Справа № 804/1554/16
Суддя: Турова Олена Михайлівна
Дата ухвалення: 2016-09-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 вересня 2016 р. Справа № 804/1554/16
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді: Турової О.М.,
за участю секретаря судового засідання: Бузякова М.Р.,
представника позивача: ОСОБА_1
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпро адміністративну справу
за позовом Приватного акціонерного товариства «АГРА»
до Державної податкової інспекції у Бабушкінському районі м. Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області
про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -
В обґрунтування предявленого позову зазначалося, що відповідач за результатами проведеної документальної позапланової невиїзної перевірки позивача дійшов помилкових висновків про порушення останнім приписів п.п.16.1.4 п.16.1 ст.16, п.288.5 ст.288 Податкового кодексу України, оскільки позивач правомірно сплачував орендну плату за земельні ділянки у розмірах, визначених в договорах оренди цих земельних ділянок, укладених з Дніпропетровською міською радою. При цьому вимоги п.288.5 ст.288 Податкового кодексу України щодо мінімального розміру орендної плати стосуються узгодження орендної плати при укладанні договору або ж при внесенні змін до нього, однак, договори оренди землі між позивачем та Дніпропетровською міською радою було укладено ще у 2005-2008рр., тобто ще до набрання законної сили Податковим кодексом України, і жодних змін та доповнень відносно розміру орендної плати до цих договорів станом на теперішній день внесено не було. Зважаючи на те, що відповідно до п.288.1 ст.288 Податкового кодексу України підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є саме договір оренди такої земельної ділянки, податкові органи мають право лише перевіряти правильність визначення та сплати орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності виключно на підставі договору оренди таких земельних ділянок і не наділені повноваженнями визначати у договорі оренди землі розмір орендної плати. Тим більше, що ні Податковий кодекс України, ні будь-який інший нормативно-правовий акт не містить норм, які б зобовязували орендаря сплачувати орендну плату у розмірі, що не відповідає розміру, визначеному у договорі оренди, і сплачувати її у більшому розмірі в разі законодавчої зміни граничного розміру цієї плати до внесення змін до самого договору оренди. Також, позивач зазначав, що в акті перевірки існують розбіжності щодо площі земельних ділянок.
Представник позивача у судовому засіданні підтримав предявлений позов у повному обсязі та, посилаючись на викладені у ньому доводи, просив повністю його задовольнити.
Відповідач правом на подання письмових заперечень на адміністративний позов не скористався.
Представник відповідача у попередньому судовому засіданні надав усні заперечення на адміністративний позов, в яких зазначав, що посилання позивача стосовно того, що розмір орендної плати за землю є умовою договору оренди - помилкові, оскільки орендна плата є формою податку на землю, а, отже, справляння плати за землю, як і справляння інших обовязкових платежів, є сферою регулювання податкового законодавства.
У судове засідання 13.09.2016р. представник відповідача не зявився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, клопотань та заяв не надавав.
Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази, а також проаналізувавши зміст норм матеріального та процесуального права, що регулюють спірні правовідносини, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні адміністративного позову, виходячи з наступних підстав.
Судом встановлено, що Приватне акціонерне товариство «АГРА» (далі ПрАТ «АГРА») перебуває на обліку в Державній податковій інспекції у Бабушкінському районі м. Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області (далі ДПІ у Бабушкінському районі м. Дніпропетровська ГУ ДФС у Дніпропетровській області) як платник податків та, зокрема, є платником орендної плати за землі державної або комунальної власності (орендар), який згідно з Податковим кодексом України подає податкову декларацію з цього податку.
За результатами означеної перевірки складено акт №2676/04-62-22/131659485 від 03.06.2015р. яким зафіксовано допущення позивачем порушення приписів п.п.16.1.4 п.16.1 ст.16, п.288.5 ст.288 Податкового кодексу України, внаслідок чого останнім занижена орендна плата за земельні ділянки, розташовані на території Бабушкінського району, на 2012 рік на 293022,00грн.
Означений висновок акту перевірки обґрунтований тим, що позивачем була задекларована та сплачена орендна плата за землю відповідно до уточнюючої податкової декларації по орендній платі за землю на 2012 рік від 13.09.2013р. у заниженому розмірі та без урахування приписів ст.288 Податкового кодексу України, якою встановлено мінімальний розмір орендної плати за землю, а також рішення Дніпропетровської міської ради від 02.02.2011р. №216/8, яким встановлено річний розмір орендної плати за користування земельними ділянками у мінімальному розмірі орендної плати, визначеної Податковим кодексом України, незалежно від мети використання.
Вирішуючи позовні вимоги щодо визнання протиправним та скасування вищевказаного податкового повідомлення-рішення, суд зважає на наступне.
Судом встановлено, що протягом 2005-2008р.р. позивачем було укладено ряд договорів оренди земельних ділянок, а саме:
Договору позивачу в оренду передається земельна ділянка площею 0,0580 га., що
Так, позивач задекларував та сплачував орендну плату за вищевказані земельні ділянки у розмірі, визначеному у вищевказаних договорах оренди цих земельних ділянок.
Посилаючись на заниження позивачем грошового зобовязання з плати за землю у звязку з проведенням її обрахунку відповідно до положень договору оренди, а не Податкового кодексу України та рішення Дніпропетровської міської ради №216/8 від 02.02.2011р., податковий орган здійснив донарахування відповідного зобовязання.
Так, згідно зі ст.206 Земельного кодексу України використання землі в Україні є платним. Обєктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.
Відповідно до статті 96 Земельного кодексу України землекористувачі зобов'язані своєчасно сплачувати земельний податок або орендну плату.
Починаючи з 01 січня 2011 року, законодавець систематизував правила адміністрування земельного податку та орендної плати за землю, як обов'язкового платежу, в розділі ХІІІ Податкового кодексу України, який регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначають вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, а також відповідальність за порушення податкового законодавства (далі по тексту ПК України).
Відповідно до підпункту 14.1.147 пункту 14.1 статті 14 ПК України плата за землю - загальнодержавний податок, який справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.
Орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності - обов'язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою (підпункт 14.1.136 пункту 14.1 статті 14 даного Кодексу).
Пунктом 288.1 статті 288 ПК України визначено, що підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки.
Відповідно до норм Податкового кодексу України, річна сума платежу, що підлягає перерахуванню до бюджету суб'єктами господарювання, які орендують земельні ділянки державної і комунальної власності, визначається відповідно до умов договору, але з урахуванням вимог підпункту 288.5.1 пункту 288.5 статті 288 ПК України тобто, не може бути меншою: для земель сільськогосподарського призначення - розміру земельного податку, що встановлюється розділом XIII Кодексу; для інших категорій земель - трикратного розміру земельного податку, що встановлюється розділом XIII Кодексу.
Таким чином, річна сума платежу орендної плати за землю не може бути меншою розміру, визначеного підпункту 288.5.1 пункту 288.5 статті 288 ПК України, а саме: трикратного розміру земельного податку.
Оскільки плату за землю у формі орендної плати за землі комунальної та державної власності віднесено Верховною Радою України до загальнодержавних податків і зборів згідно переліку статті 9 ПК України, логічним завершенням аналізу наведених правових норм є висновок про те, що розмір орендної плати за вказані ділянки є нормативно-регульованою ціною із визначеними мінімальною та максимальною межами.
Тобто, починаючи з 01 січня 2011 року, на адміністрування орендної плати та відносини, що виникають при оренді земельної ділянки комунальної та державної власності, поширюються приписи Податкового кодексу України з усіма правилами обрахування орендної плати та наслідками недотримання порядку нарахування та справляння даного обов'язкового платежу.
Саме із зазначеного часу мінімальний розмір річної орендної плати за земельні ділянки, які перебувають у державній або комунальній власності та грошову оцінку яких встановлено, становить 3 % від їх грошової оцінки.
Зважаючи на законодавче закріплення мінімального та максимального розміру орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності, суд вважає, що після набрання чинності Податковим кодексом України позивач мав самостійно перерахувати розмір орендної плати з урахуванням обмежень, визначених підпунктами 288.5.1 та 288.5.2 пункту 288.5 статті 288 ПК України.
Наведені висновки узгоджуються з позицією Верховного суду України, викладеною у постановах від 14 липня 2015 року у справі №21-1699а15, від 02 грудня 2014 року у справі №21-274а14.
Також слід зазначити, що з метою приведення рішень Дніпропетровської міської ради та її виконавчого комітету у галузі земельних відносин у відповідність до вимог чинного законодавства Дніпропетровською міською радою в зв'язку з вступом в дію з 01.01.2011р. Податкового кодексу України було прийнято рішення від 02.02.2011р. №216/8, яким встановлено річний розмір орендної плати за користування земельними ділянками на території міста у мінімальному розмірі орендної плати, визначеному Податковим кодексом України, незалежно від мети використання.
Відповідно до п.286.1 ст.286 Податкового кодексу України підставою для нарахування земельного податку є дані державного земельного кадастру.
Підпунктом 14.1.42 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України визначено, що дані державного земельного кадастру - це сукупність відомостей і документів про місце розташування та правовий режим земельних ділянок, їх оцінку, класифікацію земель, кількісну та якісну характеристики, розподіл серед власників землі та землекористувачів, підготовлених відповідно до закону.
Пунктом 289.1 ст.289 Податкового кодексу України встановлено, що для визначення розміру податку та орендної плати використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок.
Згідно з п.274.1 ст.274 Податкового кодексу України визначено, що ставка податку за земельні ділянки, нормативну грошову оцінку яких проведено, встановлюється у розмірі 1 відсотка від їх нормативної грошової оцінки.
Так, з інформації державного земельного кадастру нормативна грошова оцінка земельних ділянок за наступними договорами складає:
- 72,44грн. за договором від 01.11.2005р. щодо оренди земельної ділянки по вул. Глинки, 1 площею 0,0002га;
- 434,66грн. за договором від 01.11.2005р. щодо оренди земельною ділянки по вул. Глинки, 1, площею 0,0012га;
- 543,32грн. за договором від 01.11.2005р. щодо оренди земельною ділянки по вул. Глинки, 1, площею 0,0015га;
- 4175,94грн. за договором від 23.08.2005р. щодо оренди земельною ділянки по вул. Чкалова, 12-Б, площею 0,0110га;
- 6947,25грн. за договором 23.08.2005р. щодо оренди земельної ділянки по вул. Чкалова, 12-А, площею 0,0183га;
- 120734,17грн. за договором від 29.12.2006р. щодо оренди земельної ділянки по вул. Глинки, 1, площею 0,2564га;
- 871479,19грн. за договором від 23.08.2005р. щодо оренди земельної ділянки по вул. Плеханова вул. Харківська вул. Глинки вул. Миронова площею 0,6363га та площею 0,7181га.
Судом встановлено, що позивачем було задекларовано та сплачено орендну плату за вищевказані земельні ділянки на суму 223754,54грн. відповідно до уточнюючої податкової декларації по орендній платі за землю на 2012 рік від 13.09.2013р.
Відповідно до п.п.54.3.3 п.54.3 ст.54 ПК України згідно з податковим та іншим законодавством особою, відповідальною за нарахування сум податкових зобов'язань з окремого податку або збору, застосування штрафних (фінансових) санкцій та пені, у тому числі за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності, є контролюючий орган.
Згідно з п.123.1 ст.123 ПК України у разі якщо контролюючий орган самостійно визначає суму податкового зобов'язання, зменшення суми бюджетного відшкодування та/або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків на підставах, визначених підпунктами 54.3.1, 54.3.2, 54.3.4, 54.3.5, 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, - тягне за собою накладення на платника податків штрафу в розмірі 25 відсотків суми визначеного податкового зобов'язання, завищеної суми бюджетного відшкодування.
Щодо доводів позивача про те, що ні Податковий кодекс України, ні будь-який інший нормативно-правовий акт не містить норм, які б зобовязували орендаря сплачувати орендну плату у розмірі, що не відповідає розміру, визначеному у договорі оренди, і сплачувати її у більшому розмірі в разі законодавчої зміни граничного розміру цієї плати до внесення змін до самого договору оренди, суд зазначає наступне.
Так, відповідно до ст.67 Конституції України, кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.
Згідно п.1.1 ст.1 Податкового кодексу України цей Кодекс регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.
Підпунктом 4.1.1 пункту 4.1 статті 4 Податкового кодексу України встановлено, що податкове законодавство України ґрунтується, зокрема, на принципі загальності оподаткування, відповідно до якого кожна особа зобов'язана сплачувати встановлені цим Кодексом, законами з питань митної справи податки та збори, платником яких вона є згідно з положеннями цього Кодексу.
Пунктом 3 Прикінцевих положень Податкового кодексу України визначено, що в разі якщо законодавчими актами передбачені інші правила справляння податків та зборів, що регулюються цим Кодексом, застосовуються правила цього Кодексу.
З аналізу наведених законодавчих приписів вбачається, що норми Податкового кодексу України у регулюванні питань оподаткування є спеціальними, а, отже, першочерговими у застосуванні.
При цьому договори, що укладаються на території України, мають не суперечити нормам чинного законодавства держави. До того ж приписами п.п.288.5.1 п.288.5 ст.288 Податкового кодексу України чітко встановлено, що розмір орендної плати встановлюється у договорі оренди, але річна сума платежу не може бути меншою, ніж передбачено цією статтею. Отже, жодних протиріч та неузгодження між приписами цивільного законодавства, що встановлює свободу договору, зобовязуючи при цьому його сторін дотримуватися чинного законодавства, та приписами податкового законодавства, яке не позбавляє сторін договору оренди права самостійно встановлювати у ньому розмір орендної плати, однак, зобовязує визначати цю плату у рамках її мінімальної та максимальної межі, встановлених ст.288 Податкового кодексу України, немає. Тим більше, що ст.206 Земельного кодексу України також говорить про те, що орендна плата за землю справляється відповідно до закону.
Також, представник позивача у судовому засіданні зазначав, що позивачем помилково було вказано у позові про наявність розбіжностей у площі орендованих земельних ділянок (невірне зазначення в акті площі земельної ділянки, розташованої за адресою: вул. Плеханова вул. Харківська вул. Глинки вул. Миронова), оскільки насправді вказана в акті перевірки площа збігається з дійсною площею.
За таких обставин, суд приходить до висновку про те, що відповідачем правомірно було збільшено позивачеві суму грошових зобов'язань з орендної плати за землю з юридичних осіб, а, отже, оскаржуване податкове повідомлення-рішення є правомірним і скасуванню не підлягає.
Оскільки у задоволенні позовних вимог відмовлено, судові витрати, понесені позивачем у вигляді сплати судового збору, не відшкодовуються.
Керуючись ст. ст. 122, 160-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-
ПОСТАНОВИВ:
У задоволенні адміністративного позову Приватного акціонерного товариства «АГРА» до Державної податкової інспекції у Бабушкінському районі м. Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення відмовити у повному обсязі.
Постанова суду набирає законної сили відповідно до вимог ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в порядку та у строки, встановлені ст. 186 цього Кодексу до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги через Дніпропетровський окружний адміністративний суд з одночасним направленням копії апеляційної скарги особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_3