Справа № 2а-5189/11/2670
Суддя: Вовк П.В.
Дата ухвалення: 2016-11-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

25 листопада 2016 року № 2а-5189/11/2670

за позовом Державної податкової інспекції у Святошинському районі Головного управління ДФС у м. Києві

до суб'єкта підприємницької діяльності-фізичної особи ОСОБА_1

про стягнення штрафних санкцій

Суддя - Вовк П.В.

В порядку письмового провадження

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва надійшов адміністративний позов Державної податкової інспекції у Святошинському районі міста Києва до суб'єкта підприємницької діяльності-фізичної особи ОСОБА_1 (далі також - ФОП ОСОБА_1, відповідач), в якому позивач просив стягнути з відповідача фінансову санкцію у вигляді штрафу в розмірі 7 256 000, 00 грн.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 04 липня 2011 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 14 листопада 2013 року, у задоволенні вказаного позову було відмовлено.

Ухвалою Вищого адміністративного суду міста Києва від 05 жовтня 2016 року зазначені рішення судів першої та апеляційної інстанцій були скасовані, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Під час розгляду справи, судом уточнено найменування позивача в якості Державної податкової інспекції у Святошинському районі Головного управління ДФС у м. Києві (далі також - ДПІ у Святошинському районі ГУ ДФС у м. Києві, позивач).

Позовні вимоги мотивовані тим, що при проведенні податковим органом перевірки у м. Львові грального закладу було встановлено обставини здійснення прийняття ставок. Відповідно до наданого касиром такого грального закладу пояснення та копії свідоцтва про державну реєстрацію, позивачем було зроблено висновок про належність грального закладу відповідачу, що є підставою для застосування визначених позивачем фінансових санкцій.

Відповідачем позовні вимоги заперечуються повністю з огляду на те, що ним не здійснювалося жодної діяльності у місті Львові та не уповноважувалося на це інших осіб.

Відповідно до вимог ч. 4 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі особи, які беруть участь у справі, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

З огляду на те, що 17 листопада 2016 року сторонами по справі було надано суду клопотання про проведення розгляду справи без їх участі в порядку письмового провадження, з урахуванням вимог статті 122 КАС України, суд перейшов до розгляду справи в подальшому у письмовому провадженні на підставі наявних матеріалів справи.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, заслухавши пояснення сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується адміністративний позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, -

ВСТАНОВИВ:

23 листопада 2010 року співробітниками ДПА у Львівській області було проведено перевірку букмекерської контори за адресою: м. Львів, вул. Горбачевського, 22.

Під час перевірки залу букмекерської контори було встановлено факт здійснення протизаконного виду діяльності, про що складений Акт перевірки від 23 листопада 2010 року.

Зокрема, в Акті перевірки зафіксовано, що в приміщенні залу здійснюється діяльність з організації та проведення азартних ігор з метою отримання прибутку. Такий висновок був зроблений на підставі письмових пояснень касира грального закладу та наданої ним копії свідоцтва про державну реєстрацію ФОП ОСОБА_1

У зв'язку з порушенням ОСОБА_1 положень Закону України «Про заборону грального бізнесу в Україні», яким заборонено здійснення та участь в азартних іграх, встановлено необхідність застосування до відповідача штрафних санкцій в розмірі 7 256 000, 00 грн.

Оскільки застосування санкцій здійснюється в судовому порядку, позивач звернувся із вказаним позовом до суду.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд прийшов до висновку про необґрунтованість позовних вимог виходячи з наступного.

Згідно ч. 1 статті 1 Закону України «Про заборону грального бізнесу в Україні» (тут і далі нормативно-правові акти наведені в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), гральний бізнес - діяльність, пов'язана з організацією, проведенням та наданням можливості доступу до азартних ігор у казино, на гральних автоматах, комп'ютерних симуляторах, у букмекерських конторах, в інтерактивних закладах, в електронному (віртуальному) казино незалежно від місця розташування сервера.

Відповідно до статті 3 вищевказаного Закону, до суб'єктів господарювання, які організовують і проводять на території України азартні ігри, застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафу у розмірі вісім тисяч мінімальних заробітних плат з конфіскацією грального обладнання, а прибуток (дохід) від проведення такої азартної гри підлягає перерахуванню до Державного бюджету України.

Застосування фінансових санкцій, зазначених у частині першій цієї статті, здійснюється за рішенням суду, ухваленим за позовом органів міліції та/або органів доходів і зборів.

Підпунктами 2.2.2, 2.2.3 розділу 2 «Порядку оформлення результатів невиїзних документальних, виїзних планових та позапланових перевірок з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства», затвердженого наказом Державної податкової адміністрації України від 10 серпня 2005 року № 327 (далі - Порядок), передбачено, що загальні положення акта невиїзної документальної, виїзної планової чи позапланової перевірок повинні містити, зокрема, інформацію про посадових осіб, відповідальних за фінансово-господарську діяльність суб'єкта господарювання за період, що перевіряється, із зазначенням наказів про призначення та звільнення із займаної посади; дані про реєстрацію (перереєстрацію) суб'єкта господарювання в органах виконавчої влади (назва документа, назва органу, дата і реєстраційний номер), дата взяття на облік органом державної податкової служби (назва документа, назва органу державної податкової служби та дата взяття на облік), реєстраційні дані платника ПДВ (назва документа, дата, номер, індивідуальний податковий номер).

У відповідності до вимог статті 69 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Таким чином, докази це інформація про обставини у справі щодо предмету доказування; до засобів доказування (джерел доказів) віднесені як пояснення сторін та їхніх представників, показання свідків, так і інші письмові і речові докази, перелік яких наведений вище.

Як вбачається з п. 1.6 акту перевірки, ДПА у Львівській області було отримано інформацію щодо належності закладу ФОП ОСОБА_1 на підставі пояснень касира ОСОБА_2, прізвище та ім'я якої встановлено з її власних слів.

Відповідно, позивач прийшов до висновку про надання послуг в сфері грального бізнесу саме відповідачем, шляхом отримання пояснень особи, яка безпосередньо здійснювала приймання ставок, та отримання від цієї особи копії свідоцтва про державну реєстрацію позивача.

Суд звертає увагу на те, що інших доказів, які могли б свідчити про належність грального закладу ФОП ОСОБА_1 - договорів оренди, будь яких первинних бухгалтерських документів, трудових угод, в процесі перевірки отримано не було.

Як вбачається з ухвали Вищого адміністративного суду України від 05 жовтня 2016 року, підставою для повернення даної справи на новий розгляд до суду першої інстанції було те, що судами не було вжито заходів щодо витребування доказів, як то: надсилання державному реєстратору запиту про надання витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо осіб, на які здійснено державну реєстрацію речових прав на приміщення, де розміщувалася букмекерська контора; допиту як свідка в судовому засіданні ОСОБА_2 щодо обставин організації роботи букмекерської контори; перевірки доводів відповідача про втрату ним документів, тощо.

Щодо останнього, а саме доводів відповідача про втрату ним документів, суд зазначає, що відповідно до наявної в матеріалах справи постанови Дільничного інспектора Святошинського РУ ГУ МВС України в м. Києві від 05 березня 2010 року встановлено обставини втрати відповідачем паспорта громадянина України, печатки СПД, свідоцтва платника податку та відмовлено в порушенні кримінальної справи.

Водночас, визначені даною постановою обставини судом до уваги не беруться, оскільки факти щодо надання відповідачем гральних послуг в Акті перевірки від 23 листопада 2010 року встановлені виключно на підставі пояснень касира ОСОБА_2 та копії свідоцтва про державну реєстрацію ФОП ОСОБА_1, обставини втрати відповідачем якого наведеною постановою встановлені не були.

Разом з тим, на виконання наведених вимог Вищого адміністративного суду України, судом було виготовлено Інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна, що знаходить за адресою: м. Львів, вул. Горбачевського І., будинок 22, з відомостей якого не вбачається належність ФОП ОСОБА_1 приміщення за вказаною адресою.

Крім того, судом, з метою допиту як свідка, було здійснено виклик ОСОБА_2 Між тим, повістка про виклик, направлена на її адресу, зазначену в Акті перевірки від 23 листопада 2010 року, повернулась до суду з відміткою «за закінченням терміну зберігання». Іншої адреси ОСОБА_2 в матеріалах справи не зазначено. При цьому суд звертає увагу на те, що відомості в Акті перевірки від 23 листопада 2010 року про прізвище, ім'я та по-батькові ОСОБА_2 були встановлені з її слів та не підтверджені докумнетально, що суперечить наведеним вимогам Порядку та не надає суду змогу ідентифікувати особу для виклику до суду в якості свідка.

Зазначене позбавляє суд можливості встановити обставини здійснення позивачем гральної діяльності, зокрема, пересвідчитись в наявності трудових відносин між відповідачем та особою, яка надала пояснення перевіряючим, оскільки можливість допиту особи в якості свідка об'єктивно пов'язана з наявністю підтверджених даних про вказану особу - місця проживання, ідентифікаційного номеру, дати народження.

Також, ухвалою від 25 жовтня 2016 року судом були витребувані від позивача додаткові докази на підтвердження обставин належності суб'єкту ФОП ОСОБА_1 станом на 23 листопада 2010 року букмекерської контори, розташованої за адресою: м. Львів, вул. Горбачевського, 22 та наявні додаткові докази на підтвердження обставин, якими обґрунтовуються позовні вимоги, з урахуванням ухвали Вищого адміністративного суду України від 05 жовтня 2016 року. Водночас такі документи податковим органом на вимогу суду надані не були.

Відповідно до ч. 1 статті 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Таким чином, суд вважає, що позивачем не було надано доказів, які б свідчили про те, що ФОП ОСОБА_1 всупереч вимогам Закону України «Про заборону грального бізнесу в Україні» надавались гральні послуги, а тому, відповідно, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог Державної податкової інспекції у Святошинському районі Головного управління ДФС у м. Києві.

Згідно статті 161 КАС України, під час прийняття постанови суд вирішує наступні питання, зокрема:

1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;

2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження.

Згідно положень статті 86 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Отже, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, матеріалів справи, суд приходить до висновку про те, що вимоги позивача не підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись статтями 7-12, 71, 94, 122, 158-163 КАС України суд, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні адміністративного позову Державної податкової інспекції у Святошинському районі Головного управління ДФС у м. Києві до суб'єкта підприємницької діяльності-фізичної особи ОСОБА_1 про стягнення штрафних санкцій - відмовити.

Постанова, відповідно до ч. 1 статті 254 КАС України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів з дня отримання копії постанови за правилами, встановленими статтями 185-187 КАС України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Суддя П.В. Вовк