Справа № 816/789/16
Суддя: Курило Л.В.
Дата ухвалення: 2016-11-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 листопада 2016 р.Справа № 816/789/16
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючого судді: Курило Л.В.,

Суддів: Присяжнюк О.В. , Русанової В.Б. ,

за участю секретаря судового засідання - Дудки О.А.,

позивача - ОСОБА_1,

представників відповідача - Гаспаряна С.С., Касумова О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Кременчуцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Полтавській області на постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 05.09.2016р. по справі № 816/789/16

за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

до Кременчуцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Полтавській області

про скасування рішень,

ВСТАНОВИЛА:

У травні 2016 року фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі по тексту - ФОП ОСОБА_1, позивач) звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Кременчуцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Полтавській області, в якому просив скасувати податкове повідомлення-рішення Кременчуцької ОДПІ від 06.05.2016р. №/653 про збільшення суми грошового зобов'язання зі сплати податку на доходи фізичних осіб у розмірі 33909,11 грн.;

- рішення від 06.05.2016р. №/654 про застосування штрафних санкцій у розмірі 5229,53 грн. за донарахування фіскальним органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску;

- вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 15.04.2016р. №Ф-/424 у розмірі 52295,37 грн.

Постановою Полтавського окружного адміністративного суду від 05.09.2016р. адміністративний позов ФОП ОСОБА_1 задоволено.

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Кременчуцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Полтавській області від 06 травня 2016 року №/653.

Визнано протиправним та скасовано рішення Кременчуцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Полтавській області про застосування штрафних санкцій за донарахування фіскальним органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 06 травня 2016 року №/654.

Визнано протиправною та скасовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 15 квітня 2016 року №Ф-/424.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

До суду апеляційної інстанції позивач надав письмові заперечення на апеляційну скаргу, в яких, посилаючись на законність та обґрунтованість постанови суду першої інстанції, просить апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення, постанову суду першої інстанції залишити без змін.

Представники відповідача в судовому засіданні суду апеляційної інстанції вимоги апеляційної скарги підтримали в повному обсязі, просили постанову суду першої інстанції скасувати та прийняти нову постанову, якою відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог.

Позивач у судовому засіданні суду апеляційної інстанції просив постанову суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Згідно з ч.1 ст. 195 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, вислухавши сторони, переглянувши в межах апеляційної скарги постанову суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що ОСОБА_1 у встановленому законом порядку зареєстрований як фізична особа-підприємець, перебуває на загальній системі оподаткування.

Фахівцями Кременчуцької ОДПІ у період з 21.03.2016р. по 08.04.2016р. проведено документальну планову виїзну перевірку ФОП ОСОБА_1 щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податку на доходи фізичних осіб за період з 01.01.2014р. по 31.12.2015р., обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2014р. по 31.12.2015р. , за результатами якої складено акт від 15.04.2016р. №250/16-03-13-05-07/НОМЕР_1 (а.с. 12-36).

Перевіркою встановлено порушення платником податків вимог:

- п. 177.2, п.177.4 ст. 177 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок з доходів фізичних осіб на суму в розмірі 22606,07 грн. за період з 01.01.2014р. по 31.12.2014р. - на суму 5457,17 грн., за період з 01.01.2015р. по 3.112.2015р. - на суму 17148,90 грн.;

- п. 2 ст.7, п. 11 ст.8, п.2 ст.9 р. ІІІ Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування", в результаті чого занижено суму єдиного соціального внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування в розмірі 52295,37 грн. , у тому числі за період з 01.01.2014р. по 31.12.2014р. на суму 12624,24 грн., за період з 01.01.2015р. по 31.12.2015р. на суму 39671,13 грн.

На підставі акту перевірки від 15.04.2016 р. №250/16-03-13-05-07/НОМЕР_1 Кременчуцькою ОДПІ 15.04.2016р. сформовано та надіслано позивачу вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-/424 зі сплати єдиного соціального внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування в сумі 52295,37 грн. (а.с. 48).

06.05.2016 р. на підставі акту перевірки від 15.04.2016р. №250/16-03-13-05-07/НОМЕР_1 відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення №/653 про збільшення суми грошового зобов'язання зі сплати податку на доходи фізичних осіб у загальному розмірі 33909,11 грн., у тому числі : 22606,07 грн. - за основним платежем та 11303,04 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями (а.с. 47) та рішення №/654 про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним фіскальним органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 06.05.2016 р., яким до ФОП ОСОБА_1 застосовано штрафні санкції в розмірі 5229,53 грн. (а.с. 46).

Не погодившись з податковим повідомленням-рішенням від 06.05.2016 р. №/653, рішенням про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним фіскальним органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 06.05.2016 р. №/654 та вимогою про сплату боргу (недоїмки) від 15.04.2016р. №Ф-/424, позивач звернувся із зазначеним позовом до суду.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що податкове повідомлення-рішення від 06.05.2016 р. №/653, рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним фіскальним органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 06.05.2016 р. №/654 та вимога про сплату боргу (недоїмки) від 15.04.2016р. №Ф-/424 є протиправними, а тому підлягають скасуванню.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

З приводу визначення податкових зобов'язань з податку на доходи фізичних осіб слід зазначити наступне.

Збільшуючи ФОП ОСОБА_1 суму грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачуються фізичними особами за результатами річного декларування та донараховуючи єдиний внесок і застосовуючи штрафні санкції, податковий орган виходив з того, що перевіркою правильності визначення загального оподатковуваного доходу, отриманого від провадження підприємницької діяльності за період з 01.01.2014р. по 31.12.2014р., відображеного у розділі ІІІ податкової декларації про майновий стан та доходи за 2014 рік та додатку 5 до розділу ІІІ зазначеної декларації, встановлено завищення позивачем валового доходу у розмірі 75878,26 грн., оскільки останнім віднесено до складу валового доходу суму вартості відвантаженого, однак не оплаченого покупцями у звітному періоді товару. Крім того, перевіркою правильності визначення загального оподатковуваного доходу, отриманого від провадження підприємницької діяльності за період з 01.01.2015р. по 31.12.2015р., відображеного у розділі ІІІ податкової декларації про майновий стан та доходи за 2014 рік та додатку 5 до розділу ІІІ зазначеної декларації, встановлено завищення позивачем валового доходу у розмірі 36776,73 грн., оскільки останнім віднесено до складу валового доходу суму вартості відвантаженого упродовж 2015 року покупцям товару, а не суму виручки від реалізації товару, що надійшла на розрахунковий рахунок підприємця.

Судовим розглядом встановлено, що у спірний період позивач здійснював оптову торгівлю молочними продуктами та згущеним молоком на митній території України.

З цією метою позивач уклав ряд договорів поставки товарів з окремими постачальниками (ТОВ "Креммілк", ТОВ "Глобинський м'ясокомбінат", ТОВ "Маслозавод "Заріг", ПП "Імперіал плюс", ТОВ "Імперія жирів") (а.с. 88-102).

Відповідно до пункту 177.1 статті 177 Податкового кодексу України доходи фізичних осіб - підприємців, отримані протягом календарного року від провадження господарської діяльності, оподатковуються за ставками, визначеними в пункті 167.1 статті 167 цього Кодексу.

Згідно із пунктом 177.2 статті 177 Податкового кодексу України об'єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

В силу положень пункту 177.3 статті 177 Податкового кодексу України для фізичної особи - підприємця, зареєстрованого як платник податку на додану вартість, не включаються до витрат і доходу суми податку на додану вартість, що входять до ціни придбаних або проданих товарів (робіт, послуг).

Абзацом другим пункту 164.1 статті 164 Податкового кодексу України визначено, що загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.

Відповідно до пункту 177.4 статті 177 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) до переліку витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, належать документально підтверджені витрати, що включаються до витрат операційної діяльності згідно з розділом III цього Кодексу.

Тобто, наведена норма є бланкетною та вказує на те, що витрати суб'єкта господарювання, який не є платником податку на прибуток, але надає звітність про доходи від заняття підприємницькою діяльністю, формуються у тому ж порядку, як у платників податку на прибуток.

Відповідно до статті 149 Податкового кодексу України (яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин) податковою базою для цілей оподаткування податком на прибуток визнається грошове вираження прибутку як об'єкта оподаткування, визначеного згідно із статтею 134 цього Кодексу, з урахуванням положень статей 135 - 137 та 138 - 143 цього Кодексу.

Витрати у розумінні Податкового кодексу України - це сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілом власником) (підпункт 14.1.27 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України).

До складу валових витрат що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування відповідно до пункту 138.1 статті 138 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), входять: витрати від операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, 138.11 цієї статті: інші витрати, визначені згідно з пунктами 138.5, 138.10 - 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу; крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

При цьому згідно з підпунктом 138.2 ст.138 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Відповідно до підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) не включаються до складу валових витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

З 01.01.2015р. норму пункту 177.4 статті 177 Податкового кодексу України викладено у новій редакції, відповідно до якої до переліку витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, належать:

- витрати, до складу яких включається вартість сировини, матеріалів, товарів, що утворюють основу для виготовлення (продажу) продукції або товарів (надання робіт, послуг), купівельних напівфабрикатів та комплектуючих виробів, палива й енергії, будівельних матеріалів, запасних частин, тари й тарних матеріалів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об'єкта витрат;

- витрати на оплату праці фізичних осіб, що перебувають у трудових відносинах з таким платником податку (далі - працівники), які включають витрати на оплату основної і додаткової заробітної плати та інших видів заохочень і виплат виходячи з тарифних ставок, у вигляді премій, заохочень, відшкодувань вартості товарів (робіт, послуг), витрати на оплату за виконання робіт, послуг згідно з договорами цивільно-правового характеру, будь-яка інша оплата у грошовій або натуральній формі, встановлена за домовленістю сторін (крім сум матеріальної допомоги, які звільняються від оподаткування згідно з нормами цього розділу);

- обов'язкові виплати, а також компенсація вартості послуг, які надаються працівникам у випадках, передбачених законодавством, внески платника податку на обов'язкове страхування життя або здоров'я працівників у випадках, передбачених законодавством;

- суми єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування у розмірах і порядку, встановлених законом;

- інші витрати, до складу яких включаються витрати, що пов'язані з веденням господарської діяльності, які не зазначені в підпунктах 177.4.1 - 177.4.3 цього пункту, до яких відносяться витрати на відрядження найманих працівників, на послуги зв'язку, реклами, плати за розрахунково-касове обслуговування, на оплату оренди, ремонт та експлуатацію майна, що використовується в господарській діяльності, на транспортування готової продукції (товарів), транспортно-експедиційні та інші послуги, пов'язані з транспортуванням продукції (товарів), вартість придбаних послуг, прямо пов'язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг.

Отже, підставою для зменшення платником податків об'єкта оподаткування на суму витрат з придбання (виготовлення) товарів (послуг) є будь-які витрати платника податку, визначені на підставі первинних документів, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та здійснені для провадження господарської діяльності платника податку.

Як правомірно враховано судом першої інстанції, в ході перевірки встановлено наявність у ФОП ОСОБА_1 необхідних документів бухгалтерського обліку.

Розмір витрат позивача на придбання молочної продукції підтверджено розрахунками, що залучені до матеріалів справи (а.с. 103, 132).

Під час розгляду справи встановлено, що позивачем у періоді, який підлягав перевірці, витрати формувались за фактом отримання молочної продукції від постачальників та її подальшої реалізації покупцям, що підтверджено відповідними видатковими накладними (а.с. 104-131, 133-143) та у загальному розмірі відповідають величині, зазначеній у податкових деклараціях про майновий стан і доходи за 2014-2015 роки.

Контролюючий орган не заперечує пов'язаності витрат ФОП ОСОБА_1 на придбання молочної продукції у постачальників із безпосереднім веденням позивачем підприємницької діяльності.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що за відсутності у Акті перевірки відомостей про не підтвердження необхідними бухгалтерськими документами окремих конкретних господарських операцій відсутні підстави стверджувати про завищення позивачем витрат за спірний період.

Щодо доводів відповідача про завищення ФОП ОСОБА_1 доходів за спірний період слід зазначити наступне.

Пунктом 137.1 статті 137 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що дохід від реалізації товарів визнається за датою переходу покупцеві права власності на такий товар.

Відповідно до пункту 137.4 згаданої статті, датою отримання доходів, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, є звітний період, у якому такі доходи визнаються згідно з цією статтею, незалежно від фактичного надходження коштів (метод нарахувань), визначений з урахуванням норм цього пункту та статті 159 цього Кодексу.

Виходячи з аналізу наведених правових норм, безпідставними є твердження контролюючого органу щодо необхідності формування доходів від провадження підприємницької діяльності за датою фактичного надходження коштів в оплату реалізованих товарів.

Як правомірно враховано судом першої інстанції, позивач у спірний період правомірно визначив суму доходів за датою відвантаження товарів покупцям.

За таких обставин, висновки контролюючого органу про завищення позивачем доходів не відповідають фактичним обставинам справи.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що податковим повідомленням-рішенням від 06.05.2016р. №/653 позивачу неправомірно збільшено суму грошового зобов'язання зі сплати податку на доходи фізичних осіб у загальному розмірі 33909,11 грн.

Щодо заниження позивачем суми єдиного соціального внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування слід зазначити наступне.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку, визначені положеннями Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" №2464-VI від 08.07.2010 (далі - Закон № 2464).

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 6 Закону № 2464 на платників збору покладений обов'язок по своєчасному та в повному обсязі нараховуванні, обчисленні і сплаті єдиного внеску.

Обчислення єдиного внеску здійснюється на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) виплат (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок (ч. 2 ст. 9 Закону).

За приписами пункту 2 частини першої статті 7 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 5 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за місяць, у якому отримано дохід (прибуток).

Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону № 2464-VI розмір єдиного внеску для кожної категорії платників, визначених цим Законом, та пропорції його розподілу за видами загальнообов'язкового державного соціального страхування встановлюються з урахуванням того, що вони повинні забезпечувати застрахованим особам страхові виплати і соціальні послуги, передбачені законодавством про загальнообов'язкове державне соціальне страхування; фінансування заходів, спрямованих на профілактику страхових випадків; створення резерву коштів для забезпечення страхових виплат та надання соціальних послуг застрахованим особам; покриття адміністративних витрат із забезпечення функціонування системи загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Згідно з ч.2 ст.9 вказаного Закону обчислення єдиного внеску здійснюється на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) виплат (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

Відповідно до пункту 3 частини одинадцятої статті 25 названого Закону, орган доходів і зборів застосовує до платника єдиного внеску штрафні санкції, зокрема, за донарахування органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску накладається штраф у розмірі 10 відсотків зазначеної суми за кожний повний або неповний звітний період, за який донараховано таку суму, але не більш як 50 відсотків суми донарахованого єдиного внеску.

Оскільки за результатами розгляду справи ані судом першої інстанції, ані судом апеляційної інстанції не встановлено заниження позивачем сукупного оподатковуваного доходу, то підстави для донарахування позивачу єдиного соціального внеску у розмірі 52295,37 грн. та застосування штрафних санкцій у розмірі 5229,53 грн. відсутні.

Отже, податкове повідомлення-рішення від 06.05.2016р. №/653, рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування фіскальним органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 06.05.2016р. №/654 та вимога про сплату боргу (недоїмки) від 15.04.2016р. №Ф-/424, прийняті Кременчуцькою ОДПІ Головного управління ДФС у Полтавській області протиправно та підлягають скасуванню.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів вважає правильними висновки суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для задоволення позовних вимог.

Відповідно до ст. 159 Кодексу адміністративного судочинства України, судове рішення повинно бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

На підставі викладеного, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги спростовані наведеними вище обставинами та нормативно - правовим обґрунтуванням, у зв'язку з чим підстав для скасування постанови суду першої інстанції не вбачається.

Відповідно до ст. 200 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 160, 167, 195, 196, п.1 ч.1 ст. 198, ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Кременчуцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Полтавській області залишити без задоволення.

Постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 05.09.2016р. по справі № 816/789/16 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складення ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Курило Л.В.
Судді Присяжнюк О.В. Русанова В.Б.
Повний текст ухвали виготовлений 28.11.2016 р.