Справа № 804/5561/15
Суддя: Єрьомін А.В.
Дата ухвалення: 2016-11-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 листопада 2016 року м. Київ К/800/50231/15

Вищий адміністративний суд України в складі колегії суддів:

Єрьоміна А.В.(головуючий); Горбатюка С.А.,
Кравцова О.В.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні адміністративну справу за касаційною скаргою ОСОБА_4 на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17 червня 2015 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 5 листопада 2015 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Державного реєстратора прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області Коноваленка Анатолія Володимировича, Реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2015 року ОСОБА_4 (далі - позивач) звернулася до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Державного реєстратора прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області Коноваленка Анатолія Володимировича, Реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області, в якому просила визнати протиправним та скасувати рішення від 13 березня 2015 року №19977085 про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень, винесене державним реєстратором прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області Коноваленком А.В., зобов'язати Реєстраційну службу Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області здійснити державну реєстрацію права власності на житловий будинок, розташований у АДРЕСА_1 за ОСОБА_4 та видати відповідне свідоцтво про право власності на нерухоме майно.

В обґрунтування позовних вимог зазначала, що відповідно до протоколу загальних зборів ОСББ «Житлоремсоюз» від 16 лютого 2015 року прийнято рішення про передачу будинку АДРЕСА_1 з балансу ОСББ «Житлоремсоюз» в управління ОСОБА_4

Рішенням від 13 березня 2015 року №19977085 їй було відмовлено у державній реєстрації права власності на житловий будинок, що розташований за адресою м. Дніпропетровськ, вул. Тамбовська, 2.

Вважає таку відмову безпідставною, просить зареєструвати за нею право власності на вказаний вище будинок.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17 червня 2015 року, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 5 листопада 2015 року, в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

У касаційній скарзі позивач, посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить оскаржувані рішення скасувати, ухвалити нове судове рішення про задоволення адміністративного позову.

Заслухавши доповідача, здійснивши перевірку матеріалів справи та доводів касаційної скарги, Вищий адміністративний суд України приходить до висновку про те, що касаційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, 20 лютого 2015 року позивач подала до Реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень для проведення державної реєстрації права власності на житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1

Разом із заявою до Реєстраційної служби було подано: свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_1, видане Реєстраційною службою Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області; технічний паспорт від 02.02.2015 р.; копія акту приймання - передачі від 20 лютого 2015 року; копія протоколу від 20.02.2015 р. ОСББ «Житлоремсоюз».

Державним реєстратором прав на нерухоме майно 13 березня 2015 року прийнято рішення № 19977085 про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень. Підставою для прийняття оскаржуваного рішення № 19977085 від 13 березня 2015 року стали висновки про те, що згідно з Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2013 року №868, не передбачена підстава видачі свідоцтва про право власності у зв'язку з передачею на баланс об'єктів нерухомого майна; відповідно до наданих документів, ОСОБА_4 є власником квартири АДРЕСА_1 заявником же подано заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, відповідно до якої ОСОБА_4 просить зареєструвати будинок літ. А-1, басейн, споруди № 1-3, І; в технічному паспорті б/н від 2 лютого 2015 року, виданого ФОП ОСОБА_6 зазначено, що вказане домоволодіння знаходиться на земельній ділянці площею 587 кв.м., заявником же не надано документів, які б підтверджували право користування або володіння на зазначену земельну ділянку; в технічному паспорті б/н від 2 лютого 2015 року, виданого ФОП ОСОБА_6 зазначено, що прибудова А1-1, підвал ПД, вхід в підвал А1, навіс «а», ганок та басейн збудовано в 2009 році, між тим, документів, що підтверджують прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкту заявником не надано; з наданого технічного паспорту б/н від 2 лютого 2015 року, виданого ФОП ОСОБА_6 видно, що заявляються права лише на частину житлового будинку літ. А-1.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що відповідно до Свідоцтва про право власності на нерухоме майно та Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень від 17 грудня 2014 року, які були надані державному реєстратору, вбачається, що позивачу належить на праві приватної власності об'єкт нерухомого майна - квартира АДРЕСА_1, розмір часток - 1/1, загальною площею 197,2 кв.м., житловою площею 64,2 кв.м.

Згідно з технічним паспортом на садибний (індивідуальний) житловий будинок АДРЕСА_1 до будівель, що є складовою житлового будинку входять: житловий будинок А-1; басейн; споруди №1-3. Отже, об'єкт нерухомого майна, який просив зареєструвати позивач - це житловий будинок АДРЕСА_1 в цілому, у той час, як відповідно до Свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 17 грудня 2014 року ОСОБА_4 є власником тільки квартири АДРЕСА_1

Судом встановлено, що відбувалось перепланування квартир АДРЕСА_1 і АДРЕСА_2 в спірному будинку, власником яких з 2014 року стала ОСОБА_4, таким чином, суди попередніх інстанцій дійшли до правильного висновку про те, що реконструкція будинку відбувалась. Висновки державного реєстратора про порушення п. 49 Порядку №868 у зв'язку з ненаданням документів, що засвідчують прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкту та документів, що підтверджують виникнення, перехід та припинення речових прав на земельну ділянку, є правомірними, а тому висновки державного реєстратора щодо наявності суперечностей між заявленими та зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно, є правомірними.

Відносини, пов'язані з державною реєстрацією прав на нерухоме майно та їх обтяжень регулюються Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 1 липня 2004 року №1952-IV (в редакції чинній з 01.01.2013 року) (далі - Закон №1952-IV) та Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2013 року № 868.

Відповідно до статті 15 Закону №1952-IV, державна реєстрація прав та їх обтяжень проводиться в такому порядку:

1) прийняття і перевірка документів, що подаються для державної реєстрації прав та їх обтяжень, реєстрація заяви;

2) встановлення факту відсутності підстав для відмови в державній реєстрації прав та їх обтяжень, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та/або їх обтяжень;

3) прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, відмову в ній або зупинення державної реєстрації;

4) внесення записів до Державного реєстру прав;

5) видача свідоцтва про право власності на нерухоме майно у випадках, встановлених статтею 18 цього Закону;

6) надання витягів з Державного реєстру прав про зареєстровані права та/або їх обтяження.

Державній реєстрації підлягають виключно заявлені права та їх обтяження за умови їх відповідності законодавству і поданим документам.

Згідно із п. 36 Порядку №868, для проведення державної реєстрації речових прав необхідними документами є документи, що підтверджують виникнення, перехід або припинення таких прав на нерухоме майно, та інші документи, визначені цим Порядком.

Для проведення державної реєстрації речового права на нерухоме майно, що є похідним від права власності, одночасно з проведенням державної реєстрації права власності на таке майно заявником подаються документи, необхідні для проведення державної реєстрації права власності на таке майно та державної реєстрації речового права, що є похідним від нього.

Документами, що підтверджують виникнення, перехід та припинення речових прав на нерухоме майно, є:

1) укладений в установленому законом порядку договір, предметом якого є нерухоме майно, права щодо якого підлягають державній реєстрації, або речове право на нерухоме майно чи його дублікат;

2) свідоцтво про право власності на частку в спільному майні подружжя в разі смерті одного з подружжя, видане нотаріусом або консульською установою України, чи його дублікат;

3) свідоцтво про право на спадщину, видане нотаріусом або консульською установою України, чи його дублікат;

4) видані нотаріусом свідоцтво про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів) та свідоцтво про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів), якщо прилюдні торги (аукціони) не відбулися, чи їх дублікати;

5) свідоцтво про право власності на нерухоме майно, видане державним реєстратором відповідно до закону;

6) свідоцтво про право власності, видане органом приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді, чи його дублікат;

7) свідоцтво про право власності на нерухоме майно чи його дублікат, видані до 1 січня 2013 року органом місцевого самоврядування або місцевою держадміністрацією;

8) рішення про закріплення нерухомого майна на праві оперативного управління чи господарського відання, прийняте власником нерухомого майна чи особою, уповноваженою управляти таким майном;

9) державний акт на право приватної власності на землю, державний акт на право власності на землю, державний акт на право власності на земельну ділянку або державний акт на право постійного користування землею;

10) рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно;

11) ухвала суду про затвердження (визнання) мирової угоди;

12) заповіт, яким установлено сервітут на нерухоме майно;

13) закон, яким установлено сервітут на нерухоме майно;

14) рішення уповноваженого законом органу державної влади про повернення об'єкта нерухомого майна релігійній організації;

15) рішення власника майна, уповноваженого ним органу про передачу об'єкта нерухомого майна з державної у комунальну власність чи з комунальної у державну власність або з приватної у державну чи комунальну власність;

16) інші документи, що підтверджують виникнення, перехід та припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно відповідно до закону.

Згідно приписів п. 15 Порядку №868, під час розгляду заяви про державну реєстрацію і документів, що додаються до неї, державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно, їх обтяженнями, зокрема щодо: обов'язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення; відомостей про нерухоме майно, речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, наявних у Державному реєстрі прав та поданих документах; наявності обтяжень прав на нерухоме майно, зареєстрованих відповідно до закону; наявності факту виконання умов правочину, з якими закон та/або договір (угода), пов'язує можливість проведення державної реєстрації виникнення, переходу, припинення прав на нерухоме майно або обтяження таких прав.

Відповідно до п. 20 Порядку №868, за результатами розгляду заяви та документів, необхідних для проведення державної реєстрації прав, державний реєстратор приймає рішення про державну реєстрацію прав або рішення про відмову в такій реєстрації.

Згідно із п. 23 Порядку №868, державний реєстратор приймає рішення про відмову в державній реєстрації прав та їх обтяжень виключно за наявності підстав для відмови в державній реєстрації прав, що визначені у Законі України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Пунктом 49 Порядку №868 визначено, що для проведення державної реєстрації права власності з видачею свідоцтва на новозбудований чи реконструйований об'єкт нерухомого майна (в тому числі в результаті переведення об'єкта нерухомого майна з житлового у нежитловий або навпаки) заявник, крім документа, що підтверджує виникнення, перехід та припинення речових прав на нерухоме майно подає документ, що підтверджує виникнення, перехід та припинення речових прав на земельну ділянку та документ, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкта.

З урахуванням викладеного, Вищий адміністративний суд України погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про те, що державним реєстратором правомірно, у відповідності до положень статті 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», при проведенні державної реєстрації було встановлено, що подані ОСОБА_4 документи не відповідають вимогам діючого законодавства та не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують.

Суди першої та апеляційної інстанцій повно встановили обставини справи, дали належну оцінку доказів, правильно застосували норми матеріального та процесуального права та обґрунтовано відмовили в задоволенні адміністративного позову, тому підстави для скасування оскаржуваних судових рішень відсутні.

Відповідно до частини першої статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

На підставі викладеного, керуючись статтями 220, 223, 230 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення, а постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17 червня 2015 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 5 листопада 2015 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, та може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строки та в порядку, встановленими статтями 237, 238, 239-1 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: