Справа № 303/1772/16-а 2-а/303/87/16
Суддя: Довгополов Олександр Михайлович
Дата ухвалення: 2016-11-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 листопада 2016 р. Справа № 876/3244/16

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Довгополова О.М.,

суддів Гудима Л.Я., Святецького В.В.,

з участю секретаря судового засідання Кудєрової О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 21 квітня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Мукачівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Закарпатської області про визнання дій протиправними, зобов'язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

22.03.2016 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Мукачівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Закарпатської області, яким просила визнати неправомірними дії відповідача щодо відмови у врахуванні при призначенні її пенсії державного службовця сум матеріальної допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги для покращення соціально-побутових умов в загальній сумі 8088,45 грн.; зобов'язати відповідача здійснити нарахування їй пенсії з урахуванням індексації грошових доходів (за 16 років державної служби у розмірі 86% від нарахованої заробітної плати) починаючи з 25.01.2010 року по теперішній час із врахуванням збільшення на суму виплаченої їй матеріальної допомоги на оздоровлення та на поліпшення соціально-побутових умов та інших винагород, передбачених Законом у загальній сумі 8088,45 грн.; стягнути з відповідача на її користь донараховану в результаті перерахунку пенсію за вказаний період; зобов'язати відповідача виплачувати на її користь пенсію із врахуванням проведеного виправленого нарахування.

Ухвалою Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 21 квітня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_1 до Мукачівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Закарпатської області про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії за період з 25.01.2010 року до 02.03.2016 року залишено без розгляду в зв'язку з пропуском позивачем встановленого ст. 99 Кодексу адміністративного судочинства України шестимісячного строку звернення до адміністративного суду та відсутністю клопотання про поновлення цього строку.

Постановою Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 21 квітня 2016 року позов задоволено: визнано неправомірними дії Мукачівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Закарпатської області щодо відмови у врахуванні при призначенні ОСОБА_1 пенсії державного службовця сум матеріальної допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги для покращення соціально-побутових умов; зобов'язано Мукачівське об'єднане управління Пенсійного фонду України Закарпатської області здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 пенсії державного службовця відповідно до ст. 37 Закону України «Про державну службу» з урахуванням сум матеріальної допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових умов, починаючи з 02.03.2016 року, з урахуванням фактично виплачених сум та індексації заробітної плати та в подальшому здійснювати такі виплати.

Постанова мотивована тим, що Мукачівським об'єднаним управлінням Пенсійного фонду України Закарпатської області при призначенні ОСОБА_1 пенсії безпідставно не було враховано всі види оплати праці, з яких утримано страхові внески на обов'язкове пенсійне забезпечення, а саме сум матеріальної допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги для покращення соціально-побутових умов.

Постанову в апеляційному порядку оскаржила позивач, вважає, що вона прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Просить постанову скасувати та прийняти нову, якою позов задовольнити повністю.

На обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що відповідач при призначенні її пенсії безпідставно не врахував суми матеріальної допомоги на оздоровлення та матеріальної допомоги для покращення соціально-побутових умов. Однак суд безпідставно зобов'язав відповідача провести перерахунок пенсії не з дня її призначення 25.01.2010 року, а лише з 02.03.2016 року, тому в цій частині вона вважає оскаржувану постанову незаконною. Позивач зазначає, що ст. 268 Цивільного кодексу України передбачено, що законами можуть встановлюватись вимоги, на які не поширюється позовна давність. А відповідно до ст. 87 Закону України «Про пенсійне забезпечення» суми пенсій, не виплачені з вини органу, що призначає або виплачує її, стягуються без обмежень будь-яким строком. Однак суд при вирішенні справи порушив зазначені норми, що призвело до ухвалення незаконного рішення. Також відповідно до положень ст. 162 Кодексу адміністративного судочинства України суд вирішує питання про повне або часткове задоволення позову чи відмову у його задоволенні шляхом прийняття постанови, а не ухвалою. Однак суд, помилково пославшись на положення частини 3 цієї статті, ухвалою від 21.04.2016 року залишив без розгляду позовні вимоги про визнання неправомірними дій відповідача та зобов'язання вчинити певні дії за період з 25.01.2010 року до 02.03.2016 року, хоч дана норма надає суду повноваження за наявності відповідних підстав залишати без розгляду позовну заяву, а не певну частину позовних вимог. Водночас, якщо суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, він зобов'язаний це аргументувати в постанові, а не ухвалі. Також вона не заявляла вимоги про зобов'язання відповідача вчинити певні дії саме за період з 25.01.2010 року до 02.03.2016 року, а просила суд зобов'язати відповідача здійснити перерахунок пенсії і стягнути з нього заборгованість за період з 25.01.2010 року по теперішній час і не подавала заяву про відмову від частини позовних вимог в порядку ст. 137 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому постановлення зазначеної вище ухвали, на думку позивача, є грубим порушенням норм процесуального права.

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до ч. 1 ст. 41 Кодексу адміністративного судочинства України у зв'язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та заперечення на неї, перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як вбачається із змісту апеляційної скарги, ОСОБА_1 погоджується з висновками суду першої інстанції про протиправність неврахування Мукачівським об'єднаним управлінням Пенсійного фонду України Закарпатської області при призначенні її пенсії всіх видів оплати праці, з яких утримано страхові внески на обов'язкове пенсійне забезпечення, а саме матеріальної допомоги на оздоровлення і матеріальної допомоги для покращення соціально-побутових умов, однак вважає незаконною постанову в частині зобов'язання відповідача провести перерахунок пенсії не з дня її призначення 25.01.2010 року, а лише з 02.03.2016 року.

Таким чином, постанова про задоволення позову, а саме правильності висновків і рішення суду першої інстанції щодо протиправності дій Мукачівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Закарпатської області щодо неврахування при призначенні пенсії ОСОБА_1 матеріальної допомоги на оздоровлення і матеріальної допомоги для покращення соціально-побутових умов, не оскаржується, тому не переглядається в апеляційному порядку відповідно до положень ст. 195 Кодексу адміністративного судочинства України та з врахуванням роз'яснень, що містяться в п. п. 13.1, 13.2 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 20.05.2013 року № 7 «Про судове рішення в адміністративній справі», в яких зазначено, що у разі часткового оскарження судового рішення суд апеляційної інстанції в описовій частині свого рішення повинен зазначити, в якій частині рішення суду першої інстанції не оскаржується, і при цьому не має права робити правові висновки щодо неоскарженої частини судового рішення, а також рішення суду першої інстанції в частині, що не оскаржена особою, яка подала апеляційну скаргу, не може бути скасовано або змінено апеляційним судом.

Водночас колегія суддів зазначає, що відповідно до ст. 158 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення, яким суд вирішує спір по суті, викладається у формі постанови. Судове рішення, яким суд, зокрема, залишає позовну заяву без розгляду, викладається у формі ухвали.

Відповідно до ст. 100 цього Кодексу адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала. Позовна заява може бути залишена без розгляду як на стадії вирішення питання про відкриття провадження в адміністративній справі без проведення судового засідання, так і в ході підготовчого провадження чи судового розгляду справи.

Пунктом 9 ч. 1 та ч. 2 ст. 155 цього Кодексу передбачено, що суд своєю ухвалою залишає позовну заяву без розгляду, якщо позовну заяву подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до адміністративного суду і суд не знайшов підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними. Про залишення позовної заяви без розгляду суд постановляє ухвалу. Ухвала суду про залишення позовної заяви без розгляду може бути оскаржена.

А згідно з ч. 3 ст. 162 цього Кодексу якщо в ході судового розгляду справи суд встановить, що провадження у справі відкрито за позовною заявою, поданою з пропущенням установленого законом строку звернення до адміністративного суду, або викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, позовна заява залишається без розгляду.

Таким чином, відповідно до змісту наведених норм суд може на будь-якій стадії судового розгляду справи залишити без розгляду позовну заяву, подану з пропуском строку звернення до адміністративного суду та відсутності поважних причин такого пропуску, про що постановляє відповідну ухвалу, яка може бути оскаржена.

Як зазначено вище, ухвалою Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 21.04.2016 року позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання дій неправомірними Мукачівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Закарпатської області та зобов'язання вчинити певні дії за період з 25.01.2010 року до 02.03.2016 року залишено без розгляду в зв'язку з пропуском позивачем строку звернення до адміністративного суду.

Однак позивач не оскаржила зазначену ухвалу в апеляційному порядку, в зв'язку з чим апеляційний суд не має повноважень надавати оцінку щодо її законності та обґрунтованості та прийняти щодо цієї ухвали одне з рішень, передбачених ст. 199 Кодексу адміністративного судочинства України.

Також колегія суддів в межах даного апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 21.01.2016 року не може дати оцінки щодо правильності чи неправильності висновку суду першої інстанції про пропущення позивачем строку звернення до адміністративного суду з позовними вимогами за період з 25.01.2010 року до 02.03.2016 року та наявності чи відсутності поважних причин пропуску цього строку, оскільки в даній постанові відсутні будь-які висновки суду першої інстанції з цих питань, а такі висновки містяться в зазначеній вище ухвалі від 21.01.2016 року.

Доводи позивача про те, що якщо суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, він зобов'язаний це аргументувати в постанові, а не в ухвалі, колегія суддів не бере до уваги, оскільки, як вбачається з оскаржуваної постанови, суд першої інстанції задовольнив позов в повному обсязі, а не частково, а позовні вимоги за період з 25.01.2010 року до 02.03.2016 року по суті не розглядав, оскільки такі було залишено без розгляду окремою ухвалою.

Також колегія суддів вважає помилковими доводи позивача про те, що ч. 3 ст. 162 Кодексу адміністративного судочинства України надає суду повноваження за наявності відповідних підстав залишати без розгляду позовну заяву, а не певну частину позовних вимог, оскільки наведеною нормою чи іншими нормами Кодексу адміністративного судочинства України не передбачено, що суд може залишити без розгляду лише позовну заяву повністю, тобто всі позовні вимоги, а не їх частину.

За таких обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та прийняв постанову з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, тому оскаржувану постанову слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 160, 195, 196, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. 200, п. 1 ч. 1 ст. 205, ст. ст. 206, 254 КАС України, суд -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 21 квітня 2016 року у справі № 303/1772/16-а за позовом ОСОБА_1 до Мукачівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Закарпатської області про визнання дій протиправними, зобов'язання вчинити дії - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий О.М. Довгополов

Судді Л.Я. Гудим

В.В. Святецький

Ухвала складена в повному обсязі 28.11.2016 року