеляційну скаргу державної податкової інспекції у місті Іллічівську Головного управління Міндоходів в Одеській області залишено без задоволення, а постанову Одеського окружного адміністративного суду від 26 листопада 2014 року - без змін. Постанова Одеського окружного адміністративного суду від 26 листопада 2014 року у справі № 815/6227/14 набрала законної сили 20 січня 2015 року.

Відповідно до ст.ст. 67, 68 Конституції України кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори у порядку та у розмірах, встановлених законом, неухильно додержуватися Конституції та законів України.

Відповідно п.15.1 ст. 15 ПК України платниками податків визнаються фізичні особи (резиденти і нерезиденти України), юридичні особи (резиденти і нерезиденти України) та їх відокремлені підрозділи, які мають, одержують (передають) об'єкти оподаткування або провадять діяльність (операції), що є об'єктом оподаткування згідно з цим Кодексом або податковими законами, і на яких покладено обов'язок із сплати податків та зборів згідно з цим Кодексом.

Відповідно до п.п. 16.1.3, 16.1.4 п.16.1 ст.16 ПК України платник податків зобов'язаний подавати до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим та митним законодавством, декларації, звітність та інші документи, пов'язані з обчисленням і сплатою податків та зборів; сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Згідно п.п. 14.1.72 п.14.1 ст. 14 ПК України земельний податок - обов'язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів.

Базовим податковим (звітним) періодом для плати за землю є календарний рік. Базовий податковий (звітний) рік починається 1 січня і закінчується 31 грудня того ж року (для новостворених підприємств та організацій, а також у зв'язку із набуттям права власності та/або користування на нові земельні ділянки може бути меншим 12 місяців) (п.п.285.1-285.2 ст. 285 ПК України).

Відповідно п.286.2 ст. 286 ПК України платники плати за землю (крім фізичних осіб) самостійно обчислюють суму податку щороку станом на 1 січня і не пізніше 20 лютого поточного року подають відповідному органу державної податкової служби за місцезнаходженням земельної ділянки податкову декларацію на поточний рік за формою, встановленою у порядку, передбаченомустаттею 46 цього Кодексу, з розбивкою річної суми рівними частками за місяцями. Подання такої декларації звільняє від обов'язку подання щомісячних декларацій. При поданні першої декларації (фактичного початку діяльності як платника плати за землю) разом з нею подається довідка (витяг) про розмір нормативної грошової оцінки земельної ділянки, а надалі така довідка подається у разі затвердження нової нормативної грошової оцінки землі.

Податкове зобов'язання щодо плати за землю, визначене у податковій декларації на поточний рік, сплачується рівними частками власниками та землекористувачами земельних ділянок за місцезнаходженням земельної ділянки за податковий період, який дорівнює календарному місяцю, щомісяця протягом 30 календарних днів, що настають за останнім календарним днем податкового (звітного) місяця (п.287.3 ст. 287 ПК України).

Згідно п.41.2 ст. 41 ПК України органами стягнення є виключно контролюючі органи, уповноважені здійснювати заходи щодо забезпечення погашення податкового боргу та недоїмки зі сплати єдиного внеску у межах повноважень, а також державні виконавці у межах своїх повноважень. Стягнення податкового боргу та недоїмки зі сплати єдиного внеску за виконавчими написами нотаріусів не дозволяється.

Згідно п.95.1 ст. 95 ПК України контролюючий орган здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі. орган державної податкової служби здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі.

За приписами пп.20.1.19 п. 20.1 ст. 20 ПК України контролюючі органи мають право застосовувати до платників податків передбачені законом фінансові (штрафні) санкції (штрафи) за порушення податкового чи іншого законодавства, контроль за додержанням якого покладено на контролюючі органи; стягувати до бюджетів та державних цільових фондів суми грошових зобов'язань та/або податкового боргу у випадках, порядку та розмірі, встановлених цим Кодексом та іншими законами України; стягувати суми недоїмки із сплати єдиного внеску; стягувати суми простроченої заборгованості суб'єктів господарювання перед державою (Автономною Республікою Крим чи територіальною громадою міста) за кредитами (позиками), залученими державою (Автономною Республікою Крим чи територіальною громадою міста) або під державні (місцеві) гарантії, а також за кредитами із бюджету в порядку, визначеному цим Кодексом та іншими законами України.

Згідно пп.14.1.175 п.14.1 ст.14 ПК України податковий борг - сума узгодженого грошового зобов'язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов'язання.

Відповідно до п.п. 59.1, 59.4-59.5 ст. 59 ПК України, у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов'язання в установлені законодавством строки, орган державної податкової служби надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення. Податкова вимога надсилається (вручається) також платникам податків, які самостійно подали податкові декларації, але не погасили суми податкових зобов'язань у встановлені цим Кодексом строки, без попереднього надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

У зв'язку з несплатою заборгованості позивачем на адресу публічного акціонерного товариства «Іллічівськзовніштранс» було сформовано податкову вимогу форми "Ю" №136-25 від 05.08.2014 р. на суму податкового боргу в розмірі 175332, 23 грн. (а.с. 14).

Як вбачається з матеріалів справи, ПАТ „Іллічівськзовніштранс" через обслуговуючий банк (АТ „ЄВРОГАЗБАНК") платіжними дорученнями перераховано кошти на сплату податків до бюджетів різних рівнів на загальну суму 2 330 000, 00 грн. а саме:

платіжне доручення №494 від 21.07.2014 р. податок на землю (аванс 06 - 12 місяць 2014 року) на суму 930 000, 00 грн. (а.с.65);

платіжне доручення №495 від 21.07.2014 р. податок на додану вартість (аванс за 2014 рік) на суму 200 000, 00грн. (а.с.66);

платіжне доручення №496 від 21.07.2014 р. податок на прибуток (аванс за 2014 рік) на суму 100 000, 00 грн. (а.с. 67);

платіжне доручення №497 від 23.07.2014 року єдиний соціальний внесок на суму 1 100 000, 00 грн. (а.с. 68).

Вищезазначені платіжні доручення було прийнято банком, що підтверджується відповідними відмітками у правому верхньому куті цих документів, але було залишено без виконання у зв'язку із неплатоспроможністю банку.

На підставі постанови Правління Національного банку України № 424 від 16.07.2014 р. „Про віднесення ПАТ „Європейський газовий банк" до категорії „неплатоспроможних" виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 16.07.2014 р. прийнято рішення №57 про запровадження з 17.07.2014 р. тимчасової адміністрації та призначення уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію в ПАТ „ЄВРОГАЗБАНК".

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ грошей в Україні» переказ коштів - рух певної суми коштів з метою її зарахування на рахунок отримувача або видачі йому у готівковій формі. Ініціатор та отримувач можуть бути однією і тією ж особою.

Згідно п. 22.1 ст.22 Закону України «Про платіжні системи та переказ грошей в Україні» Ініціювання переказу здійснюється за такими видами розрахункових документів: 1) платіжне доручення; 2) платіжна вимога-доручення; 3) розрахунковий чек; 4) платіжна вимога; 5) меморіальний ордер.

Відповідно до пункту 22.4 ст. 22 вказаного Закону під час використання розрахункового документа ініціювання переказу є завершеним:

для платника - з дати надходження розрахункового документа на виконання до банку платника;

для банку платника - з дати списання коштів з рахунка платника та зарахування на рахунок отримувача в разі їх обслуговування в одному банку або з дати списання коштів з рахунка платника та з кореспондентського рахунка банку платника в разі обслуговування отримувача в іншому банку.Банки мають забезпечувати фіксування дати прийняття розрахункового документа на виконання.

Згідно пункту 1.29 ст. 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ грошей в Україні» проведення переказу коштів є обов'язковою функцією, що має виконувати платіжна система.

Зі змісту наведених понять вбачається, що законодавець пов'язує обов'язок платника податків по перерахуванню в бюджет суми податкового зобов'язання з моментом сплати такого зобов'язання.

У той же час, Податковий кодекс України не наводить визначення поняття "сплата", утім відповідно до п. 5.3 ст. 5 Податкового кодексу України терміни, що застосовуються у цьому Кодексі і не визначаються ним, використовуються у значенні, встановленому іншими законами.

Так, згідно ст. 55 Закону України "Про банки і банківську діяльність" відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком.

Відповідно до ч. 3 ст. 1068 Цивільного кодексу України банк зобов'язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом.

Згідно п. 8.1 ст. 8 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" банк зобов'язаний виконати доручення клієнта, що міститься в розрахунковому документі, який надійшов протягом операційного часу банку, в день його надходження. У разі надходження розрахункового документа клієнта до обслуговуючого банку після закінчення операційного часу банк зобов'язаний виконати доручення клієнта, що міститься в цьому розрахунковому документі, не пізніше наступного робочого дня. Банки та їх клієнти мають право передбачати в договорах інші, ніж зазначені, строки виконання доручень клієнтів.

Водночас, положеннями п. 22.4 ст. 22 вказаного Закону передбачено, що під час використання розрахункового документа ініціювання переказу є завершеним: для платника - з дати надходження розрахункового документа на виконання до банку платника.

Відповідно до п. 129.6 ст. 129 ПК України, за порушення строку зарахування податків до бюджетів або державних цільових фондів, установлених Законом України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні", з вини банку такий банк сплачує пеню за кожний день прострочення, включаючи день сплати, та штрафні санкції у розмірах, встановлених цим Кодексом, а також несе іншу відповідальність, встановлену цим Кодексом, за порушення порядку своєчасного та повного внесення податків, зборів (обов'язкових платежів) до бюджету або державного цільового фонду. При цьому платник податків звільняється від відповідальності за несвоєчасне або перерахування не в повному обсязі таких податків, зборів та інших платежів до бюджетів та державних цільових фондів, включаючи нараховану пеню або штрафні санкції.

Крім того, згідно п. 129.7 ст. 129 ПК України не вважається порушенням строку перерахування податків, зборів, платежів з вини банку порушення, вчинене внаслідок регулювання Національним банком України економічних нормативів такого банку, що призводить до нестачі вільного залишку коштів на такому кореспондентському рахунку.

Якщо у майбутньому банк або його правонаступники відновлюють платоспроможність, відлік строку зарахування податків, зборів та інших платежів розпочинається з моменту такого відновлення.

Тобто, наведені законодавчі приписи дозволяють зробити висновок про те, що конституційний обов'язок платника зі сплати податків слід вважати виконаним з часу подання до обслуговуючого банку платіжного доручення на перерахування до бюджетної системи України на відповідний рахунок Державного казначейства грошових коштів з рахунку платника у банку за наявності у нього достатнього грошового залишку на день платежу.

При цьому платник не несе відповідальності за дії банківських та кредитних установ, які беруть участь у багатостадійному процесі сплати та перерахування податків до бюджету.

Тобто, за наявності у платника відповідних доказів, що підтверджують виконання усіх передбачених законодавством умов для визнання його добросовісним платником, обов'язок зі сплати відповідної суми податкового зобов'язання слід визнати виконаним незалежно від фактичного зарахування платежу до бюджетної системи України.

Аналогічна позиція викладена в ухвалах Вищого адміністративного суду України від 16.02.2016 р. К/800/18047/15, від 30.05.2016р. К/800/42932/15.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, позивач надав до АТ "Єврогазбанк" платіжні доручення: №494 від 21.07.2014 р. податок на землю (аванс 06 - 12 місяць 2014 року) на суму 930 000, 00 грн.; №495 від 21.07.2014 р. податок на додану вартість (аванс за 2014 рік) на суму 200 000, 00грн.; №496 від 21.07.2014 р. податок на прибуток (аванс за 2014 рік) на суму 100 000, 00 грн.; №497 від 23.07.2014 року єдиний соціальний внесок на суму 1 100 000, 00 грн. та останні було прийнято банком (а.с. 65-67).

Проте, АТ "Єврогазбанк" згідно вказаних платіжних доручень ПАТ «Іллічівськзовніштранс» кошти на загальну суму 2 330 000, 00 грн. не перерахував до бюджету.

Суд не приймає до уваги наданий представником відповідача лист Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ "Єврогазбанк" від 04.08.2015р. (вих. № 1512-4-21) як належний доказ неможливості АТ "Єврогазбанк" виконання вищезазначених платіжних, які надійши до банку 21.07.2014 р. від позивача в зв'язку з тим, що грошових коштів на поточному рахунку ПАТ "Іллічівськзовніштранс" № 450 було недостатньо, з огляду на наступне.

Вирішуючи спір, суд зважає, що в силу вимог ч.2 ст.49 КАС України особи, які беруть участь у справі, зобов'язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов'язки, що з огляду на запроваджений ст.8 Конституції України принцип верховенства права та в кореспонденції з приписами ч.1 ст.71 КАС України означає абсолютний і безумовний обов'язок кожної особи, яка бере участь в адміністративній справі довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. Згідно вимог ч.2 ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

При цьому належність доказу означає встановлення інформації (фактичних даних), які визначають предмет доказування. Зміст фактичних даних повинен відповідати їх формі, а саме документально підтверджувати певні обставини, на які посилається сторона, тобто мати ознаку допустимості, що виключає суперечливість поєднання змісту та форми доказу. Останній критерій є обов'язковою ознакою для правової придатності доказу та його достовірності, що, в свою чергу, визначає якісну оцінку вже наявного доказу як належного та допустимого, тобто дозволяє перевірити його правдоподібність та відповідність реальній дійсності у співвідношенні з іншими засобами доказування.

Згідно ч.4 ст. 70 КАС України обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Твердження позивача не підтверджені належними доказами, спростовуються матеріалами справи, оскільки в обслуговуючому банку (АТ „ЄВРОГАЗБАНК" поточний рахунок №450), станом на 31 липня 2014 року знаходилась необхідна кількість грошових коштів, а саме 2346984,09 (два мільйони триста сорок шість тисяч дев'ятсот вісімдесят чотири гривні 09 коп.), що підтверджується довідкою АТ „ЄВРОГАЗБАНК" від 31.07.2014р. (вих. №176), виписками з рахунку ПАТ "Іллічівськзовніштранс" №450, сформованої 30.10.2014р. АТ „ЄВРОГАЗБАНК" за період з 01.07.2014р. по 31.07.2014р. (а.с. 117-121). Суд враховує, що платіжні доручення прийнято АТ „ЄВРОГАЗБАНК" до виконання, останні не повертались позивачу, жодних листів щодо неможливості їх виконання банком у зв'язку з відсутністю на рахунку позивача достатньої кількості коштів не надходило, в тому числі у 2015р., протилежного не спростовував та не підтверджував належними доказами позивач, надаючи лише лист Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ "Єврогазбанк", який датовано 04.08.2015р.

Отже, факт направлення позивачем вищенаведених платіжних доручень з належними та допустимими реквізитами дозволяє дійти висновку про виконання позивачем обов'язку покладеного на нього законодавцем та закріпленого статтею 67 Конституції України, відповідно до якої кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Таким чином, суд дійшов висновку, що оскільки неперерахування податку або збору не є наслідком винних дій позивача, та до нього не може бути пред'явлена вимога про повне перерахування податкових платежів до бюджетів та державних цільових фондів.

Відповідно до ч.1 ст.11 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Згідно з ч.1 ст.69 та ч.1 ст.70 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування.

Статтею 86 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Відповідно до ч.1 ст.9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі ст.159 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відтак, приймаючи до уваги вищевикладене та оцінюючи наявні у матеріалах справи письмові докази в їх сукупності, суд доходить висновку, що позовні вимоги Іллічівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС в Одеській області є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 7, 8, 9, 11, 71, 86, 94, 128, 159-164, 167 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного позову Іллічівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС в Одеській області до публічного акціонерного товариства «Іллічівськзовніштранс» про стягнення заборгованості у розмірі 1407517,95 грн.,- відмовити.

Постанова може бути оскаржена до Одеського апеляційного адміністративного суду через Одеський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги в десятиденний строк з дня її проголошення, копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя: Г.П. Самойлюк