Справа № 814/2179/16
Суддя: Лебедєва Г. В.
Дата ухвалення: 2016-11-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі

21 листопада 2016 р. Справа № 814/2179/16

Суддя Миколаївського окружного адміністративного суду Лебедєва Г.В., розглянувши матеріали адміністративного позову ОСОБА_1 до Миколаївської міської ради, Першої Миколаївської державної нотаріальної контори про визнання нечинним рішення Миколаївської міської ради від 26.05.1988 року № 160 щодо обтяження заборони відчуження нерухомого майна, будинка за адресою: АДРЕСА_1; скасування запису у Єдиному реєстрі заборон відчуження об"єктів нерухомого майна за № НОМЕР_1 від 24.07.2006 року та № 3512682 від 26.07.2006 року про обтяження заборони будинка за адресою:АДРЕСА_1, -

В С Т А Н О В И В:

До Миколаївського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Миколаївської міської ради, Першої Миколаївської державної нотаріальної контори про визнання нечинним обтяження заборону відчуження нерухомого майна, будинка за адресою: АДРЕСА_1 накладену рішенням ММР від 26.05.1988 року за № 160, скасування запису у Єдиному реєстрі заборон відчуження об"єктів нерухомого майна за № НОМЕР_1 від 24.07.2006 року та № 3512682 від 26.07.2006 року про обтяження заборони будинка за адресою:АДРЕСА_1.

Ухвалою від 26.10.2016 року суд позовну заяву ОСОБА_1 до Миколаївської міської ради, Першої Миколаївської державної нотаріальної контори про визнання нечинним обтяження заборону відчуження нерухомого майна, будинка за адресою: АДРЕСА_1 накладену рішенням ММР від 26.05.1988 року за № 160, скасування запису у Єдиному реєстрі заборон відчуження об"єктів нерухомого майна за № НОМЕР_1 від 24.07.2006 року та № 3512682 від 26.07.2006 року про обтяження заборони будинка за адресою:АДРЕСА_1, залишив без руху та надав заявнику строк на усунення недоліків до 11.11.2016 року.

03 листопада 2016 року до канцелярії Миколаївського окружного адміністративного суду від позивача надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви разом з уточненим адміністративним позовом, у відповідності до якої позивач просив суд визнати нечинним рішення Миколаївської міської ради від 26.05.1988 року № 160 щодо обтяження заборони відчуження нерухомого майна, будинка за адресою: АДРЕСА_1; скасувати запис у Єдиному реєстрі заборон відчуження об"єктів нерухомого майна за № НОМЕР_1 від 24.07.2006 року та № 3512682 від 26.07.2006 року про обтяження заборони будинка за адресою:АДРЕСА_1.

Позов обґрунтовано протиправністю оскаржуваного рішення виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 26.05.1988 року № 160 щодо обтяження заборони відчуження нерухомого майна, будинка за адресою: АДРЕСА_1, з огляду на те, що ОСОБА_1 є власником 1/3 частини даної будівлі, у звязку з чим рішення виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 26.05.1988 року № 160 порушує її право власності.

У відповідності до ч.2 ст.107 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя відкриває провадження в адміністративній справі якщо відсутні підстави, в тому числі, для відмови у відкритті провадження у справі. Суд, розглянувши матеріали справи, вважає за необхідне відмовити у відкритті провадження, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Частиною 2 статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

За змістом п.1 ч.1 ст. 3 КАС України, справа адміністративної юрисдикції - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Суб'єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень (п.7 ч.1 ст.3).

Відповідно до ч. 2 ст.17 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема: 1) спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності; 2) спори з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби; 3) спори між суб'єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень; 4) спори, що виникають з приводу укладання, виконання, припинення, скасування чи визнання нечинними адміністративних договорів; 5) спори за зверненням суб'єкта владних повноважень у випадках, встановлених Конституцією та законами України; 6) спори щодо правовідносин, пов'язаних з виборчим процесом чи процесом референдуму; 7) спори фізичних чи юридичних осіб із розпорядником публічної інформації щодо оскарження його рішень, дій чи бездіяльності у частині доступу до публічної інформації; 8) спори фізичних чи юридичних осіб щодо оскарження рішень, дій або бездіяльності замовника у правовідносинах, що виникли на підставі Закону України "Про особливості здійснення закупівель товарів, робіт і послуг для гарантованого забезпечення потреб оборони", за виключенням спорів, пов'язаних із укладенням договору з переможцем переговорної процедури закупівлі, а також зміною, розірванням і виконанням договорів про закупівлю.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 12 жовтня 1978 року у справі «Zand v. Austria» вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у частині першій статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з <…> питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів <…>». З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

За правилами ч.1 ст.15 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

За приписами статті 2 ЦК України учасниками цивільних відносин є: держава Україна, Автономна Республіка Крим, територіальні громади, іноземні держави та інші суб'єкти публічного права.

Частиною 5 статті 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» від 21.05.97 № 280/97-ВР визначено, що органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об'єктами права комунальної власності, в тому числі виконують усі майнові операції, можуть передавати об'єкти права комунальної власності у постійне або тимчасове користування юридичним та фізичним особам, здавати їх в оренду, продавати і купувати, використовувати як заставу, вирішувати питання їхнього відчуження, визначати в угодах та договорах умови використання та фінансування об'єктів, що приватизуються та передаються у користування і оренду.

Як зазначено в п.26 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 01.03.2013 № 3 "Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ", право власності на майно, на речове право на чуже майно, захист цих прав регулюються цивільним законодавством, і власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном (стаття 391 ЦК), а особа, якій належить право на чуже майно, має право на захист цього права, у тому числі й від власника майна відповідно до положень глави 29 ЦК (стаття 396 ЦК), тому такі спори з урахуванням вимог статті 15 ЦПК підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства, якщо однією із сторін є фізична особа, незалежно від участі у них органу державної влади та/або органу місцевого самоврядування (суб'єкта владних повноважень).

Беручи до уваги те, що визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з'ясування всіх обставин у справі і обов'язок суб'єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій чи рішень, на відміну від визначального принципу цивільного судочинства, який полягає у змагальності сторін, суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися «судом, встановленим законом» у розумінні частини першої статті 6 Конвенції.

Правовідносини між сторонами за своїм змістом носять цивільно-правовий характер, оскільки пов'язані з обмеженням позивача в розпорядженні майном (його власністю), вимоги позивача не стосуються захисту його прав, свобод чи інтересів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів виконавчої влади, випливають зі спору про цивільне право, що свідчить про наявність у позивачів права звернення з цими вимогами до компетентного суду - місцевого суду загальної юрисдикції в порядку цивільного судочинства.

З огляду на викладене, приймаючи до уваги, що спірні питання в межах даного спору стосуються права власності на об'єкт нерухомості, суд вважає, що заявлені позивачем вимоги не підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.109 КАС України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо заяву не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Враховуючи вищенаведене, позивачу слід відмовити у відкритті провадження у справі.

Керуючись ст.ст. 2, 3, 4, 17, 107, 109, 165 КАС України, суддя, -

У Х В А Л И В:

Відмовити у відкритті провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Миколаївської міської ради, Першої Миколаївської державної нотаріальної контори про визнання нечинним рішення Миколаївської міської ради від 26.05.1988 року № 160 щодо обтяження заборони відчуження нерухомого майна, будинка за адресою: АДРЕСА_1; скасування запису у Єдиному реєстрі заборон відчуження об"єктів нерухомого майна за № НОМЕР_1 від 24.07.2006 року та № 3512682 від 26.07.2006 року про обтяження заборони будинка за адресою:АДРЕСА_1.

Роз'яснити позивачу, що повторне звернення з тією самою позовною заявою не допускається.

Роз'яснити позивачу, що розгляд цих вимог віднесено до юрисдикції місцевого суду загальної юрисдикції в порядку цивільного судочинства.

Копію ухвали разом із позовною заявою та усіма доданими до неї матеріалами надіслати позивачеві.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги до Миколаївського окружного адміністративного суду протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя Г.В. Лебедєва