Справа № 200/16657/16-а(2а/200/649/16)
Суддя: Богданенко І.Ю.
Дата ухвалення: 2016-11-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Богданенка І.Ю.,

суддів: Уханенка С.А. Дадим Ю.М. ,

за участю секретаря судового засідання: Сколишева О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро апеляційні скарги комунального підприємства «Управління з організації контролю у сфері благоустрою та розміщення зовнішньої реклами» Дніпропетровської міської ради, виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради

на ухвалу Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 29 вересня 2016 року

за позовом товариств з обмеженою відповідальністю «Алесан», «Сілл»

до виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради, Дніпропетровської міської ради,

треті особи Департамент економіки, фінансів та міського бюджету Дніпропетровської міської ради, комунальне підприємство «Управління з організації контролю у сфері благоустрою та розміщення зовнішньої реклами» Дніпропетровської міської ради

про визнання незаконними та скасування рішення, розпорядження,–

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2016 року товариства з обмеженою відповідальністю «Алесан», «Сілл» звернулися в Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська з позовом до виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради, Дніпропетровської міської ради, треті особи Департамент економіки, фінансів та міського бюджету Дніпропетровської міської ради, комунальне підприємство «Управління з організації контролю у сфері благоустрою та розміщення зовнішньої реклами» Дніпропетровської міської ради про визнання протиправними і скасування рішення виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради від 19 серпня 2016 року №349 «Про створення комісії з проведення аудиту окремо розташованих рекламних засобів на території міста» та розпорядження міського голови від 09 серпня 2016 року №509-р «Про створення комісії з проведення аудиту окремо розташованих рекламних засобів на території міста».

Судом першої інстанції відкрито провадження в адміністративній справі.

Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 29 вересня 2016 року задоволено заяву позивачів та вжито заходів забезпечення адміністративного позову шляхом:

- зупинення дії рішення виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради від 19 серпня 2016 року №349 «Про створення комісії з проведення аудиту окремо розташованих рекламних засобів на території міста» та розпорядження Дніпропетровського міського голови від 09 серпня 2016 року №509-р «Про створення комісії з проведення аудиту окремо розташованих рекламних засобів на території міста»;

- заборони виконавчому комітету Дніпропетровської міської ради, Дніпропетровському міському голові до розгляду справи по суті приймати аналогічні (подібні) рішення розпорядження;

- заборони виконавчому комітету Дніпропетровської міської ради, Дніпропетровській міській раді, Департаменту економіки, фінансів та міського бюджету Дніпропетровської міської ради, комунальному підприємству «Управління з організації контролю сфері благоустрою та розміщення зовнішньої реклами» Дніпропетровської міської ради, іншим виконавчим органам, підприємствам, установам, незалежно від форми власності, їх службовим та посадовим особам вчиняти будь-які дії направлені на виконання рішення виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради від 19 серпня 2016 року №349 «Про створення комісії з проведення аудиту окремо розташованих рекламних засобів на території міста» та розпорядження Дніпропетровського міського голови від 09 серпня 2016 року №509-р «Про створення комісії з проведення аудиту окремо розташованих рекламних засобів на території міста»;

- заборони виконавчому комітету Дніпропетровської міської ради, Дніпропетровській міській раді, Департаменту економіки, фінансів та міського бюджету Дніпропетровської міської ради, комунальному підприємству «Управління з організації контролю сфері благоустрою та розміщення зовнішньої реклами» Дніпропетровської міської ради, іншим виконавчим органам, підприємствам, установам незалежно від форми власності, їх службовим та посадовим особам використовувати в своїй роботі (діяльності) акти, рішення, документи, тощо, складені комісіями, які створені рішенням виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради від 19 серпня 2016 року №349 «Про створення комісії з проведення аудиту окремо розташованих рекламних засобів на території міста» та розпорядженням Дніпропетровського міського голови від 09 серпня 2016 року № 509-р «Про створення комісії з проведення аудиту окремо розташованих рекламних засобів на території міста»;

- заборони виконавчому комітету Дніпропетровської міської ради, Дніпропетровській міській раді, Департаменту економіки, фінансів та міського бюджету Дніпропетровської міської ради, комунальному підприємству «Управління з організації контролю сфері благоустрою та розміщення зовнішньої реклами» Дніпропетровської міської ради, іншим виконавчим органам, підприємствам, установам, організаціям незалежно від форми власності, їх службовим та посадовим особам вчиняти будь-які дії направлені на демонтаж рекламних конструкцій (рекламних засобів) позивачів, розташованих на території міста згідно виданих дозволів на розміщення зовнішньої реклами виданих у відповідності до чинного законодавства.

Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, комунальне підприємство «Управління з організації контролю у сфері благоустрою та розміщення зовнішньої реклами» Дніпропетровської міської ради, виконавчий комітет Дніпропетровської міської ради подали апеляційні скарги, в яких посилаючись на порушення судом норм процесуального права просять скасувати оскаржувану ухвалу та прийняти нову про відмову у задоволенні заяви про вжиття заходів забезпечення позову.

У судовому засіданні представники виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради, Дніпропетровської міської ради, комунального підприємства «Управління з організації контролю у сфері благоустрою та розміщення зовнішньої реклами» Дніпропетровської міської ради наполягають на доводах та вимогах апеляційних скарг.

Представники товариств з обмеженою відповідальністю «Алесан», «Сілл», Департамент економіки, фінансів та міського бюджету Дніпропетровської міської ради, будучи належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з’явилися.

На підставі клопотання товариств з обмеженою відповідальністю «Алесан», «Сілл», яке обґрунтоване неможливістю представника позивачів взяти участь у судовому засіданні внаслідок хвороби, 10 листопада 2016 року судом апеляційної інстанції відкладено апеляційний розгляд справи.

24 листопада 2016 року позивачами подано клопотання про перенесення розгляду справи, у зв’язку із участю представника в іншому судовому засіданні поза межами Дніпропетровської області.

Разом з цим, доказів направлення представника позивачів для участі в іншому судовому засіданні, як і доказів неможливості залучення позивачами іншого представника для представництва їх інтересів не надано, відповідних обставин не наведено, тобто відсутні підстави вважати, що неявка представника позивачів пов’язана з поважними причинами, у зв’язку з чим судом відмовлено у задоволенні клопотання про перенесення розгляду справи.

Перевіривши матеріали справи, оцінивши доводи апеляційних скарг та правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального права, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційні скарги підлягають задоволенню виходячи із наступного.

Як підтверджується матеріалами справи, Дніпропетровським міським головою винесено розпорядження від 09 серпня 2016 року №509-р «Про створення комісії з проведення аудиту окремо розташованих рекламних засобів на території міста» (а.с. 38).

Виконавчим комітетом Дніпропетровської міської ради прийнято рішення від 19 серпня 2016 року №349 «Про створення комісії з проведення аудиту окремо розташованих рекламних засобів на території міста» (а.с.34).

Відповідно до преамбули, оскаржувані розпорядження та рішення прийняті з метою проведення аудиту окремо розташованих рекламних засобів на території міста на предмет відповідності їх розміщення технічним умовам, для уникнення аварійних ситуацій, пов’язаних із розташуванням таких рекламних засобів із наданням утримувачами інженерних комунікацій погоджень дозволів на розміщення зовнішньої реклами із недотриманням необхідних вимог або відсутністю таких погоджень (у разі розміщення зовнішньої реклами у межах охоронних зон цих комунікацій).

Оскаржуваними розпорядженням та рішенням створена комісія з проведення аудиту окремо розташованих рекламних засобів на території міста, затверджений перелік виконавчих органів міської ради, підприємств, установ та організацій, представники яких входять до складу комісії; комісія наділена повноваженнями складання актів згідно з Положенням про порядок демонтажу та зберігання рекламних засобів в м. Дніпропетровську, у разі виявлення порушень щодо створення загрози аварійної ситуації внаслідок розміщення окремо розташованих рекламних засобів у межах охоронних зон інженерних комунікацій.

У клопотанні про забезпечення позову, позивачі зазначають, що прийняття оскаржуваних актів порушує норми чинного законодавства, вимоги Порядку розміщення зовнішньої реклами у м. Дніпропетровську, законні права та інтереси позивачів, як суб’єктів підприємницької діяльності.

В обґрунтування клопотання, позивачі вказують, що мають всі необхідні дозволи на розміщення зовнішньої реклами, які видані на підставі відповідних рішень виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради та погоджені з усіма визначеними робочим органом особами; вимагання будь-яких додаткових погоджень після отримання дозволу не передбачена ні локальними, ні загальними нормами законодавства; рішення та розпорядження не можуть встановлювати нові умови та обмеження до вже встановлених рекламних конструкцій на підставі раніше виданих дозволів; право комісії на складання актів технічного стану рекламного засобу не співпадає із метою створення комісії; оскаржувані акти суперечать нормам чинного законодавства, дублюють функції виконавчих органів та прийняті в порушення порядку та компетенції органів місцевого самоврядування.

Надаючи оцінку обставинам спірних відносин, суд першої інстанції дійшов висновку, що на думку позивачів оскаржувані рішення та розпорядження, а також акти чи будь-які документи, складені комісіями, створеними оскаржуваними рішенням та розпорядженням, є таким, що порушують їх права та інтереси як рекламорозповсюджувачів та членів територіальної громади, суб’єктів підприємницької діяльності – власників рекламних засобів, та створюють перешкоди для їх реалізації; наслідком складання комісіями, актів та будь-яких документів може бути проведення демонтажу рекламних засобів, а отже можуть бути прямо порушені законні права позивачів як рекламорозповсюджувачів міста, в результаті, чого їм буде завдано значних матеріальних збитків (можливе пошкодження рекламних засобів при демонтажі, витрати на демонтаж будуть покладені на розповсюджувачів зовнішньої реклами, неможливість надання послуг з розміщення реклами на даних рекламних засобах).

Постановляючи ухвалу про вжиття заходів забезпечення адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачами наведено відповідні обставини, які підтверджують існування ризику спричинення позивачам збитків до ухвалення рішення в справі та те, що для відновлення прав, свобод та інтересів позивача необхідно буде докласти значних зусиль та матеріальних витрат.

Суд апеляційної інстанції не погоджується з позицією суду першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно з частиною 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Відповідно до частини 1 статті 117 Кодексу адміністративного судочинства України, суд за клопотанням позивача або з власної ініціативи може постановити ухвалу про вжиття заходів забезпечення адміністративного позову, якщо існує очевидна небезпека заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, або захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, а також якщо очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб’єкта владних повноважень.

Отже, підставами для забезпечення позову є: 1) наявність очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі; 2) наявність неможливості захисту прав, свобод та інтересів позивача без вжиття таких заходів; 3) необхідність докладання значних зусиль та витрат для відновлення прав, свобод та інтересів позивача в разі невжиття таких заходів; 4) очевидність ознак протиправності рішення, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень.

За змістом статті 118 Кодексу адміністративного судочинства України, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) повинен з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема в тому, чи існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання рішення суду про задоволення позову; з’ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, яка звернулась з таким клопотанням, позовним вимогам.

Враховуючи зазначені норми, забезпечення адміністративного позову – це вжиття адміністративним судом певних заходів щодо охорони прав та свобод позивача, за умови очевидності ознак протиправності рішення, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, для створення можливості реального виконання рішення суду у разі задоволенні позову.

У вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що інститут забезпечення позову в адміністративному судочинстві є елементом права на судовий захист і спрямований на те, щоб не допустити незворотності певних наслідків відповідних дій щодо відновлення порушеного права. Забезпечення позову є складовою комплексу заходів, спрямованих на охорону публічно-правового та матеріально-правового інтересу в адміністративному судочинстві, а також однією з гарантій реального виконання можливого позитивного для особи рішення.

Судом першої інстанції не зазначено, які саме права та інтереси позивачів порушені спірними рішенням та розпорядженням; не вказано, в чому існує очевидна небезпека заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивачів до ухвалення рішення в адміністративній справі, з яких причин захист прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, а також про очевидність ознак протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень.

За змістом позову, клопотання про забезпечення адміністративного позову, позивачі зазначають, що мають всі необхідні дозволи на розміщення зовнішньої реклами, які видані на підставі відповідних рішень виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради.

Відповідно до частини 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

На час прийняття судом першої інстанції ухвали про вжиття заходів забезпечення адміністративного позову, позивачами не доведено, що вони є рекламорозповсюджувачами, власниками рекламних засобів, отримали дозволи на розміщення зовнішньої реклами у м. Дніпропетровську тощо, оскільки матеріали справи відповідних підтверджуючих доказів не містять.

Оскаржувані рішення та розпорядження не є актами індивідуальної дії відносно товариств з обмеженою відповідальністю «Алесан», «Сілл», а мають ознаки загального характеру.

Відповідно до змісту оскаржуваних рішення та розпорядження, вони безпосередньо не містять вказівку на проведення демонтажу рекламних засобів, не запроваджують додаткові погодження після отримання дозволу на розміщення зовнішньої реклами.

Висновки суду першої інстанції, що внаслідок реалізації оскаржуваних актів можуть бути прямо порушені законні права позивачів як рекламорозповсюджувачів міста, в результаті, чого їм буде завдано значних матеріальних збитків (можливе пошкодження рекламних засобів при демонтажі, витрати на демонтаж будуть покладені на розповсюджувачів зовнішньої реклами, неможливість надання послуг з розміщення реклами на даних рекламних засобах не обґрунтовуються жодними обставинами і фактами, та є лише припущеннями.

Крім того, обрані та запропоновані позивачами заходи забезпечення позову шляхом заборони приймати аналогічні рішення, вчиняти будь-які дії направлені на виконання оскаржуваних актів; використовувати в своїй роботі (діяльності) акти, рішення, документи, тощо, складені комісіями; вчиняти будь-які дії направлені на демонтаж рекламних конструкцій (рекламних засобів) позивачів фактично унеможливлюють виконання суб'єктом владних повноважень покладених на нього функцій, дискреційних повноважень, що суперечить меті застосування правового інституту забезпечення позову та не відповідають предмету позову.

Фактичні обставини справи, клопотання про вжиття заходів забезпечення позову на час його подання не містять встановлених статтею 117 Кодексу адміністративного судочинства України підстав для забезпечення адміністративного позову.

Отже, клопотання про забезпечення адміністративного позову є необґрунтованим та задоволенню не підлягає.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції порушено норми процесуального права, що призвело до прийняття необґрунтованого рішення та є підставою для його скасування, задоволення апеляційних скарг, та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні клопотання про вжиття заходів забезпечення адміністративного позову.

Відповідно до частини другої статті 211 Кодексу адміністративного судочинства України ухвали суду першої інстанції після їх перегляду в апеляційному порядку, а також ухвали суду апеляційної інстанції можуть бути оскаржені в касаційному порядку, якщо вони перешкоджають подальшому провадженню у справі. Заперечення проти інших ухвал можуть бути включені до касаційної скарги на судове рішення, ухвалене за наслідками апеляційного провадження.

Таким чином, ухвала суду апеляційної інстанції, постановлена за результатами апеляційного перегляду ухвали суду першої інстанції з питань забезпечення адміністративного позову окремо не може бути оскаржена в касаційному порядку.

Указана позиція викладена у постанові Пленуму Вищого адміністративного суду України від 06 березня 2008 року №2 «Про практику застосування адміністративними судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства України під час розгляду адміністративних справ».

Керуючись статтями 195, 196, 199, 202, 205, 206, 212 Кодексу адміністративного судочинства України,–

УХВАЛИВ:

Апеляційні скарги комунального підприємства «Управління з організації контролю у сфері благоустрою та розміщення зовнішньої реклами» Дніпропетровської міської ради, виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради – задовольнити.

Ухвалу Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 29 вересня 2016 року – скасувати.

Відмовити у задоволенні клопотання товариств з обмеженою відповідальністю «Алесан», «Сілл» про забезпечення адміністративного позову.

Ухвала набирає законної сили з моменту постановлення, та оскарженню не підлягає, оскільки не перешкоджає подальшому провадженню у справі.

Головуючий суддя І.Ю. Богданенко

суддя С.А. Уханенко

суддя Ю.М. Дадим