Справа № 487/4475/16-а
Суддя: Кравець О.О.
Дата ухвалення: 2016-11-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
У Х В А Л А

23 листопада 2016 р.м.ОдесаСправа № 487/4475/16-а

Категорія: 6 Головуючий в 1 інстанції: Разумовська О.Г.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді - доповідача Кравець О.О.
судді -Домусчі С. Д.
судді -Коваль М.П.
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю сільськогосподарського підприємства «Нібулон» на ухвалу Заводського районного суду м.Миколаєва від 09.09.16 року по справі за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю сільськогосподарського підприємства «Нібулон» до державного реєстратора виконавчого комітету Камянської міської ради Черкаської області Петренко Руслани Сергіївни за участю третіх осіб ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання протиправним з моменту прийняття та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень та зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

07 вересня 2016 року товариство з обмеженою відповідальністю сільськогосподарського підприємства «Нібулон» звернулося до суду з позовом до державного реєстратора виконавчого комітету Камянської міської ради Черкаської області Петренко Руслани Сергіївни та просило визнати протиправним з моменту прийняття та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обмежень,індексний номер:29499481 від 04.05.2016 року щодо державної реєстрації за ОСОБА_6 іншого речового права -права оренди земельної ділянки строком на 7 років площею 2,08 га, кадастровий НОМЕР_1, яка розташована на території Лубенської сільської ради Камянського району Черкаської області , прийняте державним реєстратором виконавчого комітету Камянської міської ради Черкаської області Петренко Русланою Сергіївною, зобов'язати державного реєстратора виконавчого комітету Камянської міської ради Черкаської області внести до Державного реєстру прав запис про скасування державної реєстрації за ОСОБА_6 іншого речового права-права оренди земельної ділянки строком на 7 років площею 2,08 га, кадастровий НОМЕР_1, яка розташована на території Лубенської сільської ради Камянського району Черкаської області.

Ухвалою Заводського районного суду м.Миколаєва від 09.09.16 року у відкритті провадження відмовлено.

Не погоджуючись з ухвалою суду позивач подав апеляційну скаргу, у який просить скасувати ухвалу і постановити нову з направленням справи до суду першої інстанції для продовження справи .

Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового розгляду були сповіщені належним чином відповідно до ст.34 -39 КАС України ,але до судового засідання представником апелянта було надана письмова заява про розгляд справи у порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, ухвалу суду 1-ої інстанції щодо правильності застосування судом 1-ої інстанції норм матеріального права, правової оцінки обставин у справі в межах апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, за наступних обставин:

Конвенція з прав та основоположних свобод людини від 04.11.1950 року , була ратифікована Законом України N 475/97-ВР від 17.07.97, та відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства.

Відповідно до ч.1 статті 6 Конвенції, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним та безстороннім судом ,встановленим законом - тобто право на доступ до суду.

Згідно вимог ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.17 КАС України до компетенції адміністративних судів відносяться, та підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства: спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності; спори з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби; спори між суб'єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень, а також спори, які виникають з приводу укладання та виконання адміністративних договорів; спори за зверненням суб'єкта владних повноважень у випадках, встановлених законом; спори щодо правовідносин, пов'язаних з виборчим процесом чи процесом референдуму.

Відповідно до ч.1 ст.18 КАС України місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні адміністративні справи, у яких однією зі сторін є орган чи посадова особа місцевого самоврядування, посадова чи службова особа органу місцевого самоврядування, крім тих, які підсудні окружним адміністративним судам;

Згідно з п. 2 ст. 19 КАС України адміністративні справи з приводу оскарження правових актів індивідуальної дії, а також дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, які прийняті (вчинені, допущені) стосовно конкретної фізичної чи юридичної особи (їх об'єднань), вирішуються за вибором позивача адміністративним судом за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання (перебування, знаходження) цієї особи-позивача, або адміністративним судом за місцезнаходженням відповідача, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Якщо така особа не має місця проживання (перебування, знаходження) в Україні, тоді справу вирішує адміністративний суд за місцезнаходженням відповідача.

Відмовляючи у відкритті провадження в адміністративній справі з тих підстав, що вказану позовну заяву не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства, суд першої інстанції зазначив, що згідно усталеної практики Верховного Суду України у разі прийняття суб'єктом владних повноважень рішення про передачу земельних ділянок у власність чи оренду (тобто ненормативного акта, який вичерпує свою дію після його реалізації), подальше оспорювання правомірності набуття фізичною чи юридичною особою спірної земельної ділянки має вирішуватись у порядку цивільної (господарської) юрисдикції, оскільки виникає спір про цивільне право.

Апеляційний суд не погоджується з таким висновком суду першої інстанції виходячи з наступного:

Як вбачається з позовної заяви предметом даного спору є визнання протиправним з моменту прийняття та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 29499481 від 04.05.2016, яке прийняте відповідачем - державним реєстратором виконавчого комітету Кам'янської міської ради Черкаської області Петренко Русланою Сергіївною як суб'єктом владних повноважень щодо державної реєстрації за ОСОБА_6 іншого речового права - права оренди земельної ділянки строком на 7 років площею 2,08 га, кадастровий НОМЕР_1, яка розташована на території Лубенської сільської ради Кам'янського району Чекаської області та зобов'язання відповідача внести до Державного реєстру прав запис про скасування державної реєстрації за ОСОБА_6 іншого речового права - права оренди земельної ділянки строком на 7 років площею 2,08 га, кадастровий НОМЕР_1, яка розташована території Лубенської сільської ради Кам'янського району Чекаської області.

Відповідно до ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. У разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.

В даному випадку відповідачем - суб'єктом владних повноважень не приймалось жодного рішення про передачу земельної ділянки у власність чи оренду (тобто ненормативного акта, який вичерпує свою дію після його реалізації) будь-якій особі, а лише у відповідності до вимог Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» було проведено державну реєстрацію іншого речового права (права оренди вказаної земельної ділянки), тобто в межах повноважень, визначених даним Законом, відповідачем як суб'єктом владних повноважень здійснено офіційне визнання і підтвердження державою факту набуття іншого речового права (права оренди земельної ділянки) шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до чинного законодавства, зокрема Земельного кодексу України та Закону України «Про оренду землі», до повноважень державних реєстраторів органів місцевого самоврядування не належить прийняття будь-яких рішень щодо передачі у власність чи оренду земельних ділянок, оскільки вказані питання відносяться до виключної компетенції відповідних органів місцевого самоврядування або виконавчої влади, а державний реєстратор реалізує свої повноваження, які визначені Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Згідно із висновком ,зробленим у Постанові ВСУ від 11 листопада 2015 року № 21-2958а15, прийнятою в порядку адміністративного судочинства, який в порядку ст.244-2 КАС України є обов'язковим для суду ,орган державної реєстрації прав має виключну компетенцію в питаннях встановлення відповідності заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства та відсутності суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами. До виключної компетенції цього органу належить і прийняття рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень чи відмову у реєстрації за наявності до того передбачених законом підстав.

Крім того , згідно із висновком ,зробленим у Постанові ВСУ від 14 червня 2016 року № 21-41а16 , у разі ,коли спірні правовідносини щодо державної реєстрації пов'язані із невиконанням умов цивільно-правової угоди, - спір не є публічно-правовим, а випливає з договірних відносин і має вирішуватися судами за правилами ЦПК.

Відповідно до ст.8 Конституції України, ст.8 КАС України та ч.1 ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року ,суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. застосовує цей принцип з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Європейський суд з прав людини у справі "Zand v. Austria" від 12 жовтня 1978 року вказав, що словосполучення "встановлений законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття "суд, встановлений законом" у частині першій статті 6 Конвенції передбачає "усю організаційну структуру судів, включно з <…> питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів <…>". З огляду на це не вважається "судом, встановленим законом" орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Судом апеляційної інстанції було встановлено , що позовна заява не містить вимоги про відновлення порушеного цивільного (майнового) права, як і не містить вимоги з оскарження будь-якого рішення щодо передачі будь-якій особі у власність чи в оренду земельної ділянки, оспорювання правомірності набуття будь-якою особою спірної земельної ділянки або визнання недійсним будь-якого правочину, а подана у зв'язку з порушенням відповідачем прав позивача у сфері публічно-правових відносин, а саме в сфері державної реєстрації прав на земельну ділянку, які виникли у позивача в 2008 році; спірні правовідносини між позивачем та відповідачем виникли у зв'язку з реалізацією останнім функцій держави в сфері набуття, міни або припинення речових прав на нерухоме майно; цивільно-правових відносин між позивачем та відповідачем в даному випадку не виникло.

Таким чином апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов до помилкового висновку, що в даному випадку виник спір про цивільне право і подану позовну заяву не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства .

За таких обставин ,апеляційний суд доходить до висновку ,що у зв'язку з порушенням норм процесуального права ,що призвело до неправильного вирішення питання про відмову у відкритті провадження , апеляційну скаргу необхідно задовольнити , ухвалу суду 1-ої інстанції - скасувати з направленням справи до суду 1-ї інстанції для продовження розгляду справи судом встановленим законом .

Керуючись ст.ст. 185, 195, 197,199, 202, 205, 206,254 КАС України, апеляційний суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю сільськогосподарського підприємства «Нібулон»- задовольнити.

Ухвалу Заводського районного суду м.Миколаєва від 09.09.16 року -скасувати з направленням справи до суду 1-ї інстанції для продовження розгляду справи (для вирішення питання відкриття провадження) .

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з прийняття та не підлягає оскарженню у касаційному порядку .

Головуючий

суддя-доповідач Кравець О.О.

Суддя Домусчі С.Д.

Суддя Коваль М.П.