Справа № 802/1757/16-а
Суддя: Воробйова Інна Анатоліївна
Дата ухвалення: 2016-11-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

22 листопада 2016 р. Справа № 802/1757/16-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Воробйової Інни Анатоліївни,

за участю:

секретаря судового засідання: Фурмана В.В.

позивача: ОСОБА_1

представника відповідача: Кононова В.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом: ОСОБА_1

до: Калинівської об'єднаної державної податкової інспекції ГУ ДФС у Вінницькій області

про: визнання протиправним та скасування податкового повідомлення -рішення

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1, позивач) з адміністративним позовом до Калинівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області (далі - Калинівська ОДПІ ГУ ДФС у Вінницькій області, податковий орган, відповідач) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № 7455-13 від 13.06.2016 р.

На обґрунтування позову зазначено, що ОСОБА_1 отримано податкове повідомлення-рішення, яким визначено суму податкового зобов'язання за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичною особою, яка є власником об'єктів житлової нерухомості в розмірі 528,61 грн.

Позивач не погоджується із нарахуванням податкового зобов'язання, вважаючи, що податковим органом не вірно застосовано ставку податку. Зокрема зазначає, що їй нараховано податок на нерухоме майно за ставкою 12,18 грн. за 1м2, як за житлову нерухомість. Однак, до складу цієї нерухомості входять і нежитлові приміщення: гараж та господарські будівлі, які оподатковуються за іншими ставками. Окремо зазначила, що податковим органом порушено строки і порядок вручення оскаржуваного повідомлення, а саме, його не надіслано рекомендованим листом та не надано розрахунок зобов'язання. За наведених обставин вважає, що податкове-повідомлення - рішення №455-13 від 13.06.2016 р. є протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

В судовому засіданні позивач позов підтримала, просила його задовольнити, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві.

Представник відповідача позов не визнав, просив відмовити в його задоволені. В обґрунтування своєї позиції пояснив, що у зв'язку з тим, що гараж та господарські будівлі не відокремлені від житлового будинку та зареєстровані, як єдиний об'єкт нерухомості - у складі житлового будинку, перші мають оподатковуватись як житлова нерухомість за ставкою 12,18 грн. на 1м2. За таких обставин вважає податкове повідомлення - рішення правомірним, позовні вимоги безпідставними.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази, вислухавши пояснення осіб, що беруть участь у справі, суд встановив наступне.

Згідно свідоцтва про право власності серії НОМЕР_1 від 03.11.2014 року за ОСОБА_1 зареєстровано житловий будинок, з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 243,4 кв.м., житловою 80,2 кв.м.

До складу приміщень даного нерухомого майна, відповідно до технічного паспорту та експлікації приміщень до плану одноквартирного (садибного) житлового будинку №6, входять, серед іншого, гараж загальною площею 25,7 м2 та інші господарські будівлі площею 72,2 м2.

13.06.2016р. Калинівською об'єднаною державною податковою інспекцією Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області винесено податкове повідомлення-рішення № 7455-13 від 13.06.2016 р., яким визначено суму податкового зобов'язання за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичною особою, яка є власником об'єктів житлової нерухомості в розмірі 528, 61 грн., виходячи з розрахунку (243,40 м2 (площа будинку) - 200 м2 (пільгова площа, яка не оподатковується) х (1218 грн. х 1%).

Не погоджуючись з таким рішенням та вважаючи його протиправним, позивач звернулась з цим позовом до суду.

Визначаючись щодо позовних вимог, суд керується та виходить з наступного.

Правовідносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів регулюються Податковим кодексом України (далі - ПК України).

Відповідно до підпункту 266.2.1 пункту 266.2 статті 266 ПК України, об'єктом оподаткування податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки є житлова та нежитлова нерухомість, в тому числі її частка.

Платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об'єктів житлової та/або нежитлової нерухомості ( підпункт 266.1.1 пункт 266.1 статті 261 ПК України ).

Із положень підпунктів 266.3.1 - 266.3.2 пункту 266.3 статті 266 ПК України випливає, що базою оподаткування є загальна площа об'єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток.

База оподаткування об'єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

Згідно підпункту 266.4.2 пункту 266.4 статті 266 ПК України, сільські, селищні, міські ради та ради об'єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, встановлюють пільги з податку, що сплачується на відповідній території, з об'єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних або юридичних осіб, громадських об'єднань, благодійних організацій, релігійних організацій України, статути (положення) яких зареєстровані у встановленому законом порядку, та використовуються для забезпечення діяльності, передбаченої такими статутами (положеннями). Пільги з податку, що сплачується на відповідній території з об'єктів житлової нерухомості, для фізичних осіб визначаються виходячи з їх майнового стану та рівня доходів.

Пільги з податку, що сплачується на відповідній території з об'єктів нежитлової нерухомості, встановлюються в залежності від майна, яке є об'єктом оподаткування.

Органи місцевого самоврядування до 1 лютого поточного року подають до відповідного контролюючого органу за місцезнаходженням об'єкта житлової нерухомості відомості стосовно пільг, наданих ними відповідно до цього підпункту.

Ставки податку для об'єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об'єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об'єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує три відсотки розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування (підпункт 266.5.1 пункту 266.5 статті 266 ПК України).

Так, оцінюючи позицію позивача щодо не вірного визначення податковим органом ставки податку за яким оподатковується належне їй на праві власності нерухоме майно, суд зазначає про наступне.

Як зазначалось вище сільські, селищні, міські ради та ради об'єднаних територіальних громад, встановлюють пільги з податку, що сплачується на відповідній території, з об'єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних або юридичних осіб.

Так, рішенням Козятинської міської ради Вінницької області №1233- VI від 23.01.2015р. затверджено Положення "Про податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки", в додатку №2 якого встановлено розмір податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, зокрема:

- житлова нерухомість (будинки - 12,18 грн. за 1м2);

- нежитлова нерухомість (гаражі - 1,22 грн. за 1м2, господарські (присадибні) будівлі - 0,61 грн. за 1м2).

При цьому, згідно пункту 4.4 Положення, база оподаткування об'єкта/об'єктів житлової нерухомості, в тому числі їх часток, що перебувають у власності фізичної особи платника податку, зменшується на 200 м2 - для житлового будинку/будинків незалежно від їх кількості.

В свою чергу, в розумінні підпункту 14.1.129-1 пункту 14.1 статті 14 ПК України, об'єктами нежитлової нерухомості є будівлі, приміщення, що не віднесені відповідно до законодавства до житлового фонду. У нежитловій нерухомості виділяють, серед іншого:гаражі - гаражі (наземні й підземні) та криті автомобільні стоянки; господарські (присадибні) будівлі - допоміжні (нежитлові) приміщення, до яких належать сараї, хліви, гаражі, літні кухні, майстерні, вбиральні, погреби, навіси, котельні, бойлерні, трансформаторні підстанції тощо.

Як встановлено судом, до складу належного ОСОБА_1 нерухомого майна, входять, серед іншого, гараж - загальною площею 25,7м2 та інші господарські будівлі площею - 72,2м2. Однак, ці площі податковим органом пораховано як площа житлової нерухомості та, відповідно, на неї нараховано податок виходячи зі ставки, що встановлена для останньої.

Однак, суд критично відноситься до також позиції податкового органу, виходячи з наступних міркувань.

По - перше, законодавець розмежовує житлову та нежитлову нерухомість та ставки податку на таку. При цьому, не вказує про необхідність реєстрації такої окремо. Більш того, та обставина, що нежитлове приміщення - гараж знаходиться у складі житлового не змінює призначення першого. Тобто гараж не стає житловим приміщенням.

По - друге, підпунктом 4.1.2 пункту 4.1 статті 4 ПК України встановлено рівність усіх платників перед законом, недопущення будь-яких проявів податкової дискримінації - забезпечення однакового підходу до всіх платників податків незалежно від соціальної, расової, національної, релігійної приналежності, форми власності юридичної особи, громадянства фізичної особи, місця походження капіталу.

А відтак, надання переваги платникам податку, у яких зареєстровані гаражі та інші господарські приміщення, як окремі об'єкти нерухомості (в частині застосування ставки податку як за нежитлові приміщення) та позбавлення інших платників такої, з тих підстав, що такі об'єкти (гаражі, господарські приміщення) входять до складу житлової нерухомості, порушує вищенаведену норму та принцип рівності всіх перед законом.

За таких обставин, враховуючи вищенаведене, суд доходить висновку, що податок на нерухоме майно, що перебуває у власності ОСОБА_1, має бути розрахований наступним чином:

- 145, 5м2 (загальна житлова площа) - 200 м2 ( не підлягає оподаткуванню);

- 25,7 м2 ( гараж) х 1,22 (ставка податку) = 31,35 грн.;

-72,2 м2 (господарські будівлі) х 0,61 (ставка податку ) = 44,04 грн.

Отже, ОСОБА_1 має сплатити податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки в загальній сумі 75, 39 грн., тоді як податковим органом нараховано 528,61 грн.

Оцінюючи позицію позивача щодо повного скасування податкового повідомлення - рішення з підстав не надіслання його рекомендованим листом та не надання розрахунку зобов'язання, суд зазначає про наступне.

Як зазначалось вище, податкове повідомлення-рішення про сплату суми податку, обчисленого згідно з підпунктом 266.7.1 пункту 266.7 цієї статті, та відповідні платіжні реквізити, зокрема, органів місцевого самоврядування за місцезнаходженням кожного з об'єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, надсилаються (вручаються) платнику податку контролюючим органом за місцем його податкової адреси (місцем реєстрації) до 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком) (підпункт 266.7.2 пункту 266.7 статті 266 ПК України).

Судом встановлено, що оскаржуване рішення містить відповідні платіжні реквізити та надіслано платнику податку контролюючим органом за місцем його податкової адреси.

Крім того, суд звертає увагу, що несвоєчасне направлення податкової вимоги рекомендованим листом із повідомленням чи не надання розрахунку зобов'язання, не є підставою для звільнення платника податку від сплати такого.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною третьою статті 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення; безсторонньо (неупереджено).

Відповідно до частини другої статті 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Виходячи з приписів вказаної норми процесуального права, при розгляді судом спору щодо правомірності рішення органу державної податкової служби, яким платнику податків донараховані податкові зобов'язання, презюмується добросовісність платника податків, якщо зазначеним органом не доведено інше.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб'єкта владних повноважень на підтвердження правомірності свого рішення та докази, надані позивачем, суд доходить висновку, що оскаржуване рішення підлягає частковому скасуванню в сумі 453,22 грн., адже в цій частині прийнято без дотримання критеріїв, визначених статтею 2 КАС України, щодо обґрунтованості та урахування всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення. А відтак, позов підлягає частковому задоволенню.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у справі, суд враховує, що відповідно до статті 94 КАС України, якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163, 167, 255, 257 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Калинівської об'єднаної державної податкової інспекції ГУ ДФС у Вінницькій області № 7455-13 від 13.06.2016 р. в частині нарахування податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки в сумі 453 грн.22 коп. (чотириста п'ятдесят три гривні 22 копійки).

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути на корить ОСОБА_1 (АДРЕСА_1) судовий збір, сплачений згідно квитанції №242 від 25.10.2016р. в сумі 468,52 грн. (чотириста шістдесят вісім гривень 52 копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Калинівської об'єднаної державної податкової інспекції ГУ ДФС у Вінницькій області (Вінницька область, м.Козятин, вул.П.Орлика, 19).

Постанова набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Воробйова Інна Анатоліївна