Справа № 822/1550/16
Суддя: Совгира Д. І.
Дата ухвалення: 2016-11-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 822/1550/16

Головуючий у 1-й інстанції: Божук Д.А.

Суддя-доповідач: Совгира Д. І.

22 листопада 2016 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Совгири Д. І.

суддів: Білоуса О.В. Курка О. П. ,

за участю:

секретаря судового засідання: Коваль К.В.,

представника позивача: ОСОБА_2,

представника відповідача: Кундиловської М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Красилівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби України у Хмельницькій області на постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 08 вересня 2016 року у справі за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 до Красилівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби України у Хмельницькій області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до Хмельницького окружного адміністративного суду з позовом до Красилівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби України у Хмельницькій області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень.

Постановою Хмельницького окружного адміністративного суду від 08 вересня 2016 року адміністративний позов задоволено у повному обсязі.

Не погоджуючись з даною постановою суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального права просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволені позовних вимог відмовити.

В судовому засіданні представник позивача заперечував проти задоволення апеляційної скарги відповідача та просив суд залишити її без задоволення, а постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 08 вересня 2016 року - без змін.

Представник відповідача підтримала доводи апеляційної скарги та просила суд задовольнити її.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представників сторін, які прибули в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо суб'єкта, за позивачем на праві власності зареєстровано нерухоме майно, а саме нежитлові будівлі - загальною площею 72,1 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 та загальною площею 1129,7 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_2.

Красилівською ОДПІ відповідно до пп.266.7.2. п.266.7 ст.266 ПК України позивачу винесені податкові повідомлення-рішення від 21.06.2016 №902350-13 та №90236-13, якими визначено суму податкового зобов'язання за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Вважаючи зазначені податкові повідомлення-рішення протиправними, позивач звернувся з позовом до суду.

Розглядаючи даний позов суд першої інстанції дійшов висновку про те, що оскаржувані податкові повідомлення - рішення прийнятті з порушенням норм чинного законодавства України. Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

01.01.2015 набрав чинності Закон України №71-VIII від 28.12.2014 "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи" (далі - Закон). Вказаним Законом запроваджено податок на майно, що відповідно до пп.265.1.1 п.265.1 ст.265 ПК України включає в себе податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Згідно пп.266.1.1 п.266.1 ст.266 ПК України, платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об'єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Відповідно до пп.266.2.1 п.266.1 ст.266 ПК України, об'єктом оподаткування є об'єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.

Суд зауважує, що згідно з пп.10.1.1 п.10.1 ст.10 ПК України, податок на майно належить до місцевих податків.

Пунктом 10.3 ст.10 ПК України визначено, що місцеві ради в межах повноважень, визначених цим Кодексом, вирішують питання відповідно до вимог цього Кодексу щодо встановлення податку на майно (в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки) та встановлення збору за місця для паркування транспортних засобів, туристичного збору.

Таким чином, безпосереднє встановлення місцевих податків, а відтак і податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, віднесено до компетенції місцевих рад у межах їх повноважень.

Пунктом 12.3 ст.12 ПК України визначені, зокрема, повноваження міських рад щодо податків та зборів.

Згідно пп.12.3.1 п.12.3 ст.12 ПК України, встановлення місцевих податків та зборів здійснюється у порядку, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до пп.12.3.4 п.12.3 ст.12 ПК України, рішення про встановлення місцевих податків та зборів офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлюваних місцевих податків та зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом.

Зазначена норма узгоджується із закріпленим у пп.4.1.9 п.4.1 ст.4 ПК України, принципом стабільності. Відповідно до цього принципу зміни до будь-яких елементів податків та зборів не можуть вноситися пізніш як за шість місяців до початку нового бюджетного періоду, в якому будуть діяти нові правила та ставки. Податки та збори, їх ставки, а також податкові пільги не можуть змінюватися протягом бюджетного року.

На підставі зазначеного, суд приходить до висновку, що для застосування рішення про встановлення місцевих податків у 2015 році, таке рішення мало бути прийнято місцевою радою до 15.07.2014.

Разом з тим, суд встановив, що рішенням 47 сесії Старокостянтинівської міської ради Хмельницької області від 30.01.2015 року №4 встановлено в м. Старокостянтинові податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, затверджено положення про зазначений податок, та встановлені ставки податку у відсотках.

Згідно з ст.3 Бюджетного кодексу України, бюджетний період для всіх бюджетів, що складають бюджетну систему України, становить один календарний рік, який починається 1 січня кожного року і закінчується 31 грудня того ж року.

Отже, 2015 - це плановий період, а 2016 рік - вже бюджетний період.

Обов'язковою для застосування в Україні є практика Європейського суду з прав людини, яка ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" визнана джерелом права.

У рішенні від 14.10.2010 у справі "Щокін проти України" Європейський суд з прав людини висловив позицію що будь-яке втручання публічних органів у мирне володіння майном повинно бути законним. Говорячи про "закон", ст.1 Першого протоколу до Конвенції посилається на ту саму концепцію, що міститься в інших положеннях Конвенції (рішення у справі "Шпачек s.r.о." проти Чеської Республіки"). Ця концепція вимагає, перш за все, щоб такі заходи мали підстави в національному законодавстві. Вона також відсилає до якості такого закону, вимагаючи, щоб він був доступним для зацікавлених осіб, чітким та передбачуваним у своєму застосуванні (рішення у справі "Бейелер проти Італії").

Вирішуючи питання про справедливу рівновагу між інтересами суспільства і конкретної особи Європейський суд з прав людини у своєму рішенні у справі "Трегубенко проти України" від 02.11.2004 категорично ствердив, що "правильне застосування законодавства незаперечно становить "суспільний інтерес".

За таких обставин, беручи до уваги вищенаведені норми законодавства, суд погоджується з доводами позивача про те, що згадане рішення Старокостянтинівської міської ради Хмельницької області від 30.01.2015 №4 може бути застосовано до правовідносин з питань оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, які виникли з 01.01.2016, адже його не було прийнято та опубліковано у строк, визначений пп.12.3.4 п.12.3 ст.12 ПК України.

Як наслідок, суд відхиляє як необґрунтоване твердження відповідача щодо того, що фізичні особи у 2016 році сплачують податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2015 рік у порядку встановленому Законом України №71-VIII від 28.12.2014 "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи".

Крім того, суд враховує, що нерухоме нежитлове майно, за яке згідно податкового повідомлення-рішення від 21.06.2016 №902350-13, нараховано податок в розмірі 878,18 грн., є котельнею, що підтверджується договором купівлі-продажу від 25.02.2016. Підпунктом 1.2 п.1 рішення 50 сесії Старокостянтинівської міської ради №9 від 22.05.2015 внесено зміни до рішення 47 сесії міської ради від 30.01.2015 №4 "Про затвердження місцевих податків", а саме п.5 додатку до зазначеного рішення доповнено пп.5.4, згідно якого встановлено 0% ставки податку для об'єктів - господарських (присадибних) будівель - допоміжні (нежитлові) приміщення, до яких належать сараї, хліви, гаражі, літні кухні, майстерні, вбиральні, погреби, навіси, котельні, бойлерні, трансформаторні підстанції тощо. Отже, до нерухомого майна - котельні встановлена 0% ставки податку.

Згідно ч.1 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. Частиною 2 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Суд враховує, що відповідачем не доведена, а позивачем спростована, правомірність винесення оскаржуваних податкових повідомлень-рішень форми "Ф" від 21.06.2016 №90235-13 та №90236-13.

Тому, враховуючи вищезазначене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального права, які призвели до неправильного вирішення справи, тобто прийнята постанова відповідає матеріалам справи та вимогам закону і підстав для її скасування не вбачається.

Відповідно до ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті рішення суду з одних лише формальних підстав.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу Красилівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби України у Хмельницькій області залишити без задоволення, а постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 08 вересня 2016 року - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст. 212 КАС України.

Головуючий Совгира Д. І.

Судді Білоус О.В. Курко О. П.