Справа № 826/11279/16
Суддя: Бужак Н.П.
Дата ухвалення: 2016-11-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Суддя-доповідач: Бужак Н.П.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 листопада 2016 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Бужак Н. П.

Суддів: Шелест С.Б., Пилипенко О.Є.

За участю секретаря: Івченка М.В.

розглянувши у судовому засіданні апеляційну скаргу Міністерства освіти і науки України на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 07 вересня 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Міністерства освіти і науки України про визнання такими, що не відповідають правовому акту вищої юридичної сили і визнання нечинними окремих положень Порядку,-

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до Міністерства освіти і науки України про визнання такими, що не відповідають правовому акту вищої юридичної сили і визнання нечинними окремих положень, зокрема пп.3,4 пункту 1 та пп.2,3 пункту 5 Розділу ІІ Порядку присвоєння вчених звань науковим і науково-педагогічним працівникам, затвердженого Наказом Міністерства освіти і науки України від 14.01.2016 року, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 03.02.2016 року за № 183/28313.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 07 вересня 2016 року адміністративний позов задоволено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, Міністерство освіти і науки України подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги залишити без задоволення.

Перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, заслухавши осіб, що з'явилися в судове засідання, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що 14.01.2016 року Міністерство світи і науки України прийняло наказ №13 «Про затвердження Порядку присвоєння вчених звань науковим і науково-педагогічним працівникам», яким відповідно до п. 3 постанови КМ України №656 від 19.08.2015 року «Деякі питання реалізації статті 54 Закону України «Про вищу освіту» затверджено Порядок присвоєння вчених звань науковим і науково-педагогічним працівникам.

Зокрема, у підпунктах 3 та 4 пункту 1 розділу ІІ Порядку зазначено наступне:

« 1. Вчене звання професора присвоюють працівникам вищих навчальних закладів, у тому числі закладів післядипломної освіти, які здійснюють освітню діяльність за відповідною спеціальністю на відповідному рівні вищої освіти, та вищих духовних навчальних закладів:

3) які провадять навчальну діяльність не менш як 10 років на посаді асистента, викладача, старшого викладача, доцента, професора, завідуючого (начальника або його заступника) кафедрою, у тому числі останній календарний рік на одній кафедрі (одного вищого навчального закладу) на посаді доцента, професора, завідуючого (начальника або його заступника) кафедрою, зокрема за сумісництвом або за трудовим договором (контрактом) з погодинною оплатою. Час проведення навчальної діяльності вираховується у навчальних роках (далі - навчальні роки). Для науково-педагогічних працівників вищих духовних навчальних закладів враховується стаж педагогічної роботи у вищих духовних навчальних закладах, статути (положення) яких зареєстровані у встановленому законодавством порядку;

4) які мають:

навчально-методичні та наукові праці, опубліковані після захисту докторської дисертації у вітчизняних та/або іноземних (міжнародних) рецензованих фахових виданнях, з яких не менше трьох публікацій у періодичних виданнях, включених до наукометричних баз Scopus або Web of Science, та які не є перекладами з інших мов (за рішенням вченої ради вищого навчального закладу відсутність достатньої кількості таких наукових праць може бути замінена публікацією монографії англійською мовою в одному з міжнародних видавництв, перелік яких визначається рішенням вченої ради);

сертифікат відповідно до Загальноєвропейської рекомендації з мовної освіти (на рівні не нижче В2) з англійської мови (перелік рекомендованих міжнародних тестів на знання англійської мови як іноземної зазначено у додатку 1 до цього Порядку) або наявність у здобувача не менш як 10 праць, опублікованих англійською мовою у періодичних виданнях, які включені до наукометричних баз Scopus або Web of Science та не є перекладами з інших мов;

Підпунктами 2 та 3 пункту 5 розділу ІІ Порядку визначено, що вчене звання доцента присвоюється працівникам вищих навчальних закладів, у тому числі закладів післядипломної освіти, які здійснюють освітню діяльність за відповідною спеціальністю на відповідному рівні вищої освіти, та вищих духовних навчальних закладів, які здійснюють науково-педагогічну діяльність, та:

2) які провадять навчальну діяльність не менше ніж п'ять навчальних років на посадах асистента, викладача, старшого викладача, доцента, професора, завідуючого (начальника або його заступника) кафедрою, у тому числі останній календарний рік на одній кафедрі (в одному вищому навчальному закладі), зокрема за сумісництвом або за трудовим договором (контрактом) з погодинною оплатою. Для науково-педагогічних працівників вищих духовних навчальних закладів враховується стаж педагогічної роботи у вищих духовних навчальних закладах, статути (положення) яких зареєстровані у встановленому законодавством порядку;

3) які мають:

навчально-методичні та наукові праці, опубліковані після захисту дисертації у вітчизняних та/або іноземних (міжнародних) рецензованих фахових виданнях, з яких не менше двох публікацій у періодичних виданнях, включених до наукометричних баз Scopus або Web of Science, та які не є перекладами з інших мов;

сертифікат відповідно до Загальноєвропейської рекомендації з мовної освіти (на рівні не нижче В2) з англійської мови (додаток 1).

Позивач, який має вищу юридичну освіту та 26.06.2014 року здобув науковий ступінь кандидата наук за спеціальністю «Теорія держави і права; історія політичних і правових учень», вважає, що вищезазначені пункти Порядку не відповідають правовому акту вищої юридичної сили, а тому просить суд визнати їх нечинними.

Згідно з п.2 ч.1 статті 171 КАС України правила цієї статті поширюються на розгляд адміністративних справ щодо законності та відповідності правовим актам вищої юридичної сили нормативно-правових актів міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, Ради міністрів АР Крим, місцевих державних адміністрацій, органів місцевого самоврядування, інших суб»єктів владних повноважень.

Підпунктом 19 пункту 1 статті 13 Закону України «Про вищу освіту» визначено, що Центральний орган виконавчої влади у сфері освіти і науки встановлює порядок присвоєння вищими навчальними закладами та науковими установами вчених звань науковим і науково-педагогічним працівникам, а також порядок позбавлення вчених звань.

Відповідно до частини 1 статті 54 Закону України «Про вищу освіту» в Україні присвоюються такі вчені звання: старший дослідник, доцент, професор.

За змістом частин 4 та 5 зазначеної норми Закону, вчене звання професора, доцента, старшого дослідника присвоює вчена рада вищого навчального закладу (вчена рада структурного підрозділу). Право присвоєння вченого звання професора та старшого дослідника надається також вченим (науково-технічним) радам наукових установ. Рішення відповідних вчених рад затверджує атестаційна колегія центрального органу виконавчої влади у сфері освіти і науки у порядку, встановленому КМ України. Зразки державних документів про присвоєння вчених звань затверджуються КМ України.

На виконання вимог Закону, Кабінетом Міністрів України прийнято постанову за №656 від 19.08.2016 року, якою затверджено Порядок затвердження рішень про присвоєння вчених звань, яким визначено механізм затвердження атестаційною колегією МОН рішень про присвоєння вчених звань професора, доцента та старшого дослідника вченими радами вищих навчальних закладів або вченими (науково-технічними) радами наукових установ.

Пунктом 3 зазначеного Порядку визначено, що Міністерству освіти і науки необхідно затвердити протягом двох місяців порядок присвоєння вищими навчальними закладами та науковими установами вчених звань науковим і науково-педагогічним працівникам, а також порядок позбавлення вчених звань.

Відповідно до п.1 Порядку, цей Порядок визначає механізм затвердження атестаційною колегією МОН рішень про присвоєння вчених звань професора, доцента та старшого дослідника вченими радами вищих навчальних закладів або вченими (науково-технічними) радами наукових установ (далі вчених рад).

Підпунктом 1 пункту 8 Порядку №656 встановлено, що вчене звання професора присвоюється працівникам вищих навчальних закладів (наукових установ):які мають:

- науковий ступінь;

- вчене звання доцента або старшого дослідника (старшого наукового співробітника);

- стаж роботи на посадах науково-педагогічних та/або наукових працівників;

- сертифікат відповідно до Загальноєвропейської рекомендації з мовної освіти (на рівні не нижче В2) або кваліфікаційні документи, пов'язані з використанням іноземної мови;

- документи, які підтверджують міжнародний досвід кандидата на отримання звання;

які опублікували наукові праці у виданнях, що включені до міжнародних наукометричних баз, рекомендованих МОН;

які підготували докторів філософії (кандидатів наук).

Вчене звання доцента присвоюється працівникам навчальних закладів, які мають:

- науковий ступінь;

- стаж роботи на посадах науково-педагогічних та/або наукових працівників;

- сертифікат відповідно до Загальноєвропейської рекомендації з мовної освіти (на рівні не нижче В2) або кваліфікаційні документи, пов'язані з використанням іноземної мови;

- документи, які підтверджують міжнародний досвід кандидата на отримання звання;

які опублікували наукові праці у виданнях, що включені до міжнародних наукометричних баз, рекомендованих МОН (пп.1 п.9 Порядку).

Таким чином, як вірно зазначив суд першої інстанції, положення вищезазначеного Порядку №656 визначено виключний перелік критеріїв, яким має відповідати особа для присвоєння їй вченого звання професора чи доцента.

Підпунктами 3 та 4 пункту 1 розділу ІІ Порядку присвоєння вчених звань науковим і науково-педагогічним працівникам, затвердженого наказом Міністерства освіти і науки України від 14.01.2016 року, визначено, що вчене звання професора присвоюють працівникам вищих навчальних закладів, у т.ч. закладів післядипломної освіти, які здійснюють освітню діяльність за відповідною спеціальністю на відповідному рівні вищої освіти, та вищих , духовних навчальних закладів та які, у т.ч., які провадять навчальну діяльність не менш як 10 років на посаді асистента, викладача, старшого викладача, доцента, професора, завідуючого начальника або його заступника) кафедрою, зокрема за сумісництвом або за трудовим договором (контрактом) з погодинною оплатою. Час проведення навчальної діяльності вираховується у навчальних роках (далі - навчальні роки). Для науково-педагогічних працівників вищих духовних навчальних закладів враховується стаж педагогічної роботи у вищих духовних навчальних закладах, статути (положення) яких зареєстровані у встановленому законодавством порядку; які мають:навчально-методичні та наукові праці, опубліковані після захисту докторської дисертації у вітчизняних та/або іноземних (міжнародних) рецензованих фахових виданнях, з яких не менше трьох публікацій у періодичних виданнях, включених до наукометричних баз Scopus або Web of Science, та які не є перекладами з інших мов (за рішенням вченої ради вищого навчального закладу відсутність достатньої кількості таких наукових праць може бути замінена публікацією монографії англійською мовою в одному з міжнародних видавництв, перелік яких визначається рішенням вченої ради); сертифікат відповідно до Загальноєвропейської рекомендації з мовної освіти (на рівні не нижче В2) з англійської мови (перелік рекомендованих міжнародних тестів на знання англійської мови як іноземної зазначено у додатку 1 до цього Порядку) або наявність у здобувача не менш як 10 праць, опублікованих англійською мовою у періодичних виданнях, які включені до наукометричних баз Scopus або Web of Science та не є перекладами з інших мов.

Згідно підпунктів 2 та 3 пункту 5 розділу ІІ Порядку вчене звання доцента присвоюється працівникам вищих навчальних закладів, у тому числі закладів післядипломної освіти, які здійснюють освітню діяльність за відповідною спеціальністю на відповідному рівні вищої освіти, та вищих духовних навчальних закладів, які здійснюють науково-педагогічну діяльність, та: 1) яким присуджено науковий ступінь доктора філософії (кандидата наук), доктора наук; 2) які провадять навчальну діяльність не менше ніж п'ять навчальних років на посадах асистента, викладача, старшого викладача, доцента, професора, завідуючого (начальника або його заступника) кафедрою, у тому числі останній календарний рік на одній кафедрі (в одному вищому навчальному закладі), зокрема за сумісництвом або за трудовим договором (контрактом) з погодинною оплатою. Для науково-педагогічних працівників вищих духовних навчальних закладів враховується стаж педагогічної роботи у вищих духовних навчальних закладах, статути (положення) яких зареєстровані у встановленому законодавством порядку; 3) які мають:

навчально-методичні та наукові праці, опубліковані після захисту дисертації у вітчизняних та/або іноземних (міжнародних) рецензованих фахових виданнях, з яких не менше двох публікацій у періодичних виданнях, включених до наукометричних баз Scopus або Web of Science, та які не є перекладами з інших мов;

сертифікат відповідно до Загальноєвропейської рекомендації з мовної освіти (на рівні не нижче В2) з англійської мови (додаток 1).

Як встановлено судом першої інстанції, з чим погоджується колегія суддів, положення підпунктів 3,4 пункту 1 та підпунктів 2,3 пункту 5 Розділу ІІ Порядку присвоєння вчених звань науковим і науково-педагогічним працівникам, затвердженого наказом Міністерства освіти і науки №13 від 14.01.2016 року, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 03.02.2016 року за №183/28313, встановлено додаткові критерії, яким має відповідати особа для присвоєння їй вченого звання професор чи доцент, які відсутні в переліку критеріїв, визначених Порядком затвердження рішень про присвоєння вчених звань, затвердженого постановою КМ України №656 від 19.08.2016 року, зокрема, встановлено конкретний стаж провадження навчальної діяльності на певних посадах, обмежено коло наукометричних баз до яких має бути включено періодичні видання в яких має бути опубліковано навчально-методичні праці, опубліковані після захисту дисертації.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на наступне.

Як убачається із пункту 5 Порядку затвердження рішень про присвоєння вчених звань, затвердженого Постановою КМ України №656 від 19 серпня 2015 року, Порядок присвоєння науковим і науково-педагогічним працівникам вчених звань вченими радами, основні критерії оцінки їх науково-педагогічної або наукової діяльності, а також позбавлення вчених звань затверджує в установленому порядку МОН, тобто Міністерство освіти і науки України.

Отже, саме на Міністерство освіти і науки України покладено обов'язок визначення основних критеріїв оцінки науково-педагогічної і наукової діяльності наукових і науково-педагогічних працівників.

Відповідачем до основних критеріїв такого оцінювання віднесено фактично часові обмеження щодо кількості років діяльності на посадах, які займала особа, яка претендує на вчене звання професора чи доцента.

Однак, такі обмеження не відносяться до основних критеріїв оцінки науково-педагогічної чи наукової діяльності.

Основними принципами оцінювання результатів наукової діяльності є, зокрема, публікація наукових статей (у вітчизняних та іноземних фахових виданнях), видання навчального посібника, підручника, наукової монографії (розділів у колективних наукових монографіях), наукової доповіді; затвердження підсумкового наукового звіту про результати виконання науково-дослідницьких результатів вченою радою установи, тощо, тобто всі ті надбання, які особа отримала у період наукової чи науково-педагогічної діяльності.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст. 92 Конституції України виключно законами України визначаються права, свободи, обов'язки людини і громадянина, тощо.

Накази, інструкції, положення тощо міністерств, відомств, державних комітетів - це підзаконні нормативно-правові акти відомчого характеру, зміст яких не повинен суперечити законам України та нормативно-правовим актам Президента і Уряду України.

Відповідно до частини 2 Закону України «Про вищу освіту» вчене звання професора та доцента присвоюється особам, які професійно здійснюють науково-педагогічну або творчу мистецьку діяльність.

Вчене звання професора, доцента, старшого дослідника присвоює вчена рада вищого навчального закладу (вчена рада структурного підрозділу). Право присвоєння вченого звання професора та старшого дослідника надається також вченим (науково-технічним) радам наукових установ. Рішення відповідних вчених рад затверджує атестаційна колегія центрального органу виконавчої влади у сфері освіти і науки у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (ч.4 ст.54 Закону).

Таким чином, зазначена норма Закону чітко зазначає, що рішення вчених рад затверджує атестаційна колегія центрального органу виконавчої влади у сфері освіти і науки у порядку, встановленому КМ України.

Будь-яких обмежень щодо стажу роботи на певних посадах особи, що претендує на отримання вченого звання зазначений Закон не містить.

Не містить таких обмежень і Постанова Кабінету Міністрів України №656 від 19.08.2016 року.

Визначення стажу роботи на певних посадах для присвоєння вченого звання може прийматись лише законами України і не може визначатись на власник розсуд Міністерством освіти і науки України.

Доводи апелянта про те, що скасування оскаржуваних пунктів Порядку позбавить працівників вищих навчальних закладів можливості реалізувати своє право на присвоєння вчених звань є, на думку колегії суддів, безпідставними, оскільки відповідач, у разі набрання рішенням суду законної сили, повинен привести наказ Міносвіти №183/28313 у відповідність до вимог Закону України «Про вищу освіту» та у відповідність до Порядку №565 з урахуванням ст. 19 Конституції України.

Не може прийняти судова колегія до уваги доводи апелянта стосовно відсутності доказів порушеного права позивача.

У позовній заяві позивач чітко зазначив в чому полягає порушення його прав та інтересів у зв»язку з прийняттям Міністерством освіти і науки України Порядку присвоєння звань науковим і науково-педагогічним працівникам, зокрема, що стосується підпунктів 3,4 пункту 1 та підпунктів 2,3 пункту 5 Розділу ІІ,які не відповідають правовому акту вищої юридичної сили.

Колегія суддів вважає, що викладені позивачем доводи свідчать про порушення його прав та інтересів, оскільки останній має вищу юридичну освіту, отримав диплом кандидата юридичних наук у 2014 році із спеціальності теорія та історія держави і права; історія політичних і правових учень, а отже має всі підстави для подальшого продовження навчання для отримання певних вчених звань, тоді як у оскаржуваних підпунктах Порядку містяться певні обмеження щодо стажу діяльності, знання мови, тощо, які можуть унеможливити отримання позивачем певних наукових звань з урахуванням вищезазначених обставин.

Щодо доводів апелянта про те, що позивачем не оскаржуються норми Порядку, які можуть вплинути на його права та обов'язки, то судова колегія не приймає їх також до уваги, оскільки Кодекс адміністративного судочинства не містить норми, яка б прямо вказувала, які норми підзаконного акту слід оскаржувати позивачу, а які ні. Крім того, право вибору способу захисту надано саме позивачу, а не суб'єкту владних повноважень.

Згідно зі статтею 159 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що постанова Окружного адміністартвиного суду м. Києва від 07 вересня 2016 року є законною і обґрунтованою, ухвалена з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для її скасування не має.

Викладені в апеляційній скарзі апелянтом доводи, висновків суду першої інстанції не спростовують.

Відповідно до ст. 198, 200 КАС України, суд апеляційної інстанції має право за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких підстав апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а постанова суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 160, 171,198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Міністерства освіти і науки України залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 вересня 2016 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів після набрання законної сили шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя: Бужак Н.П.

Судді: Шелест С.Б.

Пилипенко О.Є.

Повний текст виготовлено: 23 листопада 2016 року.

Головуючий суддя Бужак Н.П.

Судді: Шелест С.Б.

Пилипенко О.Є.