Справа № 810/1963/16
Суддя: Кушнова А.О.
Дата ухвалення: 2016-09-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

810/1963/16

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 вересня 2016 року м. Київ №810/1963/16

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кушнової А.О., за участю секретаря судового засідання Сакевич Ж.В., розглянув у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Васт-Транс" до Києво-Святошинської об’єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області, Головного управління Державної казначейської служби України у Київській області про зобов’язання вчинити певні дії та стягнення пені з Державного бюджету України.

Суть спору: до Київського окружного адміністративного суду звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю "Васт-Транс" (далі – позивач) з позовом до Державної податкової інспекції у Києво-Святошинському районі Головного управління ДФС у Київській області, Головного управління Державної казначейської служби у Київській області (далі – також відповідач - 2), в якому позивач просить:

08.09.2016 представником позивача через канцелярію суду подано заяву про уточнення позовних вимог, якою позивачем, зокрема, уточнено прохальну частину позову та викладено її в наступній редакції:

Протокольною ухвалою суду від 20.09.2016 вказану заяву про уточнення позовних вимог прийнято до розгляду судом.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 28.09.2016 замінено відповідача - Державну податкову інспекцію у Києво-Святошинському районі Головного управління ДФС у Київській області правонаступником - Києво-Святошинською об'єднаною державною податковою інспекцією Головного управління ДФС у Київській області (далі також – відповідач – 2).

Позивач стверджує, що на його адресу не надходило податкового повідомлення-рішення про невідповідність або відмову у бюджетному відшкодуванні, а тому сума бюджетного відшкодування, зазначена у декларації з податку на додану вартість за травень 2012 року, мала бути відшкодована позивачу.

Також позивач зазначає, що враховуючи те, що податкова декларація з податку на додану вартість за травень 2012 року була подана позивачем 20.06.2012, відповідач – 1 зобов’язаний був після перевірки подати відповідачу – 2 висновок із зазначенням суми, що підлягає відшкодуванню з бюджету на рахунок позивача до 25.07.2012.

Разом з тим, всупереч пункту 200.12 статті 200 Податкового кодексу ДПІ у Києво-Святошинському районі у встановленому порядку та строки не подала до органу казначейства висновку про суму бюджетного відшкодування ПДВ, що призвело до неперерахування на рахунок позивача суми бюджетного відшкодування, чим порушуються права та законні інтереси ТОВ “Васт-Транс” як добросовісного платника податків.

Відповідач-1 позов не визнав, заперечення надав суду у письмовій формі та просив суд у задоволенні позову відмовити. В обґрунтування заперечень зазначив, що відсутні підстави для перерахування на рахунок позивача суми бюджетного відшкодування за вищевказаний період, оскільки податковим органом не було подано Головному управлінню Державної казначейської служби України у Київській області висновок щодо підтвердження сум бюджетного відшкодування. У зв’язку з цим відповідач вважає, що позивач не має законних підстав вимагати як стягнення суми бюджетного відшкодування ПДВ, так і пені за його несвоєчасне перерахування.

Крім того, відповідач-1 стверджує, що чинним законодавством не передбачено можливості відшкодування податку на додану вартість у спосіб судового стягнення, і зазначає, що відшкодування з державного бюджету податку на додану вартість є виключним повноваженням податкового органу. Таким чином, відповідач вважає, що позивачем обрано неналежний спосіб захисту прав у спірних правовідносинах, а тому заявлений позов не може бути задоволений.

Відповідач-2 проти позову заперечив, зазначивши, що до Головного управління Державної казначейської служби України у Київській області не надходив висновок від відповідача-1 про відшкодування позивачу податку на додану вартість, а відтак казначейство не мало підстав для перерахування відповідних сум на рахунок позивача.

Відповідач-2 також вважає, що правильним способом захисту прав платника податків у спірних правовідносинах є вимога про зобов’язання податкового органу до виконання покладених на нього законом і підзаконними нормативно-правовими актами обов’язків щодо надання органу казначейства висновку щодо суми, яка підлягає відшкодуванню з бюджету.

Тому, оскільки обраний позивачем спосіб захисту прав не відповідає вимогам нормативно-правових актів, що регулюють спірні правовідносини, відповідач-2 вважає, що у задоволенні позову слід відмовити.

В судовому засіданні по справі 28.09.2016 представник позивача підтримав позов в повному обсязі та просив суд його задовольнити.

Представники відповідачів у судове засідання по справі 28.09.2016 не з’явились, про дату, час і місце судового розгляду були повідомлені належним чином та завчасно.

В судовому засіданні по справі 28.09.2016 представником позивача подано клопотання про розгляду справи в порядку письмового провадження за наявними в матеріалах справи доказами.

Відповідно до частини 6 статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Враховуючи, що матеріали справи в достатній мірі характеризують взаємовідносини сторін, та приймаючи до уваги те, що сторони були належним чином проінформовані про дату, час і місце судового розгляду справи, протокольною ухвалою суду від 28.09.2016 постановлено здійснювати подальший розгляд справи №810/1963/16 в порядку письмового провадження за наявними в матеріалах справи доказами.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази, які є у справі, суд

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Васт-Транс" зареєстроване Києво-Святошинською районною державною адміністрацією Київської області 19.03.1999 як юридична особа, що підтверджується свідоцтвом про державну реєстрацію юридичної особи серії А00 №087855 (а.с. 113).

Позивач взятий на облік в якості платника податків 25.03.1999 за №885, що підтверджується довідкою про взяття на облік платника податків №335 від 23.05.2012 (а.с.114), а відповідно до свідоцтва про реєстрацію платника податку на додану вартість №13831231 від 06.04.1999 позивач зареєстрований в якості платника податку на додану вартість (а.с.115).

З вказаною податковою декларацією позивачем було також подано розрахунок суми бюджетного відшкодування (додаток 3 до податкової декларації з податку на додану вартість за травень 2012 року) (а.с. 13) та заяву про повернення суми бюджетного відшкодування (додаток 4 до податкової декларації з податку на додану вартість за травень 2012 року) (а.с. 14).

Як вбачається з матеріалів справи, позивач звертався до Міністерства доходів і зборів України із листом №456 від 02.08.2013, у якому просив вищевказаний податковий орган надати інформацію щодо відшкодування ТОВ “Васт-Транс” бюджетного відшкодування з податку на додану вартість, на який Міністерство доходів і зборів України листом №9989/99-99-15-011-01-15 від 29.08.2013 повідомило позивачу про те, що заявлені позивачем до бюджетного відшкодування суми перебувають на перевірці достовірності їх нарахування ТОВ “Васт-Транс” (а.с.31-33).

З матеріалів справи вбачається, що позивач звертався до Державної податкової інспекції у Києво-Святошинському районі Київської області із листом №789 від 10.10.2013, у якому просив відповідача відшкодувати суму бюджетного відшкодування з урахуванням пені, у тому числі за травень 2012 року (а.с.28).

Також позивачем було надіслано на адресу податкового органу лист №790 від 10.10.2013, у якому ТОВ “Васт-Транс” просило відповідача подати висновок органу, який здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів із зазначенням сум, що підлягають відшкодуванню із бюджету, зокрема, за травень 2012 року (а.с.29).

Вказані листи були прийняті відповідачем, про що свідчать відбитки штемпелю податкового органу за №3696/10 та №3696/10 від 10.10.2013.

Крім того, позивач звертався до Управління Державного казначейства у Києво-Святошинському районі Київської області із запитом №788 від 10.10.2013, у якому просив вказаний територіальний орган Державної казначейської служби України надати інформацію щодо отримання ним висновків щодо бюджетного відшкодування по ТОВ “Васт-Транс”, зокрема, за травень 2012 року та причин невідшкодування позивачу відповідних сум грошових коштів (а.с.30).

Вказаний запит був прийнятий Управлінням Державного казначейства у Києво-Святшинському районі Київської області, що підтверджується відбитком штемпелю б/н від 10.10.2013. Проте, будь-якої відповіді відповідач -2 позивачу не надав.

В подальшому ТОВ «Васт-Транс» зверталось до ДПІ у Києво-Святошинському районі Головного управління ДФС у Київській області із листами №88 від 19.05.2015 та №108 від 04.06.2015, в яких просило контролюючий орган надати інформацію про результати здійснення камеральних перевірок за період з січня 2007 по березень 2015 року (а.с.36, 38).

Розглянувши вказані листи, ДПІ у Києво-Святошинському районі Головного управління ДФС у Київській області листами «Про надання інформації» №3895/10/10-13-15-01 від 26.05.2015 та №7195/10/10-13-15-01 від 11.06.2015 повідомила позивачу про те, що відповідно до наказу ДПС України «Про затвердження Регламенту опрацювання податкових декларацій з податку на додану вартість, за якими задекларовано від’ємне значення та/або бюджетне відшкодування податку на додану вартість» №52 від 19.02.2012 висновок та довідка у формі висновку складаються в одному примірнику та не надаються платникам податків для ознайомлення та підписання (а.с.37, 39).

Крім того, позивач звертався до відповідача із листом №115 від 04.06.2015, у якому просив податковий орган надати інформацію про направлення до органу, який здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів висновків по ТОВ “Васт-Транс” із зазначенням сум, що підлягають відшкодуванню, у тому числі, за травень 2012 року (а.с.40).

ДПІ у Києво-Святошинському районі Головного управління ДФС у Київській області листом “Про надання інформації” №7202/10/10-13-15-01 від 11.06.2015 повідомила позивачу про неможливість надання запитуваної інформації, у зв’язку із проведенням СВ ПМ ДПІ у Києво-Святошинському районі Головного управління ДФС у Київській області виїмки про провадженню кримінальної справи, яку порушено за ознаками злочину, передбаченого ч.2 ст. 205 Кримінального кодексу України (а.с.41).

На запит позивача листом від 28.08.2015 №2339/10-13-09-02 ДПІ у Києво-Святошинському районі Київської області повідомила позивача про вилучення податкової звітності за період 2010-2012 роки в рамках кримінальної справи №13-9131 (а.с.47).

Листом від 29.08.2013 №9989/6/99-9901-01-15 Міністерство доходів і зборів України підтвердило, що станом на 01.01.2013 по ТОВ "Васт-Транс" бюджетна заборгованість з податку на додану вартість складає 3629600,00 грн., з яких по 1482100,00 грн. документи вилучено слідчим відділом податкової міліції ДПІ у Києво-Святошинському районі (а.с.31-33).

Згідно відповіді Прокуратури Київської області від 18.09.2013 №07/1-2373вих.-13 бюджетне відшкодування по ТОВ "Васт-Транс" не проводиться з причин відсутності матеріалів (вилучених слідчим), що дають законні підстави для проведення бюджетного відшкодування (а.с.72-73).

Також позивач зазначає, що лише 24.03.2016, після отримання листа Слідчого управління фінансових розслідувань ДПІ у Києво-Святошинському районі від 01.03.2016 вих. №600/10-13-09-02 (а.с.77-78) позивачу стало відомо, що податкова звітність ТОВ "Васт-Транс" за травень 2012 року не вилучалась.

Суд зазначає, що зі змісту отриманих відповідей вбачається, що позивач неодноразово звертався до податкових органів із заявами щодо питання про відшкодування сум бюджетного відшкодування з урахуванням пені, в тому числі за травень 2012 року, однак отримані листи не містять чітких відповідей на питання про проведення камеральної перевірки податкової декларації за відповідний період та причин невідшкодування суми податку з бюджету.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд виходить з такого.

Законодавчим актом, який регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства є Податковий кодекс України.

За визначенням, наведеним у підпункті 14.1.18 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України (в редакції станом на момент подачі податкової декларації з податку на додану вартість за травень 2012 року) бюджетне відшкодування – це відшкодування від'ємного значення податку на додану вартість на підставі підтвердження правомірності сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість за результатами перевірки платника, у тому числі автоматичне бюджетне відшкодування у порядку та за критеріями, визначеними у розділі V цього Кодексу.

Порядок визначення суми податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або відшкодуванню з Державного бюджету України (бюджетному відшкодуванню), та строки проведення розрахунків закріплено у статті 200 Податкового кодексу України.

Пунктом 200.1 статті 200 Податкового кодексу України встановлено, що сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Відповідно до пунктів 200.2 та 200.3 статті 200 Податкового кодексу України при позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом.

При від'ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу), а в разі відсутності податкового боргу - зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

Пунктом 200.4 статті 200 Податкового кодексу України передбачено, що якщо в наступному податковому періоді сума, розрахована згідно з пунктом 200.1 цієї статті, має від'ємне значення, то:

а) бюджетному відшкодуванню підлягає частина такого від'ємного значення, яка дорівнює сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, а в разі отримання від нерезидента послуг на митній території України - сумі податкового зобов'язання, включеного до податкової декларації за попередній період за отримані від нерезидента послуги отримувачем послуг;

б) залишок від'ємного значення попередніх податкових періодів після бюджетного відшкодування включається до складу сум, що відносяться до податкового кредиту наступного податкового періоду.

За приписами пункту 200.7 статті 200 Податкового кодексу України платник податку, який має право на отримання бюджетного відшкодування та прийняв рішення про повернення суми бюджетного відшкодування, подає відповідному органу державної податкової служби податкову декларацію та заяву про повернення суми бюджетного відшкодування, яка відображається у податковій декларації.

До декларації додаються розрахунок суми бюджетного відшкодування, а також оригінали митних декларацій (примірників декларанта), що підтверджують вивезення товарів (супутніх послуг) за межі митної території України (пункт 200.8 статті 200 Податкового кодексу України).

Відповідно до пункту 200.10 та 200.11 протягом 30 календарних днів, що настають за граничним терміном отримання податкової декларації, податковий орган проводить камеральну перевірку заявлених у ній даних.

При цьому, за наявності достатніх підстав, які свідчать, що розрахунок суми бюджетного відшкодування було зроблено з порушенням норм податкового законодавства, податковий орган має право провести документальну позапланову виїзну перевірку платника для визначення достовірності нарахування такого бюджетного відшкодування протягом 30 календарних днів, що настають за граничним терміном проведення камеральної перевірки (пункт 200.11 статті 200 Податкового кодексу України).

У силу положень пункту 200.12 статті 200 Податкового кодексу України орган державної податкової служби зобов'язаний у п'ятиденний строк після закінчення перевірки подати органу Державного казначейства України висновок із зазначенням суми, що підлягає відшкодуванню з бюджету.

У свою чергу орган, на підставі отриманого висновку відповідного органу державної податкової служби орган Державного казначейства України видає платнику податку зазначену в ньому суму бюджетного відшкодування шляхом перерахування коштів з бюджетного рахунка на поточний банківський рахунок платника податку в обслуговуючому банку протягом п'яти операційних днів після отримання висновку органу державної податкової служби (пункт 200.13 статті 200 Податкового кодексу України).

З аналізу викладених положень слідує, що у разі виконання платником податку, який має право на отримання бюджетного відшкодування, передбачених пунктами 200.7 та 200.8 статті 200 Податкового кодексу України вимог, та підтвердження достовірності нарахування такого відшкодування органом державної податкової служби за результатами проведення камеральної чи документальної позапланової виїзної перевірки, цей орган зобов’язаний у п’ятиденний строк після закінчення перевірки подати органу Державного казначейства України висновок із зазначенням суми, що підлягає відшкодуванню з бюджету.

Протягом п’яти операційних днів після отримання зазначеного висновку орган Державного казначейства України повинен видати платнику податку зазначену в ньому суму бюджетного відшкодування шляхом перерахування коштів з бюджетного рахунка на поточний банківський рахунок платника податку в обслуговуючому банку.

У судовому засіданні та у позовній заяві представник позивача стверджував, що ТОВ «Васт-Транс» жодних податкових повідомлень-рішень, якими було б зменшено суму бюджетного відшкодування за травень 2012 року – не отримувало, як і не було проведено камеральної та документальної перевірок правомірності заявленого бюджетного відшкодування ПДВ у декларації за травень 2012 року, а тому, на думку позивача, сума бюджетного відшкодування, зазначена у декларації з податку на додану вартість за травень 2012 року мала бути відшкодована позивачу.

Суд зазначає, що в матеріалах справи відсутні докази, які б свідчили про проведення податковим органом камеральної або документальної перевірки податкової декларації з податку на додану вартість за травень 2012 року.

В процесі розгляду справи представником відповідача-1 до суду надано копію листа Києво-Святошинської ОДПІ ГУ ДФС у Київській області №1562/8/10-13-15-01 від 23.08.2016 «Про надання інформації» (а.с.102), в якому зазначено, що інформація щодо складання акту камеральної перевірки правомірності розрахунку ТОВ «Васт-Транс» суми бюджетного відшкодування за травень 2012 року або довідки щодо підтвердження правомірності заявленого бюджетного відшкодування податку на додану вартість – відсутня, а посадові особи, які були відповідальними за даний напрямок роботи в 2012 році – звільнені, з приводу чого суд зазначає наступне.

Як вже зазначалось судом, передумовою направлення до органу казначейства висновку із зазначенням суми, що підлягає відшкодуванню з бюджету є проведення камеральної перевірки (пункт 200.10 статті 200 Податкового кодексу України), або ж документальної перевірки, у разі, коли податковий орган вважає, що розрахунок суми бюджетного відшкодування було зроблено з порушенням норм податкового законодавства (пункт 200.11 статті 200 Податкового кодексу України).

Відповідно до підпункту 75.1.1 пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України камеральною вважається перевірка, яка проводиться у приміщенні органу державної податкової служби виключно на підставі даних, зазначених у податкових деклараціях (розрахунках) платника податків.

За правилами пункту 76.1, 76.2 статті 76 Податкового кодексу України камеральна перевірка проводиться посадовими особами органу державної податкової служби без будь-якого спеціального рішення керівника такого органу або направлення на її проведення.

Камеральній перевірці підлягає вся податкова звітність суцільним порядком.

Згода платника податків на перевірку та його присутність під час проведення камеральної перевірки не обов'язкова.

Порядок оформлення результатів камеральної перевірки здійснюється відповідно до вимог статті 86 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 86.2 статті 86 Податкового кодексу України за результатами камеральної перевірки у разі встановлення порушень складається акт у двох примірниках, який підписується посадовими особами такого органу, які проводили перевірку, і після реєстрації в органі державної податкової служби вручається або надсилається для підписання протягом трьох робочих днів платнику податків у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу.

За змістом пункту 58.1 статті 58 Податкового кодексу України у разі коли за результатами перевірки податковий орган встановлює факт невідповідності суми бюджетного відшкодування сумі, заявленій у податковій декларації, такий контролюючий орган надсилає (вручає) платнику податків податкове повідомлення-рішення.

Отже, єдиним доказом наявності у податковій декларації помилок, які є підставою для зменшення суми бюджетного відшкодування ПДВ є акт, складений за результатами камеральної (документальної) перевірки та податкове повідомлення-рішення.

Таким чином, податкова звітність платника податків, який заявив до бюджетного відшкодування податок на додану вартість підлягає обов’язковій камеральній перевірці, за наслідками якої податковим органом складається акт, якщо у разі такої перевірки виявлені порушення.

У випадку, якщо такі порушення призвели до завищення суми бюджетного відшкодування порівняно із сумою, заявленою у декларації з ПДВ, податковий орган обов’язково надсилає платнику ПДВ податкове повідомлення-рішення відповідно до пункту 58.1 статті 58 та пункту 200.14 статті 200 Кодексу.

Суд зазначає, що будь-яких доказів складання акту камеральної перевірки податкової декларації з ПДВ за травень 2012 року, його реєстрації та направлення позивачу, як і доказів прийняття та направлення (вручення) податкового повідомлення-рішення, яким було б зменшено суму бюджетного відшкодування ПДВ, матеріали справи не містять. Відповідач-1 також не зміг повідомити про наявність вищезазначених фактів.

При цьому, суд звертає увагу на те, що згідно з пунктом 200.10 статті 200 Податкового кодексу України в редакції з 01.01.2016 сума бюджетного відшкодування вважається узгодженою контролюючим органом з дня, наступного за днем закінчення терміну проведення камеральної перевірки, у разі якщо камеральна перевірка проведена не була або за результатами проведення перевірки податкове повідомлення-рішення не було надіслано платнику податку у строк, визначений цим Кодексом.

Суд вважає, що дана норма підлягає застосуванню у спірних правовідносинах, оскільки сума бюджетного відшкодування є узгодженою відповідачем – 1 з дня, наступного за днем закінчення терміну проведення камеральної перевірки, яка в даному випадку проведена не була, отже з 20.07.2012.

Частиною 2 статті 45 Бюджетного кодексу України зазначено, що Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, веде бухгалтерський облік усіх надходжень Державного бюджету України та за поданням органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, здійснює повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до бюджету.

Механізм взаємодії органів державної податкової служби та органів державної казначейської служби в процесі відшкодування податку на додану вартість визначає Порядок взаємодії органів державної податкової служби та органів державної казначейської служби в процесі відшкодування податку на додану вартість, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 17 січня 2011 року № 39 (далі-Порядок).

Згідно з пунктами 6 та 7 Порядку, у разі коли за результатами проведення перевірок платника податку з урахуванням вимог статей 73 і 83 Податкового кодексу України підтверджено достовірність нарахованої суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість, орган державної податкової служби складає висновок про суми відшкодування податку на додану вартість (далі - висновок), в якому зазначає суму, що підлягає відшкодуванню з державного бюджету.

Орган державної податкової служби за місцем реєстрації платника податку зобов'язаний подати органові державної казначейської служби висновок протягом: трьох робочих днів після закінчення камеральної перевірки податкової декларації платника податку, який має право на автоматичне бюджетне відшкодування податку на додану вартість; п'яти робочих днів після закінчення перевірки платника податку, який не має права на автоматичне відшкодування податку на додану вартість.

Пунктом 8 Порядку визначено, що державна податкова служба надсилає на постійній основі до Державної казначейської служби узагальнену інформацію про обсяги сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість, визначені у висновках. Порядок та строки надсилання такої інформації визначаються Державною податковою службою.

На підставі висновку та узагальненої інформації про обсяги сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість, визначені у висновках, орган державної казначейської служби перераховує платникові податку зазначену у висновку суму бюджетного відшкодування податку на додану вартість з бюджетного рахунка на поточний банківський рахунок платника податку, відкритий в обслуговуючому банку, протягом: трьох операційних днів після отримання висновку в разі, коли платник податку має право на автоматичне бюджетне відшкодування податку на додану вартість; п'яти операційних днів після отримання висновку в разі, коли платник податку не має права на автоматичне відшкодування податку на додану вартість (пункт 9 Порядку).

Таким чином, системно проаналізувавши викладені законодавчі норми, суд дійшов висновку про те, що у разі підтвердження достовірності нарахованої суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість, складання висновку про суму відшкодування податку на додану вартість та його надіслання до відповідача-2 є обов'язком відповідача-1.

Крім того, в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження направлення Києво-Святошинською об’єднаною державною податковою інспекцією Головного Управління ДФС у Київській області такого висновку територіальному органу Державної казначейської служби України у Київській області.

Отже, з огляду на вищенаведене, суд дійшов висновку про те, що податковим органом не було своєчасно проведено камеральну або документальну перевірки, не підготовлено відповідний висновок, та, відповідно не направлено на адресу територіального органу Державного казначейства України висновок із зазначенням вищевказаної суми, яка підлягає відшкодуванню позивачу, що на думку суду, свідчить про протиправну бездіяльність з боку відповідача -1.

Відповідно до п.200.23 ст.200 Податкового кодексу України суми податку, не відшкодовані платникам протягом визначеного цією статтею строку, вважаються заборгованістю бюджету з відшкодування податку на додану вартість.

Згідно з п.200.17 ст.200 Податкового кодексу України джерелом сплати бюджетного відшкодування (у тому числі заборгованості бюджету) є доходи Державного бюджету України. Забороняється обумовлювати або обмежувати виплату бюджетного відшкодування наявністю або відсутністю доходів, отриманих від цього податку в окремих регіонах України.

Так, зміст викладених положень Податкового кодексу України та Порядку свідчить, що бюджетне відшкодування ПДВ здійснюється органом державного казначейства з дотриманням процедури та на умовах, встановлених статтею 200 Податкового кодексу України та Порядком, на підставі податкової декларації та заяви про повернення суми бюджетного відшкодування, яка відображається у податковій декларації у п’ятиденний термін з дня надходження від податкового органу висновку.

Тобто чинним законодавством безальтернативно визначений алгоритм дій платника податків, контролюючого органу та органу казначейства у правовідносинах, пов’язаних з отриманням бюджетного відшкодування з ПДВ на рахунок у банку (системі електронного адміністрування ПДВ).

Цей порядок (алгоритм) не передбачає можливості отримання бюджетного відшкодування ПДВ у спосіб судового стягнення безпосередньо (водночас) зі здійсненням судового контролю над рішеннями податкових органів, ухвалених за результатами перевірки сум ПДВ, заявлених до відшкодування або окремо від здійснення такого контролю.

Саме на такому розумінні положень чинного законодавства наполягає Верховний Суд України в постанові №21-881а15 від 16.09.2015, прийнятій за наслідками перегляду судових рішень в адміністративних справах з підстав неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

У цій постанові Верховний Суд України дійшов висновку, що відшкодування з Державного бюджету України ПДВ є виключними повноваженнями податкових органів та органів державного казначейства, а відтак суд не може підміняти державний орган і вирішувати питання про стягнення такої заборгованості.

У зв’язку з цим Верховний Суд України зазначив, що рішення судів про задоволення позовних вимог про стягнення бюджетної заборгованості з ПДВ є помилковими з огляду на те, що така вимога позивача не є правильним способом захисту прав платника ПДВ. В цьому випадку правильним способом захисту позивача є вимога про зобов’язання відповідача до виконання покладених на нього Законом і підзаконними актами обов’язків щодо надання органу казначейства висновку щодо суми, яка підлягає відшкодуванню з бюджету.

Відповідно до частини 1 статті 244-2 Кодексу адміністративного судочинства України рішення Верховного Суду України, прийняте за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначені норми права, та для всіх судів України.

Відповідно до частини 5 статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду України, враховуються іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Щодо позовних вимог про стягнення з Державного бюджету України пені за несвоєчасне перерахування бюджетного відшкодування податку на додану вартість за травень 2012 року суд зазначає таке.

Відповідно до п. 200.23 ст. 200 Податкового кодексу України суми податку не відшкодовані платникам протягом визначеного цією статтею строку вважаються заборгованістю бюджету з відшкодування податку на додану вартість. На суму такої заборгованості нараховується пеня на рівні 120 % облікової ставки Національного банку України, встановленої на момент виникнення пені, протягом строку її дії, включаючи день погашення.

Оскільки зазначену вище суму ПДВ відповідачами у строки, встановлені пунктом 200.13 статті 200 Податкового кодексу України не відшкодовано, позивач набув право на нарахування пені у порядку, встановленому пунктом 200.23 статті 200 Податкового кодексу України.

При цьому, неподання податковим органом після закінчення перевірки до органу Державного казначейства України висновку із зазначенням суми, що підлягає відшкодуванню з бюджету, та непогашення у зв’язку з цим заборгованості бюджету з ПДВ, не позбавляє платника податку права пред’явити вимоги про стягнення зазначеної пені.

Аналогічний висновок висловлений у постанові Верховного Суду України від 03.06.2014 № 21-131а14.

Останнім днем, коли відповідачі зобов’язані були завершити вчинення відповідних дій та виплатити позивачу бюджетне відшкодування є 01.08.2012. В свою чергу, право на нарахування пені у позивача виникає з наступного дня, тобто з 02.08.2012.

Як вбачається зі змісту уточнених позовних вимог, позивач просить суд стягнути з Державного бюджету України пеню за період з 11.06.2013 по 02.09.2016. Отже, кінцевою датою нарахування пені у цій справі є 02.09.2016.

При цьому суд зазначає, що розрахунок пені здійснений позивачем з урахуванням змін ставки Національного банку України за період з 11.06.2013 по 02.09.2016.

Суд акцентує увагу на тому, що положення пункту 200.23 статті 200 ПК України передбачають обрахунок розміру пені виходячи із облікової ставки Національного банку України, встановленої на момент виникнення пені, протягом строку дії такої облікової ставки. Право на нарахування пені виникає за кожен день прострочення відшкодування включаючи день погашення, у зв'язку із чим моментом виникнення пені є кожен день прострочення.

Аналогічний правовий висновок викладений в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 13.07.2016 у справі №825/1402/15-а (реєстраційний номер в ЄДРСР - 59081899).

Отже, при розрахунку пені за порушення строків перерахування суми бюджетного відшкодування підлягає застосуванню облікова ставка Національного банку України, чинна на момент виникнення пені за кожен день прострочення бюджетного відшкодування включаючи день погашення.

Судом встановлено, що в період з 11.06.2013 по 02.09.2016 діяли різні ставки Національного банку України, зокрема:

з 11.06.2013 по 12.08.2013 - 7,0 %, згідно постанови Правління Національного банку України від 06 червня 2013 року № 209 "Про регулювання грошово-кредитного ринку";

з 13.08.2013 по 14.04.2014 - 6,5 %, згідно постанови Правління Національного банку України від 09 серпня 2013 року № 315 "Про регулювання грошово-кредитного ринку";

з 15.04.2014 по 16.07.2014 - 9,5 %, згідно постанови Правління Національного банку України від 14 квітня 2014 року № 212 "Про регулювання грошово-кредитного ринку";

з 17.07.2014 по 12.11.2014 - 12,5 %, згідно постанови Правління Національного банку України від 15 липня 2014 року № 417 "Про регулювання грошово-кредитного ринку";

з 13.11.2014 по 05.02.2015 - 14,0 %, згідно постанови Правління Національного банку України від 12 листопада 2014 року №719 "Про регулювання грошово-кредитного ринку";

з 06.02.2015 по 03.03.2015 - 19,5%, згідно постанови Правління Національного банку України від 04 лютого 2015 року № 81 "Про регулювання грошово-кредитного ринку";

з 04.03.2015 по 27.08.2015 - 30,0 %, згідно постанови Правління Національного банку України від 02 березня 2015 року № 154 "Про регулювання грошово-кредитного ринку";

з 28.08.2015 по 24.09.2015 - 27,0 %, згідно постанови Правління Національного банку України від 27 серпня 2015 року № 557 "Про регулювання грошово-кредитного ринку";

з 25.09.2015 по 21.04.2016 - 22 %, згідно постанови Правління Національного банку України від 24 вересня 2015 року № 627 "Про регулювання грошово-кредитного ринку", та постанов Правління Національного банку України №750 від 29.10.2015, №894 від 17.12.2015, №40 від 28.01.2016, №135 від 03.03.2016, якими залишено облікову ставку на рівні 22%;

з 22.04.2016 по 26.05.2016 - 19 %, згідно постанови Правління Національного банку України від 21 квітня 2016 року № 278 "Про регулювання грошово-кредитного ринку";

з 27.05.2016 по 23.06.2016 - 18 %, згідно постанови Правління Національного банку України від 26 травня 2016 року №25-рш "Про регулювання грошово-кредитного ринку";

з 24.06.2016 по 28.07.2016 - 16,5 %, згідно постанови Правління Національного банку України від 23 червня 2016 року №88-рш "Про регулювання грошово-кредитного ринку";

з 29.07.2016 по 02.09.2016 - 15,5 %, згідно постанови Правління Національного банку України від 28 липня 2016 року №172-рш "Про регулювання грошово-кредитного ринку".

При цьому заперечень щодо розрахунку пені з боку відповідача - 1 не надходило.

Відповідно до статей 11, 71 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Належних і достатніх доказів, які б спростували доводи позивача, відповідачі суду не надали.

Системно проаналізувавши приписи законодавства України, що були чинними на момент виникнення спірних правовідносин між сторонами, зважаючи на взаємний та достатній зв'язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню у повному обсязі.

При цьому, задовольняючи адміністративний позов суд враховує, що бездіяльність відповідачів, розумних і правових підстав якої судом під час розгляду справи не встановлено, спричинила затримку у бюджетному відшкодування ПДВ тривалістю майже у п’ять років.

Суд таку бездіяльність розцінює як свідчення неспроможності виконання відповідачами, зокрема, податковим органом, власних функцій та обов’язків, спрямованих на реалізацію платниками податків передбачених чинними законами та Конституцією України прав, що змушує останніх постійно звертатись до суду за їх захистом.

Крім того, суд вважає, що позивач не може нести будь-які негативні наслідки у разі прорахунків у діяльності окремих державних органів чи посадових осіб, оскільки виконав усі вимоги для отримання бюджетного відшкодування з податку на додану вартість.

Відповідно до змісту статті 267 Кодексу адміністративного судочинства України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, має право зобов'язати суб'єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Вказане свідчить, що судовий контроль за виконанням судових рішень в адміністративних справах здійснюється з метою реалізації завдань адміністративного судочинства. Суд займає активну позицію не лише під час вирішення публічно-правового спору, але й після набрання судовим рішенням законної сили.

У Рішенні від 30 червня 2009 року №16-рп/2009 Конституційний Суд України зазначив, що метою судового контролю є своєчасне забезпечення захисту та охорони прав і свобод людини і громадянина, та наголосив, що виконання всіма суб'єктами правовідносин приписів, викладених у рішеннях суду, які набрали законної сили, утверджує авторитет держави як правової (абзац перший підпункту 3.2 пункту 3, абзац другий пункту 4 мотивувальної частини).

У рішенні Європейського суду з прав людини від 19 березня 1997 року у справі «Горнсбі проти Греції» суд підкреслив, що виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватись як складова частина судового розгляду. Здійснення права на звернення до суду з позовом стосовно його прав та обов'язків цивільного характеру було б ілюзорним, якби внутрішня правова система допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов'язкову силу, не виконувалося б на шкоду однієї зі сторін (п.40).

Оскільки дане рішення суду в частині, що стосується бюджетного відшкодування, має зобов’язальний характер, а обставини, встановлені під час розгляду справи, дають суду обґрунтовані підстави вважати, що відповідачі можуть ухилятись від його виконання, суд вважає за необхідне встановити контроль за виконанням постанови у даній справі шляхом зобов’язання Києво-Святошинської ОДПІ ГУ ДФС у Київській області у десятиденний строк з моменту набрання даним судовим рішенням законної сили подати до суду звіт про його виконання.

Під час звернення до суду позивачем сплачено судовий збір в сумі 2756,00 грн. згідно платіжного доручення №4480 від 08.06.2016 на суму 1851,44 грн. та платіжного доручення №5168 від 29.08.2016 на суму 904,56 грн., оригінали яких містяться в матеріалах справи (а.с.2, 84).

Відповідно до статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб’єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб’єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Понесені позивачем судові витрати у вигляді сплаченого судового збору в розмірі 2756,00 грн. підлягають стягненню з Києво-Святошинської ОДПІ ГУ ДФС у Київській області на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань ДПІ у Києво-Святошинському районі ГУ ДФС у Київській області, відповідно до положень статті 94 КАС України.

При цьому суд зазначає, що саме неподання Києво-Святошинською ОДПІ ГУ ДФС у Київській області до органу, що здійснює казначейське обслуговування, висновку із зазначенням суми, що підлягає бюджетному відшкодуванню, потягло неотримання позивачем суми бюджетного відшкодування, відтак вини Головного управління Державної казначейської служби України у Київській області в неотриманні такого висновку від податкового органу немає, тому на думку суду сума судового збору повинна бути стягнута саме з податкового органу, з вини якого позивач не отримав бюджетне відшкодування за травень 2012 року.

На підставі викладеного, керуючись статтями 159-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Адміністративний позов задовольнити у повному обсязі.

4. Зобов’язати Києво-Святошинську об’єднану державну податкову інспекцію Головного управління ДФС у Київській області протягом десяти днів з дня набрання судовим рішенням у даній справі законної сили подати до суду звіт про його виконання.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано в установлені строки. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду подається до Київського апеляційного адміністративного суду через Київський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Кушнова А.О.