Справа № 826/11815/16
Суддя: Іщук І.О.
Дата ухвалення: 2016-11-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

29 листопада 2016 року № 826/11815/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Іщука І.О. вирішив у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовомФізичної особи-підприємця ОСОБА_1
доДПІ у Солом'янському районі ГУ ДФС у м.Києві
провизнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,
В С Т А Н О В И В:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернулась до Окружного адміністративного суду м.Києва з позовом до ДПІ у Солом'янському районі ГУ ДФС у м.Києві, в якому просить визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 15.04.2016 р. № .

Позовні вимоги мотивовані протиправністю оскаржуваного податкового повідомлення-рішення. Позивач зазначає, що оскільки вона, як фізична особа-підприємець, перебуває на спрощеній системі оподаткування та використовує належні їй на праві власності нежитлові приміщення у господарській діяльності, відповідно вона звільняється від сплати та подання податкової звітності із земельного податку.

В судове засідання позивач не з'явилася, про час, дату та місце судового розгляду справи була повідомлена належним чином, докази чого містяться в матеріалах справи. До суду надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності позивача в порядку письмового провадження.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позовних вимог заперечував, оскільки вважає, що перебування платника на спрощеній системі оподаткування не звільняє його від сплати земельного податку. При цьому обов'язок щодо сплати земельного податку у платника виникає з моменту державної реєстрації права власності на об'єкт нерухомості.

Враховуючи неявку в судове засідання позивача, суд ухвалив подальший розгляд справи здійснювати в порядку письмового провадження відповідно до ч. 6 ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України.

Розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про наступне.

Державною податковою інспекцією у Солом'янському районі ГУ ДФС у м.Києві прийнято податкове повідомлення-рішення від 15.04.2016 р. № , яким ОСОБА_1 визначено грошове зобов'язання за платежем: земельний податок з фізичних осіб на загальну суму 49 489,10 грн. на підставі п. 287.5 ст. 287 та пп. 288.7 ст. 288 Податкового кодексу України.

Не погоджуючись з вказаним податковим повідомленням-рішенням позивач звернувся до Окружного адміністративного суду м.Києва з даним позовом.

Досліджуючи надані сторонами докази, аналізуючи наведені міркування та заперечення, оцінюючи їх в сукупності, суд бере до уваги наступне.

Згідно з п. 269.1 ст. 269 Податкового кодексу України платниками податку є: власники земельних ділянок, земельних часток (паїв); землекористувачі.

Відповідно до ст. 270 Податкового кодексу України об'єктами оподаткування є: земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні; земельні частки (паї), які перебувають у власності.

Згідно до п. 269.2 ст. 269 Податкового кодексу України особливості справляння податку суб'єктами господарювання, які застосовують спрощену систему оподаткування, обліку та звітності, встановлюються главою 1 розділу XIV цього Кодексу.

Пунктом 291.2 ст. 291 Податкового кодексу України передбачено, що спрощена система оподаткування, обліку та звітності - особливий механізм справляння податків і зборів, що встановлює заміну сплати окремих податків і зборів, встановлених п. 297.1 ст. 297 цього Кодексу, на сплату єдиного податку в порядку та на умовах, визначених цією главою (глава 1 розділу XIV цього Кодексу), з одночасним веденням спрощеного обліку та звітності.

Відповідно до пп. 4 п. 297.1 ст. 297 Податкового кодексу України платники єдиного податку звільняються від обов'язку нарахування, сплати та подання податкової звітності із земельного податку, крім земельного податку за земельні ділянки, що не використовуються ними для провадження господарської діяльності.

Згідно із статтею 796 Цивільного кодексу одночасно з правом найму будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) наймачеві надається право користування земельною ділянкою, на якій вони знаходяться, а також яка прилягає до будівлі або споруди, у розмірі, необхідному для досягнення мети найму. У договорі найму сторони можуть визначити розмір земельної ділянки, яка передається наймачеві. Якщо розмір земельної ділянки у договорі не визначений, наймачеві надається право користування усією земельною ділянкою, якою володів наймодавець.

При цьому відповідно до пп. 14.1.36 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України господарська діяльність - діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Таким чином, з аналізу наведеного слідує, що у разі надання в оренду будівель, споруд або їх частин за договором оренди, одночасно з правом найму будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) наймачеві надається право користування земельною ділянкою, на якій вони знаходяться, а також яка прилягає до будівлі або споруди, тобто підприємницька діяльність наймодавців провадиться обов'язково за рахунок здачі в оренду майна і земельної ділянки, то така фізична особа-підприємець власник нежитлового приміщення, будучи платником єдиного податку, звільняється від нарахування (сплати) та подання податкової звітності з земельного податку.

Згідно отриманого судом Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань позивач зареєстрована як фізична особа-підприємець. Основним видом діяльності є надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна.

Відповідно до договору купівлі-продажу нежилого приміщення, зареєстрованого представництвом Фонду державного майна України в Солом'янському районі м.Києва від 20.11.2002 р. № 023 та зареєстрованого за № 27-КМР від 20.11.2002 р. Головою Солом'янської районної в м.Києві ради, а також свідоцтва про право власності на нежиле приміщення від 29.10.2002 р. серія НП № 010006159 позивачу належить на праві власності нежиле приміщення, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 загальною площею 163,7 кв.м.

Відповідно до договору оренди нежитлових приміщень № 01/08/15 від 01.08.2015 р. нежитлові приміщення, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 загальною площею 163,70 кв.м. передано в користування ТОВ «Бланкнот».

Відповідно до свідоцтва платника Єдиного податку серії НОМЕР_1 ОСОБА_1 перебуває на спрощеній системі оподаткування з 2012 року. Згідно наявних в матеріалах справи платіжних доручень № 151 від 06.05.2015 р., № 168 від 07.07.2015 р., № 186 від 07.10.2015 р., № 6 від 29.01.2016 р. позивачем сплачено єдиний податок за 2015 рік, що свідчить про її перебування на спрощеній системі оподаткування у 2015 році, тобто у періоді за який позивачу було нараховано земельний податок.

При цьому, місце здійснення господарської діяльності у свідоцтві про сплату єдиного податку зазначено АДРЕСА_1.

Таким чином, позивачем доведено та не заперечується відповідачем, що позивач, здійснюючи господарську діяльність, здавав в оренду нежитлове приміщення за адресою АДРЕСА_1.

Відповідно до п. 286.1 ст. 286 Податкового кодексу України підставою для нарахування земельного податку є дані державного земельного кадастру.

Відповідні центральні органи виконавчої влади з питань земельних ресурсів та державної реєстрації речових прав на нерухоме майно щомісяця, але не пізніше 10 числа наступного місяця, а також за запитом відповідного органу державної податкової служби за місцезнаходженням земельної ділянки подають інформацію, необхідну для обчислення і справляння плати за землю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Статтею 274 Податкового кодексу України передбачено, що ставка податку за земельні ділянки, нормативну грошову оцінку яких проведено, встановлюється у розмірі не більше 3 відсотків від їх нормативної грошової оцінки.

Витяги з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельних ділянок (дані про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки) відповідно до Указу Президента України «Про Державне агентство земельних ресурсів України» від 8 квітня 2011 року N 445/2011 видає Держземагентство України, яке здійснює свої повноваження безпосередньо і через утворені в установленому порядку територіальні органи в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, районах, містах, а також через міськрайонні, міжміські, міжрайонні територіальні органи.

Згідно із п. 7.1 ст. 7 Податкового кодексу України під час встановлення податку обов'язково визначаються такі елементи: платники податку; об'єкт оподаткування; база оподаткування; ставка податку; порядок обчислення податку; податковий період; строк та порядок сплати податку; строк та порядок подання звітності про обчислення і сплату податку.

Підпунктом 271.1.1 п. 271.1 ст. 271 Податкового кодексу України передбачено, що базою оподаткування є нормативна грошова оцінка земельних ділянок з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до порядку, встановленого розділом XIII цього Кодексу.

Згідно пп. 14.1.42 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України дані державного земельного кадастру це сукупність відомостей і документів про місце розташування та правовий режим земельних ділянок, їх оцінку, класифікацію земель, кількісну та якісну характеристики, розподіл серед власників землі та землекористувачів, підготовлених відповідно до закону.

Відповідно до ст. 125 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Разом з тим, відповідачем не надано суду доказів того, що позивач набув статусу власника або землекористувача земельної ділянки.

Наведена позиція узгоджується із позицією колегії суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України від 24.11.2015 р. по справі № 826/14703/13-а, за висновками якого надання в найм нежитлового приміщення не означає, що механічно, разом із майном передається обов'язок зі сплати податку за земельну ділянку.

Колегія суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України зазначила про необхідність правозастосовного висновку щодо того, чи повинна фізична особа, яка є власником нежилого приміщення, що складає частину будівлі, і власником чи користувачем земельної ділянки, за розміром пропорційної частини нежилого приміщення, платити земельний податок у разі, коли фізична особа набуває статусу суб'єкта господарювання, обирає вид економічної діяльності, надання в найм (оренду) належного їй нерухомого майна та спрощену систему оподаткування, за якою земельний податок не платиться.

Таким чином, однією із обов'язкових умов для сплати земельного податку, окрім наведених вище, є набуття платником статусу користувача чи власника земельної ділянки.

Враховуючи, що матеріалами справи не підтверджується набуття позивачем права користування земельною ділянкою, на якій розташоване приміщення за адресою: АДРЕСА_1, зокрема, Витягом із технічної документації, кадастровим планом, Витягом з бази даних міського кадастру, суд приходить до висновку, що станом на час винесення оскаржуваного рішення обов'язок щодо сплати земельного податку у позивача не виник.

Відповідно до частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно із частиною 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого: 1) суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України; 2) суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.

З урахуванням зазначеного, на підставі встановлених судом фактів та обставин, враховуючи, що докази, наведені відповідачем не доводять правомірності прийняття податкового повідомлення-рішення, а позивачем доведено суду обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд приходить до висновку, що податкове повідомлення-рішення № від 15.04.2016 р. підлягає скасуванню.

Згідно частини 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 71 цього Кодексу передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Системно проаналізувавши приписи законодавства України, зважаючи на взаємний та достатній зв'язок доказів у їх сукупності, та враховуючи, що докази, наведені відповідачем у запереченнях на позов, не спростовують доводи позивача, суд дійшов висновку, що адміністративний підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати підлягають відшкодуванню повністю.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 69-71, 94, 160-163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд м. Києва, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Позов Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 задовольнити.

2. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення ДПІ у Солом'янському районі ГУ ДФС у м.Києві від 15.04.2016 року № .

3. Судові витрати у сумі 551,20 гривень присудити на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань ДПІ у Солом'янському районі ГУ ДФС у м.Києві.

Постанова відповідно до ч. 1 ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів з дня її отримання особою, яка оскаржує постанову, за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя І.О. Іщук