Справа № 820/3536/16
Суддя: Спірідонов М.О.
Дата ухвалення: 2016-11-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

"23" листопада 2016 р. № 820/3536/16

Харківський окружний адміністративний суд у складі

Головуючого судді Спірідонов М.О.

за участю секретаря судового засідання Кікоян Г.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського окружного адміністративного суду адміністративну справу за позовом

Товариства з обмеженою відповідальністю "Фірма Профіт Груп"
до Головного управління ДФС у Харківській області
про скасування податкового повідомлення-рішення ,

В С Т А Н О В И В:

До Харківського окружного адміністративного суду надійшла адміністративна справа за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Фірма Профіт Груп" до Головного управління ДФС у Харківській області про скасування податкового повідомлення-рішення. У своєму позові позивач просить суд визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області від 28.04.2016р. №.

В обґрунтування позову зазначено, що на підставі Акту про результати документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ «Фірма Профіт Груп» з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати усіх передбачених Податковим кодексом України податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи за період діяльності з 01.01.2015р. по 24.03.2016р. Головним управлінням Державної фіскальної служби у Харківській області винесене податкове повідомлення-рішення № від 28.04.2016р., яким встановлено порушення пункту 135.1, пункту 135.2, підпункту 135.5.4, пункту 135.5 статті 135, пункту 138.1 статті 138 Податкового кодексу України.

Позивач із зазначеним податковим повідомленням-рішенням № від 28.04.2016р. не погоджується, вважає його незаконним та таким, що винесене з порушенням норм чинного законодавства України, а тому підлягає скасуванню.

Представники позивача в судове засідання з'явилися, позовні вимоги підтримали та просили суд їх задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача в судове засідання з'явився, щодо задоволення позовних вимог заперечував.

Судом встановлено, що контролюючим органом на підставі направлення від 25.03.2016 року №1370, направлення від 25.03.2016 року №1371, направлення від 25.03.2016 року №1372, наказу від 25.03.2016 року №740, згідно із п.п. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20, п.41.1 ст. 41, п.61.1 п. 61.2 ст. 61, п.п. 62.1.3 п.62.1 ст. 62, п.п. 75.1.2 п. 75.1 ст. 75, п.п. 78.1.7, п. 78.1, п. 78.2 ст. 78, п. 82.2 ст. 82 Податкового кодексу України в період з 25.03.2016 року по 31.03.2016 року була проведена перевірка позивача.

За результатами проведеної перевірки ГУ ДФС у Харківській області було складено акт №166/20-40-14-01-08/39092701 від 07.04.2016 року «Про результати документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ «Фірма Профіт Груп» (податковий номер 39092701) з питань своєчасності, достовірності , повноти нарахування та сплати усіх передбачених Податковим кодексом України податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи за період діяльності з 01.01.2015 року по 24.03.2016 року.

Згідно з висновками акту перевірки №166/20-40-14-01-08/39092701 від 07.04.2016 року, контролюючим органом встановлено наступні порушення:

- п. 135.1 ст. 135 п. 135.2 ст. 135, п.п. 135.5.4 п.135.5 ст.135, п. 138.1 ст. 138 Податкового кодексу України, ТОВ «Фірма Профіт Груп» завищено суму витрат, що враховуються при визначенні об'єму оподаткування на загальну сум 2673370,00 грн., у т.ч. за 2015 рік на суму 2673370,00 грн. та занижено суму інших доходів, що враховуються при визначенні об'єкту оподаткування на загальну суму 1686591,00 грн. у тому числі за 2016 рік у сумі 1686591,00 грн., що призвело до заниження податку на прибуток підприємств, що підлягає сплаті до бюджету на загальну суму 774968,00 грн., у т.ч. за 2015 рік у сумі 481207,00 грн., за 2016 рік у сумі 293761,00 грн.;

- п. 198.3 ст. 198 Податкового кодексу України , в результаті чого завищено суму податкового кредиту на загальну суму 534674,00 грн., у т.ч. за січень 2015 року у сумі 19434,00 грн., за лютий 2015 року у сумі 53130 грн., за березень 2015 року у сумі 30771,00 грн., за квітень 2015 року у сумі 34395,00 грн., за травень 2015 року у сумі 18328,00 грн., за червень 2015 року у сумі 26507,00 грн., за липень 2015 року на суму 23037,00 грн., за серпень 2015 року у сумі 33493,00 грн., за вересень 2015 року на суму 76408,00 грн., за жовтень 2015 року на суму 77341,00 грн., за листопад 2015 року 82317,00 грн., за грудень 2015 року 59513,00 грн., за рахунок порушень наведених в п.п.3.2.2 п.3.2 розділу 3 акту перевірки, що призвело до заниження податку на додану вартість, який підлягає сплаті до бюджету на загальну суму 534674,00 грн., у т.ч. за листопад 2015 року на суму 414268,00 грн., за лютий 2016 року на суму 120406,00 грн.

На підставі викладених в акті перевірки №166/20-40-14-01-08/39092701 від 07.04.2016 року висновків, контролюючим органом було складено податкове повідомлення-рішення № від 28.04.2016 року, яким позивачу була нарахована сума грошового зобов'язання з податку на прибуток у розмірі 921 840,50 грн., з яких за основним податковим зобов'язанням у розмірі 774 968,00 грн., а за штрафними (фінансовими) санкціями - у розмірі 146 880,50грн.

Перевіряючи юридичну та фактичну обґрунтованість мотивів, покладених суб'єктом владних повноважень в основу спірних рішень, а також суджень, відображених суб'єктом владних повноважень в акті від 07.04.2016 р. №166-20-40-14-01-08/39092701 на відповідність вимогам ч.3 ст.2 КАС України, суд встановив наступне.

Відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Як з'ясовано судом, фактичною підставою для винесення спірних рішень слугувало відображене в акті перевірки судження суб'єкта владних повноважень про порушення п. 135.1 ст. 135 п. 135.2 ст. 135, п.п. 135.5.4 п.135.5 ст.135, п. 138.1 ст. 138 Податкового кодексу України

Відповідно до п.135.1 ст.135 Податкового кодексу України (у редакції що діє з 01.01.2015р.) базою оподаткування є грошове вираження об'єкту оподаткування, визначеного згідно із статтею 134 цього Кодексу з урахуванням положень цього Кодексу.

Згідно п.п.134.1.1 п.134.1 ст.134 Податкового кодексу України прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього розділу.

У відповідності до ст.4 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» бухгалтерський облік та фінансова звітність ґрунтуються на принципі нарахування та відповідності доходів і витрат - для визначення фінансового результату звітного періоду необхідно порівняти доходи звітного періоду з витратами, що були здійснені для отримання цих доходів.

У відповідності до п.19 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 16 «Витрати», затв. наказом Міністерства фінансів України від 31.12.1999р. №318 витрати на збут, пов'язані з реалізацією (збутом) продукції (товарів, робіт, послуг) включають витрати на транспортування, перевалку і страхування готової продукції (товарів) відповідно до умов договору (базису) поставки.

Статтею 4 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» встановлено, що бухгалтерський облік та фінансова звітність ґрунтуються на принципі превалювання сутності над формою - операції обліковуються відповідно до їх сутності, а не лише виходячи з юридичної форми.

Згідно зі ст.1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

При цьому, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції.

Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

З урахуванням викладеного, для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

Згідно зі ст.1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків. А тому, з метою встановлення факту здійснення господарської операції, формування витрат для цілей визначення розміру витрат відповідачу необхідно було з'ясувати, зокрема, такі обставини: наявність у позивача первинних документів, які б підтверджували факт постачання (закупівлі) товарів, які перевозилися за замовленням позивача.

В перевіряємий період позивач мав відносини з наступними контрагентами ТОВ «Аледор Торг», ТОВ «Етек Сервіс», ТОВ «Віва-Торг», ТОВ «Авангард 2015». Із зазначеними контрагентами були укладені типові договори.

В договорах перевезення міститься наступне формулювання предмету договору перевезення вантажу: П.1.1. «Відповідно до умов цього договору виконавець зобов'язується доставляти автомобільним транспортом довірений йому замовником вантаж до пункту призначення та видавати його особі, яка має право на одержання вантажу».

У відповідності до ч.1 ст.909 Цивільного кодексу України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

У відповідності до ст.307 Господарського кодексу України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

У відповідності до умов договорів перевезення (п.5.1.) заявка на надання послуг з перевезення вантажу містить істотні умови кожного конкретного перевезення (групи однотипних перевезень), а саме: вид, найменування, розміри, вага вантажу, сума, що підлягає сплаті виконавцю, пункти відправлення та призначення вантажу, найменування вантажовідправника та вантажоодержувача, дата завантаження та розвантаження або термін перевезення, кількість, державні номери транспортних засобів, умови перевезення, особливі вказівки, інші умови, погоджені сторонами.

Отже, виходячи з умов договорів перевезення вантажу, вартість по кожному перевезенню погоджується сторонами в заявці на надання послуг з перевезення вантажу.

Водночас договорами на перевезення вантажу передбачено, що замовник зобов'язаний сповістити виконавця письмовою/усною заявкою на надання послуг з перевезення вантажу за 5 (п'ять) діб до запланованої дати початку надання послуг з перевезення (п.5.2.).

Отже, договором поставки передбачена можливість оформлення заявок на перевезення вантажу в усній формі.

Також в судовому засіданні в якості свідка була допитана представник позивача Пилипенко О. А., яка на момент виникнення спірних правовідносин працювала на ТОВ «Фірма Профіт Груп» головним бухгалтером», яка пояснила, що заявки на перевезення вантажу на підприємстві відповідача оформлювалися співробітником ТОВ «Фірма Профіт Груп» по телефону. Вартість перевезення по кожному перевезенню погоджувалася з представниками перевізника по телефону в усному режимі.

Представник позивача Пилипенко О. А. під час допиту її в якості свідка надала пояснення про те, внутрішній облік операцій з прийняття товару на склад ТОВ «Фірма Профіт Груп», а також з відпуску товару до перевезення здійснювався шляхом фіксування операцій в комп'ютерній програмі 1С.

Факт здійснення операцій з приймання товару на склад позивача, а також з відпуску товару до перевезення підтверджується роздрукуванням карток руху товару на складі.

Варто зауважити, що чинним в Україні законодавством не заборонено встановлювати порядок виконання договору та погодження його умов на розсуд сторін Договору.

Так, згідно ч.1 ст.627 Цивільного кодексу України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Перелік всіх перевезень за кожним актом приймання-передачі виконаних робіт з перевезення вантажу визначається у товарно-транспортних накладних, які, у відповідності до п.11.1 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затв. наказом Міністерства транспорту України від 14.10.1997р. №363 (далі по тексту Правила №363), є основним документом на перевезення вантажів.

У відповідності до п.11.1 Правил №363 товарно-транспортна накладна повинна складатися за формою, наведеною у додатку 7 до Правил. Товарно-транспортна накладна може оформлюватись субєктом господарювання без дотримання форми, наведеної в додатку 7 до Правил, за умови наявності в ній інформації про назву документа, дату і місце його складання, найменування (прізвище, імя, по батькові) перевізника та/або експедитора, замовника, вантажовідправника, вантажоодержувача, найменування та кількість вантажу, його основні характеристики та ознаки, які надають можливість однозначно ідентифікувати цей вантаж, автомобіль (марка, модель, тип, реєстраційний номер), причіп/напівпричіп (марка, модель, тип, реєстраційний номер), пункти навантаження та розвантаження із зазначенням повної адреси, посади, прізвища та підписів відповідальних осіб вантажовідправника, вантажоодержувача, водія та/або експедитора.

Як видно із норм, встановлених Правилами №363, в товарно-транспортній накладній не повинно міститися інформації щодо вартості здійснення перевезення, що спростовує твердження Відповідача про неналежність наданих позивачем товарно-транспортних накладних.

Із викладеного вище вбачається, що висновки відповідача про нереальність господарських операцій з перевезення вантажу ґрунтуються лише на припущеннях останнього. Відповідач не спростував доводи позивача щодо відсутності у чинному законодавстві вимог про обов'язкове оформлення розрахунку вартості наданих транспортних послуг.

Реальність здійснення господарських операцій з перевезення вантажу також підтверджується договорами між позивачем та його контрагентами, предметом яких є поставка цукру, специфікаціями до договорів поставки цукру та видатковими накладними на поставку цукру.

Щодо виконання навантажувально-розвантажувальних робіт, суд зазначає наступне.

Відповідач, обґрунтовуючи свою позицію щодо безтоварності господарських операцій по перевезенню цукру вказує на ненадання позивачем документів, які б підтверджували виконання робіт з завантаження та розвантаження товару.

Судом встановлено, що на підприємстві позивача працюють вантажники (дві штатні одиниці), які й виконують всі навантажувально-розвантажувальні роботи. Як доказ наявності на підприємстві позивача вантажників надаємо копію штатного розпису ТОВ «Фірма Профіт груп» з 01.09.2014р., а також табелі обліку робочого часу працівників ТОВ «Фірма Профіт Груп» за 2015 рік.

Із викладеного вбачається, що посилання відповідача на безтоварність господарських операцій у зв'язку з відсутністю доказів здійснення навантажувально-розвантажувальних робіт з постачання товару є необґрунтованими.

Суд зазначає, що у відповідності до умов договорів перевезення вантажу виконавець зобов'язаний за вимогою замовника прийняти мобільні GPS контролери та підключити їх до бортової системи електроживлення та забезпечити їх постійну роботу.

Наведена норма з договорів перевезення передбачає використання GPS контролерів під час здійснення перевезення лише за умови пред'явлення замовником відповідної вимоги та забезпечення перевізника таким обладнанням.

Під час виконання сторонами договорів перевезення позивач не пред'являв до перевізників вимоги про установку GPS контролерів та не передавав їм відповідного обладнання.

Відсутність на автомобілях GPS контролерів не є ані порушенням умов договорів перевезення, ані порушенням чинного в Україні законодавства про порядок перевезення вантажів автомобільним транспортом.

Наявність, так само як і відсутність на автомобілях перевізника додаткового обладнання не може свідчити про безтоварність операцій з перевезення вантажу, що вказує на необґрунтованість позиції відповідача.

Суд зазначає, що господарська діяльність позивача полягає в оптовій торгівлі цукром. Для досягнення цілей основного виду діяльності позивач здійснює закупівлю цукру у постачальників цукрових заводів, після чого здійснює наступний продаж цукру контрагентам позивача. Перевезення цукру від постачальників до позивача здійснюється залізничним транспортом, для цього позивач уклав з Державним підприємством «Південна залізниця» договір про транспортно-експедиційне обслуговування від 26.05.2014р. №2978. Товар від цукрових заводів постачається залізничним транспортом до залізничної станції «Харків-Балашовський», яка знаходиться за адресою: м. Харків, вул. Плеханівська, 114.

Таким чином, твердження позивача про неможливість здійснення операцій з перевезення вантажу від залізничної станції «Харків-Балашовський» до складів позивача та до контрагентів позивача, які придбавають у позивача продукцію, є надуманою та такою, що не заслуговує на увагу.

Суд зазначає, що у 2015 році у позивача виникла заборгованість перед ТОВ «Аледор Торг» з оплати вартості послуг з перевезення товару за договором перевезення від 05.01.2015р. №П-0501/2015 в сумі 116 604,00грн. У листопаді 2015р. ТОВ «Аледор Торг» повідомило позивача про те, що 10.11.2015р. ТОВ «Аледор Торг» здійснив відступлення права вимоги за вказаним вище зобов'язанням, внаслідок чого відбулася заміна кредитора у зобов'язанні на ТОВ «Укрбуд Компані».

У 2015 році у Позивача виникла заборгованість перед ТОВ «Віва Торг» з оплати вартості послуг з перевезення товару за договором перевезення в сумі 269 007,66грн. У листопаді 2015р. ТОВ «Віва Торг» повідомило позивача про те, що 16.11.2015р. ТОВ «Віва Торг» здійснив відступлення права вимоги за вказаним вище зобов'язанням, внаслідок чого відбулася заміна кредитора у зобов'язанні на ТОВ «Укрбуд Компані».

У 2015 році у позивача виникла заборгованість перед ТОВ «Етек Сервіс» з оплати вартості послуг з перевезення товару за договором перевезення в сумі 709 776,43грн. У листопаді 2015р. ТОВ «Віва Торг» повідомило позивача про те, що 18.11.2015р. ТОВ «Етек Сервіс» здійснив відступлення права вимоги за вказаним вище зобов'язанням, внаслідок чого відбулася заміна кредитора у зобов'язанні на ТОВ «Укрбуд Компані».

У відповідності до ч.1 ст.526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч.1 ст.525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Виходячи з положень ч.1 ст.640 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

У відповідності до ч.1 ст.16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Виходячи з наведених вище норм наявність несплаченої заборгованості не може свідчити про відсутність факту самої господарської операції, а може свідчити тільки про наявність у кредитора права вимагати виконання боржником зобов'язання в судовому порядку.

За правилами ч.1 ст.516 Цивільного кодексу України заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Отже, право кредитора відступити право вимоги за зобов'язанням передбачене нормами чинного в Україні законодавства та також не може свідчити про відсутність господарської операції, за якою здійснюється відступлення права вимоги.

Із викладеного вище вбачається, що твердження відповідача щодо безтоварності господарських операцій з перевезення товару, щодо яких виникла заборгованість, а потім відбулася заміна кредитора, є надуманою, ґрунтується на припущеннях та є необґрунтованою.

У 2015 році у позивача виникла заборгованість перед ТОВ «Авангард 2015» з оплати вартості послуг з перевезення товару за договором перевезення в сумі 357 079,00грн.

31.12.2015р. позивач та ТОВ «Авангард» уклали угоду про зарахування зустрічних однорідних вимог.

У відповідності до ч.1 ст.601 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги. Зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї із сторін.

Зазначене підтверджуються первинними документами які містяться в матеріалах справи.

В судовому засідання представник відповідача пояснила, що первинні документи, надані позивачем до матеріалів справи, не можуть бути прийняті судом в якості належних та допустимих доказів реальності господарських операцій, оскільки вказані документи не надавалися державному інспектору під час проведення перевірки.

Наведені твердження відповідача спростовуються показаннями представника позивача Пилипенко О. А., яка була допитана в якості свідка та надала показання про те, що під час проведення перевірки нею особисто були надані державному інспектору всі документи, які були складені позивачем протягом періоду діяльності з 01.01.2015р. по 24.03.2016р., в тому числі договори з контрагентами на поставку цукру, специфікації до договорів на поставку цукру, товарно-транспортні накладні, видаткові накладні на поставку цукру, банківські виписки на отримання позивачем оплати вартості поставленого товару.

У відповідності до ч.1 ст.76 Кодексу адміністративного судочинства України пояснення сторін, третіх осіб, їхніх представників про відомі їм обставини, що мають значення для справи, оцінюються поряд з іншими доказами у справі. Сторони, треті особи або їхні представники, які дають пояснення про відомі їм обставини, що мають значення для справи, можуть бути за їхньою згодою допитані як свідки.

Враховуючи той факт, що представник позивача під час допиту дала показання про те, що вона особисто надала податковому інспектору всі витребувані документи, в тому числі договори з контрагентами на поставку цукру, специфікації до договорів на поставку цукру, товарно-транспортні накладні, видаткові накладні на поставку цукру, банківські виписки на отримання позивачем оплати вартості поставленого товару, твердження відповідача про ненадання йому під час перевірки документів є необґрунтованим та спростовується показаннями свідка.

Відповідно до ч.2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.2 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З урахуванням вищевикладених обставин, суд вважає вимоги позивача правомірними та такими, що ґрунтуються на положеннях діючого законодавства, підтверджені матеріалами справи, а тому підлягають задоволенню у повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 4, 7, 86, ч.1 ст.158, 160-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України Харківський окружний адміністративний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Фірма Профіт Груп" до Головного управління ДФС у Харківській області про скасування податкового повідомлення-рішення - задовольнити в повному обсязі.

Скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Харківській області № від 28.04.2016 року.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги в десятиденний строк з дня її проголошення та з дня отримання копії постанови, у разі проголошення постанови суду, яка містить вступну та резолютивну частини, а також прийняття постанови у письмовому провадженні.

Якщо суб'єкта владних повноважень, у випадках та порядку, передбаченому частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Постанова у повному обсязі виготовлена 28 листопада 2016 року.

Суддя Спірідонов М.О.