Справа № 813/2125/16
Суддя: Клименко Оксана Миколаївна
Дата ухвалення: 2016-11-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 листопада 2016 року м. Львів № 813/2125/16

09 год. 57 хв.

Львівський окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Клименко О.М., за участю секретаря судового засідання Дорош Х.Р. та сторін і інших осіб, які беруть участь у справі:

позивача: представник не прибув;

відповідача: представники Ожибко П.І., Прийма Ю.В.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фірма «Артеміда» до Головного управління Державної казначейської служби України у Львівській області про визнання протиправними дій, зобов'язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фірма «Артеміда» (далі - ТОВ «Фірма «Артеміда») звернулось із позовом до Головного управління державної казначейської служби України у Львівській області (далі - ГУДКС України у Львівській області), в якому просить:

- визнати протиправною відмову Головного управління Державної казначейської служби України у Львівській області щодо прийняття до виконання виконавчого листа Львівського окружного адміністративного суду від 14.03.2016 року по справі № 13/11А;

- зобов'язати Головне управління Державної казначейської служби України у Львівській області прийняти до виконання виконавчий лист Львівського окружного адміністративного суду від 14.03.2016 року по справі № 13/11А;

- зобов'язати Головне управління Державної казначейської служби України у Львівській області виконати виконавчий лист Львівського окружного адміністративного суду від 14.03.2016 року по справі № 13/11А шляхом перерахування на користь ТОВ «Фірма «Артеміда» бюджетної заборгованості з ПДВ за червень 2004 року в сумі 2497770 грн. із відповідного рахунку Державного бюджету України.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що постановою Львівського окружного адміністративного суду від 19.12.2014 року у справі 13/11А стягнуто з УДК України у Львівській області на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фірма «Артеміда» бюджетну заборгованість з ПДВ за червень 2004 року в сумі 2497770 грн. На виконання вказаної постанови Львівським окружним адміністративним судом видано виконавчий лист № 13/11А від 14.03.2016 року. Позивач звернувся до відповідача із заявою при прийняття вказаного виконавчого листа до виконання, однак відповідач повернув виконавчий документ без виконання, оскільки вказаний у виконавчому документі боржник ліквідований та виключений з Єдиного державного реєстру підприємств, установ та організацій України, а виконавчий документ оформлено з порушенням вимог ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження». Позивач вважає відмову щодо прийняття до виконання виконавчого листа протиправною, оскільки відповідач відповідно до Указу Президента України № 460/2011 від 13.04.2011 року є правонаступником УДК України у Львівській області, а відсутність у виконавчому документі відомостей про ідентифікаційний код боржника не може бути підставою для повернення виконавчого документа без виконання. Просив розглянути адміністративну справу без участі представника позивача.

Відповідач позов заперечив повністю з підстав, викладених в письмових запереченнях на позовну заяву, де зазначено, що у поданому позивачем до виконання виконавчому документі зазначено боржника - юридичну особу, яка 21.11.2006 року ліквідована та виключена з Єдиного державного реєстру підприємств, установ та організацій України. Також, у виконавчому документі були відсутні відомості про ідентифікаційний код боржника. З урахуванням наведеного, виконавчий лист № 13/11А від 14.03.2016 року було повернуто позивачу без виконання, вказано на наявні порушення та про можливість прийняття виконавчого листа до виконання після усунення вказаних порушень. Також зазначив, що позивач помилково звернувся до відповідача із заявою про виконання виконавчого листа № 13/11А від 14.03.2016 року, оскільки відповідно до вимог Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників такий виконавчий лист слід пред'являти до виконання до районного управління Державного казначейства. Відтак, підстав для задоволення адміністративного позову на думку відповідача у суду немає.

Представники відповідача у судовому засіданні адміністративний позов заперечили з підстав, викладених у письмовому запереченні, просили відмовити в задоволенні позовних вимог повністю.

Суд заслухав пояснення представників відповідача, з'ясував обставини, на які сторони покликаються як на підставу своїх вимог та заперечень, дослідив письмові докази, якими такі обґрунтовуються, встановив наступні фактичні обставини справи.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 19.12.2014 року у справі 13/11А вимоги ТОВ «Фірма «Артеміда», що викладені у заяві про перегляд постанови Господарського суду Львівської області від 25 травня 2010 року по справі № 13/11 А за нововиявленими обставинами задоволено повністю; постанову Господарського суду Львівської області від 25 травня 2010 року по справі № 13/11 А скасовано; визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення від 20 квітня 2004 року № 361/23-0/23973113/5701, видане Державною податковою інспекцією м. Трускавець; стягнуто з УДК України у Львівській області на користь ТОВ «Фірма «Артеміда» бюджетну заборгованість з ПДВ за червень 2004 року в сумі 2497770 грн.; стягнуто з Державного бюджету на користь ТОВ «Фірма «Артеміда» судові витрати в сумі 243,60 грн. Вказану постанову залишено без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 01.10.2015 року.

14.03.2016 року на виконання постанови від 19.12.2014 року у справі № 13/11А Львівським окружним адміністративним судом видано виконавчий лист щодо стягнення з УДК України у Львівській області на користь ТОВ «Фірма «Артеміда» бюджетної заборгованості з ПДВ за червень 2004 року в сумі 2497770 грн.

18.03.2016 року позивач звернувся до відповідача із заявою про прийняття до виконання виконавчого листа Львівського окружного адміністративного суду № 13/11А від 14.03.2016 року.

Листом № 12-10/1/2324 від 24.03.2016 року відповідач повернув позивачу виконавчий лист № 13/11А від 14.03.2016 року без виконання та зазначив, що у виконавчому документі зазначено боржника - юридичну особу, яка 21.11.2006 року ліквідована та виключена з Єдиного державного реєстру підприємств, установ та організацій України. Також, у виконавчому документі відсутні відомості про ідентифікаційний код боржника, що є порушенням статті 18 Закону України «Про виконавче провадження». Крім того проінформував, що рішення суду виконати неможливо, оскільки відшкодування бюджетної заборгованості з ПДВ здійснюється виключно з державного бюджету та не може здійснюватись з рахунків органу казначейства як юридичної особи, а позивачу слід звернутись до Львівського окружного адміністративного суду у порядку, визначеному ст. 263 КАС України із заявою про зміну порядку і способу виконання рішення суду у справі № 13/11А.

При вирішенні спору суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, добросовісно.

У відповідності до ч.1 ст. 9 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У відповідності до частини п'ятої ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Частиною першою ст. 254 КАС України передбачено, що постанова або ухвала суду, яка набрала законної сили, є обов'язковою для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України.

Судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання (ч. 2 ст. 257 КАС України).

Законом України «Про виконавче провадження» встановлено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Закон України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» встановлює гарантії держави щодо виконання судових рішень та виконавчих документів, визначених Законом України «Про виконавче провадження» та особливості їх виконання.

Статтею 2 цього Закону визначено, що держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобов'язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є: державний орган; державні підприємство, установа, організація; юридична особа, примусова реалізація майна якої забороняється відповідно до законодавства.

Відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження» рішення про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ виконуються органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Згідно з ч. 3 ст. 3 цього ж Закону стягувач за рішенням суду про стягнення коштів з державного органу звертається до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у строки, встановлені Законом України «Про виконавче провадження», із заявою про виконання рішення суду. Разом із заявою стягувач подає до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, документи та відомості, необхідні для перерахування коштів, згідно з переліком, затвердженим Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 № 845 затверджено Порядок виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ, яким встановлено механізм виконання рішень про стягнення коштів з державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ, прийнятих судами, а також іншими державними органами, які відповідно до закону мають право приймати такі рішення (далі - Порядок).

Відповідно до п. 2 Порядку виконавчі документи - оформлені в установленому порядку виконавчі листи судів та накази господарських судів, видані на виконання рішень про стягнення коштів, а також інші документи, визначені Законом України «Про виконавче провадження».

Окрім того, пунктом 2 Порядку визначено, що безспірним списанням є операції з коштами державного та місцевих бюджетів, що здійснюються з метою виконання рішень про стягнення коштів Казначейством та його територіальними органами без згоди (подання) органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, боржників, органів місцевого самоврядування та/або державних органів на підставі виконавчих документів.

З аналізу наведених норм слідує, що оскільки УДК України у Львівській області є бюджетною установою, а Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» та Законом України «Про виконавче провадження» визначено, що у випадку стягнення коштів з такої установи виконуються органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів.

Стосовно твердження відповідача про те, що юридична особа УДК України у Львівській області ліквідована та виключена з Єдиного державного реєстру підприємств, установ та організацій України суд зазначає, що відповідно до Указу Президента України № 460/2011 від 13.04.2011 року Головне управління Державної казначейської служби України у Львівській області є правонаступником УДК України у Львівській області, відтак, вказана обставина не може бути підставою для повернення виконавчого документа без виконання.

Стосовно твердження відповідача про відсутність у виконавчому листі ідентифікаційного номера боржника, що є підставою для його повернення стягувачу без виконання суд зазначає наступне.

Частина 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» містить вимоги до виконавчого документа, у якому зокрема має бути зазначено й ідентифікаційний код суб'єкта господарської діяльності боржника (для юридичних осіб). Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 26 цього Закону у разі невідповідності змісту виконавчого листа вимогам ст. 18 державний виконавець відмовляє у відкритті виконавчого провадження.

Разом із тим п. 3 ч. 3 ст. 11 цього ж Закону надає право державному виконавцю при здійсненні виконавчого провадження з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від органів, установ, організацій, посадових осіб, сторін та учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, у тому числі й конфіденційну.

Відповідно до п. 5 Порядку під час виконання виконавчих документів органи Казначейства мають право безоплатно отримувати необхідні для виконання виконавчих документів судові рішення, пояснення, довідки, іншу інформацію.

Тому відсутність у виконавчому листі ідентифікаційного коду боржника не є підставою для повернення виконавчого документа стягувачу без виконання.

Вказана позиція узгоджується із позицією Верховного Суду України, викладеною в ухвалі від 25.06.2014 року у справі № 6-62цс14.

Частиною 2 статті 71 КАС України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З урахуванням встановлених під час судового розгляду справи обставин, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог про визнання протиправною відмови Головного управління Державної казначейської служби України у Львівській області щодо прийняття до виконання виконавчого листа Львівського окружного адміністративного суду від 14.03.2016 року по справі № 13/11А, викладену у листі № 12-10/1/2324 від 24.03.2016 року та зобов'язання Головне управління Державної казначейської служби України у Львівській області прийняти до виконання виконавчий лист Львівського окружного адміністративного суду від 14.03.2016 року по справі № 13/11А, а тому адміністративний позов у цій частині слід задовольнити.

Стосовно позовної вимоги про зобов'язання Головне управління Державної казначейської служби України у Львівській області виконати виконавчий лист Львівського окружного адміністративного суду від 14.03.2016 року по справі № 13/11А шляхом перерахування на користь ТОВ «Фірма «Артеміда» бюджетної заборгованості з ПДВ за червень 2004 року в сумі 2497770 грн. із відповідного рахунку Державного бюджету України суд зазначає наступне.

Статтею 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства визначено захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Суд зазначає, що під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень на відповідність закріпленим частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб'єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше було б порушено принцип розподілу влади.

Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - єдиним критерієм здійснення правосуддя є право. Тому завданням адміністративного судочинства завжди є контроль легальності. Перевірка доцільності переступає компетенцію адміністративного суду і виходить за межі завдання адміністративного судочинства.

Отже, під дискреційним повноваженням суд розуміє таке повноваження, яке надає певний ступінь свободи адміністративному органу при прийнятті рішення, тобто, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибрати один з кількох варіантів рішення. Зокрема, у спірних правовідносинах, таким дискреційним повноваженням відповідача є виконання виконавчого листа у певний спосіб.

З огляду на положення Кодексу адміністративного судочинства України щодо компетенції адміністративного суду останній не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які Конституцією та Законами України віднесені по компетенції цього органу державної влади, відтак, не може зобов'язувати орган державної влади виконати його дискреційне повноваження у певний спосіб.

З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні адміністративного позову в частині позовної вимоги про зобов'язання відповідача виконати виконавчий лист Львівського окружного адміністративного суду від 14.03.2016 року по справі № 13/11А шляхом перерахування на користь ТОВ «Фірма «Артеміда» бюджетної заборгованості з ПДВ за червень 2004 року в сумі 2497770 грн. із відповідного рахунку Державного бюджету України.

Відповідно до ч. 2 ст. 162 КАС України у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про:

1) визнання протиправними рішення суб'єкта владних повноважень чи окремих його положень, дій чи бездіяльності і про скасування або визнання нечинним рішення чи окремих його положень, про поворот виконання цього рішення чи окремих його положень із зазначенням способу його здійснення;

2) зобов'язання відповідача вчинити певні дії;

3) зобов'язання відповідача утриматися від вчинення певних дій;

4) стягнення з відповідача коштів;

5) тимчасову заборону (зупинення) окремих видів або всієї діяльності об'єднання громадян;

6) примусовий розпуск (ліквідацію) об'єднання громадян;

7) примусове видворення іноземця чи особи без громадянства за межі України;

8) визнання наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб'єкта владних повноважень.

Суд може прийняти іншу постанову, яка б гарантувала дотримання і захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

З урахуванням викладеного, суд приходить висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Відповідно до правил ст. 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивачем під час звернення до суду із даним позовом сплачено судовий збір у розмірі 1378,00 грн.

Ухвалою суду від 27.10.2016 року відстрочено сплату решти суми судового збору (2756,00 грн.) за подання позовної заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Фірма «Артеміда» до Головного управління Державної казначейської служби України у Львівській області про визнання протиправними дій, зобов'язання вчинити дії до прийняття рішення у справі.

З урахуванням того, що судом задоволено дві вимоги немайнового характеру та відмовлено у задоволенні однієї вимоги немайнового характеру, а також враховуючи те, що позивачем сплачено судовий збір лише за одну вимогу та не сплачено зі дві вимоги, судовий збір з бюджетних асигнувань відповідача стягувати не слід.

Керуючись ст.ст. 17-19, 71, 94, 160-163 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправною відмову Головного управління Державної казначейської служби України у Львівській області щодо прийняття до виконання виконавчого листа Львівського окружного адміністративного суду від 14.03.2016 року по справі № 13/11А, викладену у листі № 12-10/1/2324 від 24.03.2016 року.

Зобов'язати Головне управління Державної казначейської служби України у Львівській області прийняти до виконання виконавчий лист Львівського окружного адміністративного суду від 14.03.2016 року по справі № 13/11А.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до Львівського апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Львівського апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Повний текст постанови виготовлено та підписано 28.11.2016 року.

Суддя Клименко О.М.