Справа № 804/1870/16
Суддя: Садовий Ігор Вікторович
Дата ухвалення: 2016-11-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 листопада 2016 року Справа № 804/1870/16 Провадження №ЗП/808/25/16 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Садового І.В., розглянувши в порядку письмового провадження матеріали адміністративної справи за позовною заявою ОСОБА_1 до Державної судової адміністрації України, Дніпропетровського окружного адміністративного суду про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулась до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовом до Державної судової адміністрації України (далі - відповідач-1), Дніпропетровського окружного адміністративного суду (далі - відповіадч-2), в якому просить суд:

визнати протиправною бездіяльність Державної судової адміністрації України щодо не здійснення дій з перерахування коштів, з урахуванням встановленого законом розміру посадового окладу, на адресу Дніпропетровського окружного адміністративного суду за період з 26.10.2014 по 31.12.2014 включно відповідно до ст.144 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" (в редакції з 26.10.2014) та за період з 29.03.2015 по 31.12.2015 включно, відповідно до ст. 147 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" (в редакції у відповідності до Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд»);

зобов'язати Державну судову адміністрацію України здійснити дії з перерахування коштів, з урахуванням встановленого законом розміру посадового окладу, на адресу Дніпропетровського окружного адміністративного суду за період з 26.10.2014 по 31.12.2014 включно відповідно до ст.144 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" (в редакції з 26.10.2014) та за період з 29.03.2015 по 31.12.2015 включно, відповідно до ст. 147 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" (в редакції у відповідності до Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд»);

визнати протиправною бездіяльність Дніпропетровського окружного адміністративного суду в частині не нарахування та невиплати позивачу заробітної плати за період з 26.10.2014 по 31.12.2014 включно відповідно до ст.144 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" (в редакції з 26.10.2014) та за період з 29.03.2015 по 31.12.2015 включно, відповідно до ст. 147 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" (в редакції у відповідності до Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд»);

зобов'язати Дніпропетровський окружний адміністративний суд зробити позивачу перерахунок заробітної плати за період з 26.10.2014 по 31.12.2014 включно відповідно до ст.144 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" (в редакції з 26.10.2014) та за період з 29.03.2015 по 31.12.2015 включно, відповідно до ст. 147 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" (в редакції у відповідності до Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд») та виплатити її в повному обсязі з урахуванням усіх надбавок, які нараховуються залежно від розміру посадового окладу (місячна премія, надбавка за високі досягнення, надбавка за вислугу років, тощо).

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04.04.2016 відкрито провадження у справі №804/1870/16 та призначено справу до розгляду у судовому засіданні.

Ухвалою суду від 20.04.2016 дану справу передано за підсудністю на розгляд Запорізького окружного адміністративного суду на підставі п. 6 ч. 1 та ч. 2 ст. 22 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

03.11.2016 на адресу Запорізького окружного адміністративного суду надійшли матеріали справи №804/1870/16.

Ухвалою суду від 04.11.2016 справу №804/1870/16 (провадження №ЗП/808/25/16) прийнято до провадження суддею Садовим І.В., призначено справу до судового розгляду на 22.11.2016.

Позивач у судове засідання не з'явився, в прохальній частині позовної заяви просить суд розглянути справу без її участі в порядку письмового провадження. На позовних вимогах наполягає. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що вона є державним службовцем та працює в апараті Дніпропетровського окружного адміністративного суду на посаді помічника судді. Позивач обґрунтовує свої вимоги тим, що його заробітна плата у період з 26.10.2014 до 28.03.2015 повинна була обчислюватись у розмірах, встановлених абзацом 2 ч.1 ст.144 Закону України від 07.07.2010 №2453-VI "Про судоустрій і статус суддів" в редакції Закону України від 14.10.2014 №1697-VII "Про прокуратуру", а з 29.03.2015 - абзацом 2 ч. 1 ст.147 Закону України від 07.07.2010 №2453-VI в редакції Закону України від 12.02.2015 №192-VІІI "Про забезпечення права на справедливий суд" з урахуванням усіх надбавок, щомісячних премій та інших виплат, які нараховуються залежно від посадового окладу. Однак, всупереч вимогам чинного законодавства України, у спірний період позивачу нараховувалась заробітна плата в меншому розмірі. На переконання позивача, в даному випадку має місце протиправна бездіяльність відповідача-1 та відповідача-2 щодо не здійснення нарахування та виплати йому заробітної плати у належному розмірі. Просить позов задовольнити в повному обсязі.

Відповідач-1 у судове засідання не з'явився, направив до суду заяву про розгляд справи за його відсутності в порядку письмового провадження. Проти задоволення позову заперечує з підстав, зазначених у письмових запереченнях від 21.11.2016, що містяться в матеріалах справи. Зокрема зазначає, що нарахування заробітної плати позивачу здійснювалося у розмірі, визначеному Кабінетом Міністрів України, не тільки з мотивів відсутності коштів, а у зв'язку з відповідним правовим регулюванням, відповідно до якого повноваження щодо встановлення розміру виплат, передбачених ч.1 ст.144 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», передані Кабінету Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування, а отже виходячи з приписів чинного законодавства відповідачі здійснювали фінансування та нарахування у розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України. З урахуванням вищезазначеного просить в задоволені адміністративного позову відмовити в повному обсязі.

Відповідач-2 у судове засідання також не з'явився, в письмових запереченнях від 12.04.2016, 20.04.2016, 16.11.2016 просить розглянути справу без участі представника. Просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, оскільки обов'язок привести нормативно-правові акти у відповідність із законом, а також забезпечити в межах своїх повноважень перегляд та скасування нормативно-правових актів, що суперечать закону, покладений законодавцем на Кабінет Міністрів України. Отже, належним відповідачем по справі, на переконання відповідача-2, повинен бути саме Кабінет Міністрів України. Крім того, зауважив, що головним розпорядником коштів Державного бюджету України щодо фінансового забезпечення діяльності місцевих та апеляційних судів є відповідач-1, у свою чергу відповідач-2 є розпорядником коштів нижчого рівня і повністю підпорядкований відповідачу-1 у питаннях затвердження штатного розкладу, розмірів посадових окладів тощо. Також зазначає, що 12.07.2016 по справі №820/4648/15 та 13.07.2016 року по справах: №820/4653/15, №818/3372/15 Верховним Судом України були винесені постанови про відмову в задоволенні вимог позивачів по аналогічним справам.

За приписами ч. 4 ст. 122 КАС України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі особи, які беруть участь у справі, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Враховуючи неявку у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, суд керуючись ч. 1 ст. 41 КАС України не здійснював фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

За таких обставин суд дійшов висновку щодо можливості розгляду справи за відсутності представників сторін на підставі наявних у справі матеріалів.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 працює на посаді помічника судді Дніпропетровського окружного адміністративного суду.

17.03.2016 позивачем подано до відповідача-2 заяву про перерахунок заробітної плати за період з 26.10.2014 по 31.12.2015 із розрахунку посадового окладу працівника апарату суду у розмірі 30% від місячного посадового окладу судді та виплату недоотриманих грошових коштів у вигляді заробітної плати (а.с.11).

24.03.2016 відповідачем-2 надано відповідь №1796/05/16, якою повідомлено, що за період з 26.10.2014 по 08.09.2015 заробітна плата нараховувалась відповідно до штатного розпису та встановлених обов'язкових виплат. Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 09.03.2006 №268 «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів» протягом вказаного періоду були нараховані та виплачені всі інші складові заробітної плати у межах затвердженого фонду оплати праці та економії фонду оплати праці у 2014-2015 роках. Заборгованості по оплаті праці не має (а.с.12).

Позивач, не погодившись з розміром посадового окладу, за яким йому виплачувалась заробітна плата, за період з 26.10.2014 по 31.12.2015, звернулася з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд виходить з приписів ч.3 ст.2 КАС України, відповідно до яких, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють: чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії): безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Дослідивши матеріали адміністративної справи, суд приходить до наступних висновків.

26.10.2014 набрав чинності Закон України "Про прокуратуру" від 14.10.2014 №1697-VІІ (далі - закон України №1697- VІІ), яким внесено зміни до ст. 144 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 07.07.2010 № 2453-VI (далі - Закон України № 2453-VI). Так, розмір посадового окладу працівника апарату суду установлюється в розмірі 30 відсотків посадового окладу судді місцевого суду, посадові оклади працівників апарату суду, посади яких віднесені до кожної наступної категорії посад державних службовців, установлюються з коефіцієнтом 1,3 пропорційно посадовим окладам працівників апарату суду, посади яких віднесені до попередньої категорії посад державних службовців.

Абзацом 2 п.п. 1 і абзацом 3 п.п. 2 п. 13 розділу XIII Закону України № 1697-VII Кабінет Міністрів України зобов'язано у тримісячний строк з дня, наступного за днем опублікування цього Закону, привести свої нормативно-правові акти у відповідність із цим Законом та у двомісячний строк з дня, наступного за днем опублікування цього Закону, внести на розгляд Верховної Ради України пропозиції щодо приведення законодавчих актів у відповідність із цим Законом, у тому числі з метою забезпечення збільшення видатків Державного бюджету України на оплату праці працівників апаратів судів та встановлення їм посадових окладів у розмірі, не меншому за передбачені Законом України № 2453-VI.

Законом України "Про забезпечення права на справедливий суд" від 12.02.2015 №192-VIII (далі - Закон України № 192-VIII) , який набрав чинності 28.03.2015, було затверджено нову редакцію Закону України № 2453-VI та, відповідно, ст. 147, згідно з якою розмір заробітної плати працівників апаратів судів, Державної судової адміністрації України, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, Національної школи суддів України, їхнє побутове забезпечення і рівень соціального захисту визначаються законом і не можуть бути меншими, ніж у відповідних категорій державних службовців органів законодавчої та виконавчої влади. При цьому, розмір посадового окладу працівника апарату суду, посада якого віднесена до шостої категорії посад державних службовців, установлюється в розмірі 30 відсотків посадового окладу судді місцевого суду. Посадові оклади працівників апарату суду, посади яких віднесені до кожної наступної категорії посад державних службовців, установлюються з коефіцієнтом 1,3 пропорційно посадовим окладам працівників апарату суду, посади яких віднесені до попередньої категорії посад державних службовців.

Наведене узгоджується із положеннями ч.ч. 7, 8 ст. 33 Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993 № 3723-XII, згідно з якими умови оплати праці державних службовців, розміри їх посадових окладів, надбавок, доплат і матеріальної допомоги визначаються Кабінетом Міністрів України. Джерелом формування фонду оплати праці державних службовців є Державний бюджет України та інші джерела, визначені для цієї мети положеннями про органи державної виконавчої влади, затвердженими указами Президента України та постановами Кабінету Міністрів України.

Оплата праці працівників установ та організацій, що фінансуються з бюджету, здійснюється на підставі законодавчих та інших нормативних актів України, генеральної, галузевих, регіональних угод, колективних договорів у межах бюджетних асигнувань та інших позабюджетних доходів. Обсяги витрат на оплату праці працівників установ та організацій, що фінансуються з бюджету, затверджуються одночасно з бюджетом (стаття 13 Закону України "Про оплату праці" від 24.03.1995 №108/95-ВР).

За правилами ст. 142 Закону України № 2453-VI (у редакції до 28.03.2015) фінансування всіх судів в Україні здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України. Функції головного розпорядника коштів Державного бюджету України щодо фінансового забезпечення діяльності судів здійснює, зокрема, Державна судова адміністрація України. Суди загальної юрисдикції фінансуються згідно з кошторисами і щомісячними розписами видатків, затвердженими відповідно до вимог цього Закону, у межах річної суми видатків, передбачених Державним бюджетом України на поточний фінансовий рік, у порядку, встановленому Бюджетним кодексом України (далі - БК). Аналогічні правила закріплені і у ст.ст. 145, 146 Закону України №2453-VI.

З 01.01.2015 п. 9 Прикінцевих положень Закону України від 28.12.2014 №80-VІІІ „Про Державний бюджет України на 2015 рік" (далі - Закон України №80-VІІІ) визначено, що норми і положення, зокрема, ч. 1 ст. 144 Закону України № 2453-VI застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного та місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування, а з 13.03.2015 норми і положення Закону України №2453-VI застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Необхідно зазначити, що на час виникнення спірних відносин схема посадових окладів працівників апарату суду була закріплена постановою Кабінету Міністрів України від 09.03.2006 № 268 „Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів" (далі - Постанова №268), зокрема Додатком 47, який залишався незмінним до 09.09.2015.

Таким чином, вбачається, що Кабінет Міністрів України не виконав покладений на нього обов'язок привести свої нормативно-правові акти у досліджуваній сфері правовідносин у відповідність із цими законами у тримісячний строк.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 23 БК України будь-які бюджетні зобов'язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення, якщо інше не передбачено законом про Державний бюджет України. Бюджетні призначення встановлюються законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет) у порядку, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 51 БК України керівники бюджетних установ утримують чисельність працівників, військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та здійснюють фактичні видатки на заробітну плату (грошове забезпечення), включаючи видатки на премії та інші види заохочень чи винагород, матеріальну допомогу, лише в межах фонду заробітної плати (грошового забезпечення), затвердженого для бюджетних установ у кошторисах.

З огляду на викладене, оскільки з 26.10.2014 по 09.09.2015 Кабінетом Міністрів України не було внесено зміни до Постанови №268 щодо умов оплати праці, зокрема стосовно розмірів окладів працівників апарату суду, а Законами України від 16.01.2014 № 719-VІІ „Про Державний бюджет України на 2014 рік" та від 28.12.2014 №80-VІІІ видатки на реалізацію положень абзацу 2 ч. 1 ст. 144, ч. 1 ст. 147 Закону України № 2453-VI (у редакції з 28.03.2015) не передбачено, відповідач-1 та відповідач-2 не мали законних підстав для вжиття заходів щодо перерахунку та виплати позивачу заробітної плати поза межами видатків державного бюджету на оплату праці в інших розмірах, ніж ті, що визначені Кабінетом Міністрів України.

Такий висновок міститься, зокрема, у постановах Верховного Суду України від 12.07.2016 по справі №820/4648/15 (за позовом ОСОБА_2 до Територіального управління Державної судової адміністрації України у Харківській області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії, № 58986558 в Єдиному державному реєстрі судових рішень), від 13.07.2016 по справі № 818/3372/15 (за позовом ОСОБА_3 до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Сумській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача: Кабінет Міністрів України, про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії, № 58986562 в Єдиному державному реєстрі судових рішень), від 13.07.2016 по справі № 820/4653/15 (за позовом ОСОБА_4 до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Харківській області про проведення перерахунку заробітної плати, № 58986554).

За приписами ч. 1 ст. 244-2 КАС України висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Судом встановлено, що у період з 26.10.2014 по 28.03.2015 та з 29.03.2015 по 31.12.2015 позивачу виплачувалась заробітна плата у відповідності з затвердженим кошторисом у межах річної суми видатків, передбачених Державним бюджетом України, та у порядку, встановленому БК України. Доказів протилежного позивачем не надано. У свою чергу, обов'язок щодо приведення нормативно-правових актів у відповідність із законами України №1697-VII, № 192-VIII, не виконав безпосередньо Кабінет Міністрів України. Отже, в даному випадку, на переконання суду, відсутні підстави для задоволення позову. Про це, зокрема, зазначали відповідач-1 та відповідач-2 у своїх запереченнях проти позову.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Позивач не надав достатніх та переконливих доказів і мотивів, за наявності яких суд мав би право відступити від правової позиції, викладеної у постановах Верховного Суду України від 12.07.2016 по справі №820/4648/15, від 13.07.2016 по справі № 818/3372/15, від 13.07.2016 по справі № 820/4653/15. У свою чергу, відповідачами надано суду докази на спростування обставин, якими позивач обґрунтував позовні вимоги.

Таким чином, суд дійшов висновку, що адміністративний позов є необґрунтованим, а відтак, у його задоволенні слід відмовити у повному обсязі.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 11, 71, 94, 158, 161, 162, 163, 167 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Державної судової адміністрації України, Дніпропетровського окружного адміністративного суду про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити певні дії, - відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо вона не була подана у встановлені строки. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Запорізький окружний адміністративний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 КАС України, або прийняття постанови у письмовому провадженні - з дня отримання копії постанови, апеляційної скарги, з подачею її копії відповідно до кількості осіб, які беруть участь у справі.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя І.В.Садовий