Справа № 717/1268/16-а
Суддя: Ватаманюк Р.В.
Дата ухвалення: 2016-11-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 717/1268/16-а

Головуючий у 1-й інстанції: Харабара І. В.

Суддя-доповідач: Ватаманюк Р.В.

22 листопада 2016 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Ватаманюка Р.В.

суддів: Сторчака В. Ю. Мельник-Томенко Ж. М.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Інспектора роти № 1 Батальйону ІПП в Миколаївській області Мудрака Сергія Сергійовича на постанову Кельменецького районного суду Чернівецької області від 25 серпня 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 (далі - позивач) до Інспектора роти № 1 Батальйону ІПП в Миколаївській області Мудрака Сергія Сергійовича (далі - відповідач) про визнання дій суб'єкта владних повноважень неправомірними та скасування постанови про адмінправопорушення,

В С Т А Н О В И В :

Позивач в серпні 2016 року звернувся до Кельменецького районного суду Чернівецької області з адміністративним позовом в якому просив: визнати дії відповідача протиправними та скасувати постанову серії ПС2 №598921 від 27.07.2016 про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП у зв'язку із відсутністю у його діях події та складу адміністративного правопорушення у зв'язку з недоведеністю вини у вчиненні вказаного правопорушення.

Постановою Кельменецького районного суду Чернівецької області від 25.08.2016 позов ОСОБА_3 задоволено частково.

Скасовано постанову серії ПС2 № 598921 від 27.07.2016, про притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності і накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 гривень за ч.2 ст.122 КУпАП у зв'язку із малозначимістю вчиненого ним правопорушення, а провадження у справі закрито.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить суд скасувати вказане рішення та прийняти нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши суддю-доповідача, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити, а рішення суду першої інстанції скасувати з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 195 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно постанови інспектора роти № 1 батальйону №1 УПП в м. Миколаїв ДПП рядового поліції Мудрака С.С. серії ПС2 № 598921 від 27.07.2016, яка була винесена в м. Коблево Миколаївської області, позивача притягнено до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.122 КУпАП та накладено на нього стягнення у виді 425 гривень штрафу за те, що він 27.07.2016 біля 09 години, керуючи автомобілем НОМЕР_1, в порушення п. 2.9 "д" ПДР України під час руху користувався засобами зв'язку, тримаючи його в руці.

Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції виходив з того, що оскаржувана постанова була прийнята не обґрунтовано, нерозсудливо, непропорційно, без дотримання балансу між несприятливими наслідками для матеріальних прав та інтересів позивача і цілям, на досягнення яких спрямоване це рішення.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції, з таких підстав.

Відповідно до пункту 2.9 "д" ПДР України затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №1306 водію заборонено під час руху транспортного засобу користуватись засобами зв'язку, тримаючи їх в руці (за виключенням водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладеного службового завдання).

За порушення вимог даного пункту ПДР України передбачено відповідальність за ч. 2 ст. 122 КУпАП, а саме: користування водієм під час руху транспортного засобу засобами зв'язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання).

Згідно зі ст. 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення: правил дорожнього руху (частини перша, друга і третя статті 122). Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

У відповідності до ч. ч. 3, 4 ст. 258 КУпАП протоколи не складаються, коли відповідно до закону штраф накладається і стягується, а попередження оформлюється на місці вчинення правопорушення. У випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

Патрульні поліцейські у своїй діяльності керуються, зокрема, Інструкцією з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих не в автоматичному режимі затвердженою Наказом МВС України 07.11.2015 №1395 (далі - Інструкція). Ця Інструкція визначає процедуру оформлення поліцейськими патрульної поліції матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху зафіксованих не в автоматичному режимі.

Відповідно до пункту 5 Розділу З Інструкції поліцейський під час підготовки до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує такі питання:

1) чи належить до її компетенції розгляд цієї справи;

2) чи правильно складено протокол (якщо складання протоколу передбачено КУпАП) та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення;

3) чи повідомлено належним чином осіб, які беруть участь у розгляді справи, про час і місце її розгляду (якщо справа не розглядається на місці);

4) чи витребувано необхідні додаткові матеріали, які потрібні для вирішення справи;

5) чи підлягають задоволенню клопотання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілого, їх законних представників і адвоката.

Статтею 33 КУпАП зазначено, що стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України.

При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованому в автоматичному режимі.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що позивач порушив вимоги п. 2.9 "д" ПДР України, а саме керуючи автомобілем НОМЕР_2, користувався засобами зв'язку, тримаючи в його руці.

При цьому, позивачем до суду не надано пояснень, доказів, які б спростовували факт допущення ним вказаного правопорушення.

Крім того, судом першої інстанції вказано, що під час даного правопорушення нікому не завдано матеріальних збитків та не заподіяно шкоди здоров'ю інших громадян.

При цьому, апеляційний суд зазначає, що користування засобами зв'язку, тримаючи їх в руці саме по собі заборонено, не зважаючи на те, чи завдано таким діями шкоди іншим громадянам чи ні.

Також, безпідставним є твердження позивача та посилання суду першої інстанції про те, що відповідачем не враховано при винесенні постанови про притягнення до адміністративної відповідальності позивача, дані що характеризують його особу та майновий стан, оскільки, відповідно до ч. 2 ст. 33 КУпАП такі дані не враховуються при накладені стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованому в автоматичному режимі.

Крім того, до компетенції суду при вирішенні справ про адміністративні правопорушення за правилами КАС України не належить вирішення питання про звільнення порушника від адміністративної відповідальності, оскільки такі повноваження надані особам, уповноваженим вирішувати справи про адміністративне правопорушення.

Так, згідно ч. 2 ст. 162 КАС України передбачено, що у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про:

1)визнання протиправними рішення суб'єкта владних повноважень чи окремих його положень, дій чи бездіяльності і про скасування або визнання нечинним рішення чи окремих його положень, про поворот виконання цього рішення чи окремих його положень із зазначенням способу його здійснення;

2)зобов'язання відповідача вчинити певні дії;

3)зобов'язання відповідача утриматися від вчинення певних дій;

4)стягнення з відповідача коштів;

5)тимчасову заборону (зупинення) окремих видів або всієї діяльності об'єднання громадян;

6)примусовий розпуск (ліквідацію) об'єднання громадян;

7)примусове видворення іноземця чи особи без громадянства за межі України;

8)визнання наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб'єкта владних повноважень.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення винесена суб'єктом владних повноважень оскаржується в районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд, у порядку адміністративного судочинства, що цілком узгоджується з статтею 17 КАС України, яка визначає, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку з здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій, а також у зв'язку з публічним формуванням суб'єкта владних повноважень шляхом виборів або референдуму.

При цьому, відповідно до п.3 ч.1 ст.288 КУпАП постанову по справі про адміністративне правопорушення іншого органу (посадової особи) про накладення адміністративного стягнення, постанову по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі - у вищестоящий орган (вищестоящій посадовій особі) або в районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд, у порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України, з особливостями, встановленими цим Кодексом.

Таким чином, суд при розгляді позову при оскарженні постанови у справі про адміністративне правопорушення та прийняті рішення по справі мав керуватися нормами Кодексу адміністративного судочинства України, а не Кодексом України про адміністративні правопорушення, як це випливає із рішення суду першої інстанції від 25 серпня 2016 року.

Тому, рішення суду першої інстанції про скасування постанови відповідача і закриття провадження у справі на підставі статті 22 КУпАП, що передбачає можливість звільнення від адміністративної відповідальності при малозначності вчиненого адміністративного правопорушення, є необґрунтованим та підлягає скасуванню.

При цьому, доводи позивача щодо незаконності винесення оскаржуваної постанови без складення протоколу безпідставні, оскільки, частиною 5 ст. 285 КУпАП зазначено, що якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобов'язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 256 цього Кодексу, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 185-3 цього Кодексу, та правопорушень у сфері забезпечення дорожнього руху, у тому числі зафіксованих в автоматичному режимі.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що відповідач при винесенні постанови серії ПС2 №598921 від 27.07.2016 про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП та накладенні адміністративних стягнень у виді штрафу в розмірі 425 грн., діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений законодавством України.

З огляду на зазначене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги дають підстави для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання, тобто прийнята постанова не відповідає матеріалам справи та вимогам закону, і підлягає скасуванню з постановленням нової про відмову в задоволенні адміністративного позову.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 198 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати її та прийняти нову постанову суду.

Підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 202 КАС України є порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання, а так само розгляд і вирішення справи неповноважним судом.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 212, 254 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу Інспектора роти № 1 Батальйону ІПП в Миколаївській області Мудрака Сергія Сергійовича задовольнити повністю.

Постанову Кельменецького районного суду Чернівецької області від 25 серпня 2016 року - скасувати.

В задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Постанова суду набирає законної сили в порядку та в строки, передбачені ст. ст. 212, 254 КАС України.

Головуючий Ватаманюк Р.В.

Судді Сторчак В. Ю. Мельник-Томенко Ж. М.