Справа № 803/3910/15
Суддя: Гінда Оксана Миколаївна
Дата ухвалення: 2016-11-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 листопада 2016 року № 876/7715/16
Львівський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Гінди О.М.

суддів: Ніколіна В.В., Старунського Д.М.

за участі секретаря судових засідань: Чопко Ю.Т.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Луцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області на постанову Волинського окружного адміністративного суду від 28 січня 2016 року у справі за адміністративним позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 до Луцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області, Головного управління Державної казначейської служби України у Волинській області про скасування податкового повідомлення-рішення та зобов'язання вчинити дії, -

встановив:

18.12.2015 позивач звернулася до суду з позовом до Луцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області (далі - Луцька ОДПІ ГУ ДФС у Волинській області), Головного управління Державної казначейської служби України у Волинській області (далі - ГУ ДКСУ у Волинській області), у якому просила визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення форми «В1» від 19.12.2015 № 1, зобов'язати ГУ ДКС України у Волинській області подати висновок про відшкодування з Державного бюджету України на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 (далі - ФОП ОСОБА_3.) 23309 грн бюджетного відшкодування з податку на додану вартість.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилалась на те, що Луцькою ОДПІ ГУ ДФС у Волинській області проведено виїзну позапланову документальну перевірку правомірності нарахування сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість на рахунок платника за серпень 2015 року, що виникло за рахунок від'ємного значення ПДВ, що декларувалося в серпні 2015 року. За результатами перевірки складено акт від 06.11.2015 № 5357/17.01/НОМЕР_1, у якому зафіксовані порушення пунктів 198.4, статті 198, 199.1 статті 199, 200.1, 200.4 «б» статті 200 Податкового кодексу України (далі - ПК України). На підставі цього акту винесено податкове повідомлення-рішення форми «В1» від 19.12.2015 № 1, яким позивачу зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість на суму 23309 грн.

Вважає неправомірним та необґрунтованим висновок податкового органу про те, що нею не підтверджено використання та списання у періоді, що перевірявся (з 01 серпня 2015 року по 31 серпня 2015 року), пального, придбаного в Україні в кількості 9 954,16 л, та у зв'язку з чим завищено податковий кредит, що не відповідає чинному законодавству. Крім того, зазначила, що не має жодного значення використання чи не використання всього обсягу купленого у періоді, що перевірявся, пального для того, щоб включити суми ПДВ сплачені при його купівлі до складу податкового кредиту для зазначеного періоду.

Постановою Волинського окружного адміністративного суду від 28.01.2016 позов задоволено повністю.

Із цією постановою суду першої інстанції не погодився відповідач Луцька ОДПІ ГУ ДФС у Волинській області та оскаржив її в апеляційному порядку. Вважає, що така прийнята з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи та з порушенням норм матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а тому просить її скасувати та прийняти нову постанову, якою у задоволенні позову відмовити.

Обґрунтовуючи апеляційні вимоги, апелянт посилається на те, що платником не підтверджено належними документами використання та списання в періоді, який підлягав перевірці, пального, придбаного в Україні в кількості 9954,16 л. На нього не нараховано зобов'язання та таке відсутнє у залишках станом на 31.08.2015. Це порушення вплинуло на завищення суми бюджетного відшкодування за серпень 2015 року.

Особи, які беруть участь у справі в судове засідання не прибули, хоча належним чином були повідомлені про його дату, час та місце, що підтверджується наявними у справі розписками.

У відповідності до ч. 1 ст. 41 та ч. 4 ст. 196 КАС України неприбуття сторін не перешкоджає апеляційному розгляду справи і такий проведено у їх відсутності без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Суд апеляційної інстанції, заслухав доповідь судді-доповідача, перевірив матеріали справи та обговорив підстави і межі апеляційних вимог, вважає, що апеляційна скарга задоволеною бути не може.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що Луцькою ОДПІ ГУ ДФС у Волинській області було проведено документальну позапланову виїзну перевірку ФОП ОСОБА_3 з питань правомірності нарахування такою сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість на рахунок платника у банку за серпень 2015 року, що виникло за рахунок від'ємного значення ПДВ та декларувалося в серпні 2015 року, яка оформлена актом від 06.11.2015 № 5357/17/01/НОМЕР_1.

Перевіркою встановлено порушення ФОП ОСОБА_3 вимог п. 198.4 ст. 198, п. 199.1 ст. 199, п. 200.1, п. 200.4 «б» ст. 200 ПК України, в результаті чого завищено суму бюджетного відшкодування на рахунок платника у банку у податковій декларації за серпень 2015 року на суму 23309 грн.

До таких висновків податковий орган дійшов з огляду на те, що ФОП ОСОБА_3 у серпні 2015 року не підтверджено використання та списання у періоді, який підлягав перевірці, пального придбаного в Україні в кількості 9954,16 л, у зв'язку з чим завищено суму бюджетного відшкодування на рахунок платника у банку у податковій декларації за серпень 2015 року на суму 23309 грн ПДВ.

На підставі акта перевірки податковим органом винесено податкове повідомлення-рішення форми «В» від 19.11.2015 № , яким ФОП ОСОБА_3 зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість на суму 23309 грн та штрафні (фінансові) санкції на суму 11654,50 грн.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що платник податків мав право включити суми сплаченого в серпні 2015 року податку на додану вартість за придбане пальне незалежно від того, чи використовувалося воно у межах господарської діяльності протягом звітного періоду, та незалежно від кількості його залишків на кінець звітного періоду, а тому контролюючий орган безпідставно позбавив платника податків права на включення податкового кредиту на загальну суму 169596 грн до податкової декларації з податку на додану вартість за серпень 2015 року. Крім того, за наявності достатніх підстав щодо повернення суми бюджетного відшкодування, контролюючий орган, зокрема, Луцька ОДПІ ГУ ДФС у Волинській області зобов'язується подати висновок із зазначенням суми, що підлягає відшкодуванню з бюджету.

Суд апеляційної інстанції з такими висновками суду першої інстанції погоджується, з огляду на таке.

Спірні правовідносини регулюються Податковим кодексом України від 2 грудня 2010 року N 2755-VI (далі - ПК України).

Бюджетне відшкодування - це відшкодування від'ємного значення податку на додану вартість на підставі підтвердження правомірності сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість за результатами перевірки платника, у тому числі автоматичне бюджетне відшкодування у порядку та за критеріями, визначеними у розділі V цього Кодексу (пп.14.1.18 п. 14.1 ст. 14 ПК України).

Відповідно до п. 19.1 ст. 199 ПК України у разі якщо придбані та/або виготовлені товари/послуги, необоротні активи частково використовуються в оподатковуваних операціях, а частково - ні, платник податку зобов'язаний нарахувати податкові зобов'язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 цього Кодексу, та скласти не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду і зареєструвати зведену податкову накладну в Єдиному реєстрі податкових накладних на загальну суму частки сплаченого (нарахованого) податку під час їх придбання або виготовлення, яка відповідає частці використання таких товарів/послуг, необоротних активів в неоподатковуваних операціях.

Пунктом 200.1 статті 200 ПК України визначено, що сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Згідно до п. 200.4 ст. 200 ПК України при від'ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума:

а) враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу) в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, а в разі відсутності податкового боргу; б) або підлягає бюджетному відшкодуванню за заявою платника у сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації; в) та/або зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

З аналізу наведених вище норм вбачається, що у разі відшкодування від'ємного значення податку на додану вартість платник податку має право на бюджетне відшкодування, яке визначається визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Як встановлено судом першої інстанції, в ході проведення перевірки ФОП ОСОБА_3 було надано контролюючому органу шляхові листи, товарно-транспортні накладні, міжнародні товарно-транспортні накладні, акти виконаних робіт, залишки товарно-матеріальних цінностей (пального).

На підтвердження реальності господарських операцій позивачем включені до складу податкового кредиту суми сплаченого податку на додану вартість за придбане дизельне паливо в серпні 2015 року в ТОВ «Синергія 1999», ТзОВ «ВОГ Рітейл», ТзОВ «ВТФ Авіас» та ПП «Укрпалетсистем» на загальну суму 169596,00 грн, що підтверджується видатковими накладними від 08.08.2015 № 3958, 11.08.2015 № 4035, 15.08.2015 № 4180, 21.08.2015 № 4269, 26.08.2015 № 4346, 30.08.2015 № 4409, 31.08.2015 № 158121, 31.08.2015 № 0018/1001558, 31.08.2015 № 043-3253 (а.с. 80-88).

Крім того, щодо залишків пального у ФОП ОСОБА_3 станом на 01 серпня 2015 року та на 31 серпня 2015 року, на які посилається відповідач в акті перевірки, то суд першої інстанції вірно зазначив, що відповідно до пункту 198.3 статті 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті.

Згідно п. 198.3 ст. 198 ПК України нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що платник податків мав право включити суми сплаченого в серпні 2015 року податку на додану вартість за придбане пальне незалежно від того, чи використовувалося воно у межах господарської діяльності протягом звітного періоду, та незалежно від кількості його залишків на кінець звітного періоду, а тому контролюючий орган безпідставно позбавив платника податків права на включення податкового кредиту на загальну суму 169596 грн. до податкової декларації з податку на додану вартість за серпень 2015 року.

Стосовно доводів контролюючого органу про заниження податкового зобов'язання з податку на додану вартість, то як вбачається з змісту ст. 185 ПК України обов'язок платника податку відобразити податкове зобов'язання з податку на додану вартість виникає тільки у разі постачання ним товарів/послуг, або у разі ввезення/вивезення товарів через митний кордон України або, коли платник податків відображає податкові зобов'язання з податку на додану вартість передбачений у статті 184 Податкового кодексу України.

Судом першої інстанції встановлено, що вказане дизельне пальне не використовувалося та не реалізовувалося ФОП ОСОБА_3 Крім того, підприємець не позбавлявся реєстрації платником податку на додану вартість, тому й не мав проводити його умовний продаж.

Отже, будь-яких законних підстав для відображення невикористаного дизельного палива у складі податкового зобовязання підприємець не мала, а доводи представника Луцької ОДПІ ГУ ДФС у Волинській області в цій частині є безпідставними та необґрунтованими.

У зв'язку з цим прийняте Луцькою ОДПІ ГУ ДФС у Волинській області податкове повідомлення-рішення від 19 листопада 2015 року № 1 про завищення позивачем суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість в розмірі 23 309 грн є протиправним та підлягає скасуванню.

Щодо вимоги про зобов'язання Луцьку ОДПІ подати ГУ ДКС України у Волинській області висновок про відшкодування з Державного бюджету України на користь ОСОБА_3 23 309 грн. бюджетного відшкодування з податку на додану вартість суд першої інстанції дійшов правильного висновку про їх задоволення, з огляду на наступне.

Відповідно до пунктів 200.7 та 200.10 статті 200 ПК України платник податку, який має право на отримання бюджетного відшкодування та прийняв рішення про повернення суми бюджетного відшкодування, подає відповідному органу державної податкової служби податкову декларацію та заяву про повернення суми бюджетного відшкодування, яка відображається у податковій декларації. Протягом 30 календарних днів, що настають за граничним терміном отримання податкової декларації, податковий орган проводить камеральну перевірку заявлених у ній даних.

Згідно з пунктом 200.11 ПК України за наявності достатніх підстав, які свідчать, що розрахунок суми бюджетного відшкодування було зроблено з порушенням норм податкового законодавства, податковий орган має право провести документальну позапланову виїзну перевірку платника для визначення достовірності нарахування такого бюджетного відшкодування протягом 30 календарних днів, що настають за граничним терміном проведення камеральної перевірки.

Пунктами 200.12, 200.13 статті 200 ПК України передбачено, що контролюючий орган зобов'язаний у п'ятиденний строк після закінчення перевірки подати органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів висновок із зазначенням суми, що підлягає відшкодуванню з бюджету.

На підставі отриманого висновку відповідного контролюючого органу орган, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, видає платнику податку зазначену в ньому суму бюджетного відшкодування шляхом перерахування коштів з бюджетного рахунка на поточний банківський рахунок платника податку в обслуговуючому банку протягом п'яти операційних днів після отримання висновку контролюючого органу.

Ці висновки суду узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду України з відповідного питання, висловлені, зокрема, у постанові цього суду від 02 грудня 2015 року у справі № 826/17403/14.

З наведеного вище, суд апеляційної інстанції вважає, що висновки податкового органу щодо порушення норм податкового законодавства зі сторони ФОП ОСОБА_3 не підтверджені доказовою базою. А тому такий підхід не може бути визнаний судом обґрунтованим і достатнім для висновку щодо порушення платником податків норм чинного законодавства України та, як наслідок, позбавлення його права на певні податкові вигоди.

Суд апеляційної інстанції при вирішенні цього спору дотримується позиції, вказаної у рішенні Європейського суду з прав людини, яку він висловив у пункті 53 рішення у справі "Федорченко та Лозенко проти України", відповідно до якої суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумними сумнівом".

Так, наведені відповідачем аргументи не є достатньо вагомими, чіткими та узгодженими доказами, що спростовують твердження про використання товарів, послуг чи основних фондів в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду чи здійснення платником податку оподатковувані операції протягом такого звітного періоду, факт чого підтверджується належними та допустимими доказами в розумінні положень ст. 70 КАС України, п. 198.3 ст. 198 ПК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Такий підхід узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини. Так, у пункті 110 рішення від 23 липня 2002 року у справі "Компанія "Вестберґа таксі Актіеболаґ" та Вуліч проти Швеції" Суд визначив, що "…адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення податкових штрафів має саме податкове управління."

З наведеного вище, суд апеляційної інстанції, погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що адміністративний позов підлягає до задоволення шляхом прийняття постанови про визнання протиправним та скасування даного податкового повідомлення-рішення та зобов'язання Луцьку ОДПІ ГУ ДФС України у Волинській області подати ГУ ДСК України у Волинській області висновок про відшкодування з Державного бюджету України на користь фізичної особи підприємця ОСОБА_3 суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість в сумі 23 309 грн, оскільки відповідачем не доведено правомірності прийнятого податкового повідомлення - рішення від 19 листопада 2015 року № 1.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції обґрунтовано задовольнив позовні вимоги, правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків рішення суду, а тому підстав для скасування оскаржуваної постанови, суд апеляційної інстанції не вбачає.

Керуючись ст.ст. 41, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд, -

ухвалив:

апеляційну скаргу Луцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області залишити без задоволення, а постанову Волинського окружного адміністративного суду від 28 січня 2016 року у справі № 803/3910/15 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення.

На ухвалу протягом двадцяти днів, після набрання нею законної сили, може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий: О.М. Гінда

Судді: В.В. Ніколін

Д.М. Старунський

Ухвала у повному обсязі складена та підписана 28.11.2016.