Справа № 804/9175/14
Суддя: Швед Е.Ю.
Дата ухвалення: 2016-11-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"23" листопада 2016 р. м. Київ К/800/18633/15

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

головуючого судді: Шведа Е.Ю.,

судді: Горбатюка С.А.,

Голяшкіна О.В.,

секретар судового засідання Скавуляк Т.В.,

за участю: представника відповідача Піддубняка А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за

касаційною скаргою Дніпропетровської митниці Державної фіскальної служби

на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23 вересня 2014 року

та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 31 березня 2015 року

у справі № 804/9175/14

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Гранд Полімер ЛТД»

до Дніпропетровської митниці Державної фіскальної служби

про визнання протиправним та скасування рішення, визнання протиправною та скасування картки відмови,

встановив:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Гранд Полімер ЛТД» (далі - ТОВ «Гранд Полімер ЛТД») звернулось до суду з позовом до Дніпропетровської митниці Міністерства доходів і зборів України про визнання протиправними і скасування рішення про коригування митної вартості товарів від 14 травня 2014 року № 110100000/2014/200069/1 та картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 14 травня 2014 року № 110100000/2014/00142.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23 вересня 2014 року, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 31 березня 2015 року, позов задоволено.

У касаційній скарзі Дніпропетровська митниця Державної фіскальної служби, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить рішення цих судів скасувати та прийняти нове - про відмову у задоволенні позову. Касаційна скарга мотивована серед іншого тим, що митний орган обґрунтовано відмовив позивачу у застосуванні першого методу визначення митної вартості товару, оскільки у наданих декларантом документах відсутні всі відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомості щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Митний орган стверджує, що всупереч вимогам податкового законодавства позивач до митного оформлення не надав договір з третіми особами, що пов'язаний з договором про поставку товарів, хоча продавцем товару є фірма «ERMANO ENTERPRISE LTD» (Лондон), а відправником товару з Румунії згідно з наданими документами визначено S.C.ROMPETROL RAFINARE S.A. (Румунія). Крім того, відповідно до умов договору на поставку товару продавець фірма «ERMANO ENTERPRISE LTD» (Лондон) постачає товар на умовах CIF Одеса. Водночас, згідно з п. 3.1.3 договору від 07 травня 2014 року № 70501 про надання транспортно-експедиційних послуг замовник (позивач) забезпечує завантаження вантажу. Відповідно до даних розрахунку про транспортні витрати до цих витрат включено лише транспортування та послуги експедитора, проте не відображено витрати на завантаження товару. На вказані не спростовані розбіжності у наданих позивачем документах суди попередніх інстанцій безпідставно не звернули увагу та дійшли помилкового висновку про наявність підстав для визнання заявленої позивачем митної вартості товару за першим методом.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 06 серпня 2014 року № 311 «Про утворення територіальних органів Державної фіскальної служби та визнання такими, що втратили чинність, деяких актів Кабінету Міністрів України» утворено Дніпропетровську митницю ДФС - правонаступника Дніпропетровської митниці Міндоходів.

Таким чином, на підставі статті 55 КАС України судом касаційної інстанції у справі здійснюється процесуальне правонаступництво шляхом заміни відповідача - Дніпропетровської митниці Міндоходів на Дніпропетровську митницю ДФС (далі - Митниця).

У судовому засіданні представник відповідача підтримав касаційну скаргу, просив задовольнити її з підстав, викладених в ній.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, що з'явились, перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права, правової оцінки обставин справи, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ч. 2 ст. 220 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій в межах касаційної скарги, але при цьому може встановлювати порушення норм матеріального чи процесуального права, на які не було посилання в касаційній скарзі.

Судами встановлено, що ТОВ «Гранд Полімер ЛТД» згідно з митною декларацією від 13 травня 2014 року № 110100000/2014/211507 заявило до митного оформлення товар: «полімери етилену у первинних формах, поліетилен з питомою густиною менш як 0,94: поліетилен високого тиску в гранулах, марка LDPE 20/03-20625 кг». На підтвердження заявлених відомостей позивачем подано: контракт-заявка № 07/05-1; міжнародна транспортна накладна (СМR); докази оплати товару б/н від 06 травня 2014 року; рахунок-фактура № ОУ-0000019 від 12 травня 2014 року; рахунок - фактура № СФ-0000270 від 12 травня 2014 року; довідка про транспортні витрати № 12/05-1 від 12 травня 2014 року; комерційний інвойс № 08/05/2014 від 08 травня 2014 року; комерційний інвойс № від 08 травня 2014 року; пакувальний лист; проформа інвойс; зовнішньоекономічний контракт від 30 липня 2013 року № 30-07/2013; додаткова угода № 1 від 30 грудня 2013 року; додаткова угода № 2 від 17 лютого 2014 року; договір-заявка на транспортно-експедиційне обслуговування в міжнародному сполученні № 07/05-2 від 07 травня 2014 року; договір про надання транспортно-експедиційних послуг по перевезенню вантажів автомобільним транспортом № 70501 від 07.05.2014 року; сертифікат походження товару № 258 від 08 травня 2014 року; сертифікат якості № 596 від 28 квітня 2014 року; інформація про позитивні результати СЕС контролю товару; інформація про позитивні результати здійснення екологічного контролю органів Державної екологічної інспекції України «Екологічний контроль ввіз/вивіз дозволено»; копія митної декларації країни відправлення 13РL442030Е0019758.

За результатами здійснення контролю за правильністю визначення митної вартості товарів Митниця направила позивачу електронні повідомлення про надання додаткових документів, а саме, оригіналів документів або засвідчених копій; перекладів документів; договору із третіми особами; рахунків про здійснення платежів третім особам; виписку з бухгалтерської документації, каталоги, специфікації виробника товару, висновки про якісні та вартісні характеристику товару. Листом ТОВ «Гранд Полімер ЛТД» повідомило відповідача про надання документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, а саме, рахунку-фактури від 08 травня 2014 року № ; сертифікату походження товару № 258 від 08 травня 2014 року; митної декларації країни відправлення; пакувального листа № б/н від 08 травня 2014 року; проформи-інвойсу № 30/04/2014 від 30 квітня 2014 року; рахунку-фактури від виробника № від 18 травня 2014 року; додаткову угоду № 3 від 18 лютого 2014 року.

14 травня 2014 року Митниця прийняла рішення про коригування митної вартості товарів № 110100000/2014/200069/1 та картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № 110100000/2014/00142.

Відповідно до змісту рішення про коригування митної вартості товарів від 14 травня 2014 року № 110100000/2014/200069/1 метод визначення митної вартості товарів за ціною контракту не застосовувався у зв'язку з тим, що надані документи для підтвердження митної вартості містять неповні відомості, а саме: у рахунку-фактурі СФ-0000270 від 08 травня 2014 року належним чином не відображена сума, що еквівалентна 30 доларам США по курсу НБУ станом на 08 травня 2014 року та транспортно-експедиційні послуги на території України у зазначеному рахунку-фактурі розділено на дві складові, без зазначення підстав для такого розмежування.

Позивач надіслав лист від 13 травня 2014 року № 2, у якому зазначено, що згідно з умовами контракт - заявки 07/05-1 сума еквівалентна 30 доларам США входить до складу вартості послуг, що не робить контракт-заявку, рахунок-фактуру, довідку про транспортні витрати недійсними або такими, які не відповідають вимогам МК України.

Вважаючи рішення про коригування митної вартості товарів № 110100000/2014/200069/1 та картку відмови незаконним, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що відповідачем протиправно скориговано митну вартість товару та винесено рішення про коригування митної вартості товарів, оскільки на підтвердження заявленої митної вартості товару за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції), позивач надав у повному обсязі додатково витребувані документи.

Суд касаційної інстанції вважає такі висновки судів передчасними з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 49 МК України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Ч. 1 ст. 51 МК України визначено, що митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.

Згідно зі змістом частини другої статті 52 МК України декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов'язані: заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об'єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; нести всі додаткові витрати, пов'язані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації.

Відповідно до ч.ч. 1 і 2 ст. 53 МК України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п'ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об'єктом купівлі-продажу); якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Як установлено судами попередніх інстанцій, вказані у наведеній нормі обов'язкові документи позивач надав митному органу для підтвердження заявленої митної вартості товару.

Згідно з ч. 3 ст. 53 МК України у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов'язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов'язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов'язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); виписку з бухгалтерської документації; ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; копію митної декларації країни відправлення; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Виявивши окремі розбіжності у наданих документах, а також те, що вказані документи не містять всіх відомостей, які підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, зокрема щодо вартості послуг транспортування, навантаження товару та послуг третіх осіб, Митниця витребувала додаткові документи.

Водночас, відповідно до положень ст. 54 МК України контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється органом доходів і зборів шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.

За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів орган доходів і зборів визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.

Орган доходів і зборів під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобов'язаний, зокрема, здійснювати контроль заявленої декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих зазначеними особами документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Згідно з ч. 5 ст. 54 МК України передбачено, що орган доходів і зборів з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право серед іншого у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості.

Крім того, у ч. 6 ст. 54 МК України установлено, що орган доходів і зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; надходження до органу доходів і зборів документально підтвердженої офіційної інформації органів доходів і зборів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

Аналіз положень частини третьої статті 53, частин першої, другої та п'ятої статті 54, статті 58 МК України дає підстави для висновку про те, що орган доходів і зборів при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості зобов'язаний перевірити складові числового значення митної вартості, правильність розрахунку, здійсненого декларантом, упевнитись в достовірності та точності заяв, документів чи розрахунків, поданих декларантом, а також відсутності обмежень для визначення митної вартості за ціною договору, наведених у статті 58 Митного кодексу України.

Орган доходів і зборів має право відійти від наведених вище законодавчих обмежень, що пов'язують з перевіркою основного переліку документів, які підтверджують митну вартість, та витребувати від декларанта додаткові документи лише якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, адже такі вади не дозволяють органу доходів і зборів законно здійснити визначений законом мінімум митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи для розмитнення задекларованого товару.

Тобто, з метою усунення розбіжностей у документах, усунення сумнівів щодо підробки документів або з'ясування відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, які виявились відсутніми, закон надає право митному органу витребувати від декларанта інші додаткові документи, що перелічені в ч. 3 ст. 53 МК України.

Відповідно до п.п. 5, 6 ч. 10 ст. 58 МК України при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, додаються такі витрати (складові митної вартості), якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті: витрати на транспортування оцінюваних товарів до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України; витрати на навантаження, вивантаження та обробку оцінюваних товарів, пов'язані з їх транспортуванням до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України.

Як установлено судами попередніх інстанцій, підставою для витребовування додаткових документів серед іншого стали, як вважає митний орган, розбіжності у наданих позивачем документах щодо вартості транспортування товарів.

Проте, судами попередніх інстанцій установлено та спростовано, що виявлені відповідачем розбіжності у документах щодо вартості транспортування товару не заслуговують на увагу, оскільки сума еквівалентна 30 доларам США входить до складу вартості послуг транспортування товару до митного кордону України. Водночас, будь-які посилання Митниці на необґрунтованість тарифів до та після кордону України є лише догадкою, не передбачено договірними відносинами позивача і перевізника та не підтверджено жодними доказами.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив також з того, що відсутність надання з боку позивача договору з третіми особами, пов'язаного з угодою про поставку товару, не може свідчити про недостовірність відомостей, які викладені в інших документах, поданих декларантом на підтвердження заявленої ним митної вартості товарів.

Водночас, судами попередніх інстанцій не досліджено та не спростовано доводи Митниці щодо участі S.C.ROMPETROL RAFINARE S.A. (Румунія) в процесі відправлення на адресу позивача спірного товару.

Відповідно до змісту викладених вище положень митного законодавства на формування митної вартості ввезених на митну територію України товарів серед іншого впливають, зокрема способи та умови транспортування цих товарів.

Крім того, судами попередніх інстанцій не враховано, що позивач до митного оформлення надав докази оплати товару б/н від 06 травня 2014 року та комерційний інвойс № 08/05/2014 від 08 травня 2014 року; комерційний інвойс № від 08 травня 2014 року.

За загальним правилом Інвойс (англ.invoice) - це документ в міжнародній комерційній діяльності, що надається продавцем іноземному покупцеві. В інвойсі позначені: товари, їх кількість, ціна та умови поставки, характеристики товару (колір, вага і т.п.), відомості про постачальника і покупця.

Таким чином, виникає питання, яким чином позивач оплатив 06 травня 2014 року вартість спірного товару, що конкретно був визначений в інвойсі лише 08 травня 2014 року.

З огляду на викладене, під час розгляду цієї справи та прийняття рішення по суті спору необхідно дослідити та надати належну правову оцінку умовам поставки спірного товару та оплати його вартості. Також потрібно дослідити доводи Митниці щодо участі S.C.ROMPETROL RAFINARE S.A. (Румунія) у досліджуваній операції з постачання спірного товару та надати цим доводам відповідну правову оцінку.

Суди попередніх інстанцій вказаних обставин під час вирішення спору не врахували, у зв'язку з чим порушили норми процесуального закону.

Отже, судами не встановлено всіх обставин, які мають значення для правильного вирішення справи.

Порушення норм процесуального права, допущені судами, унеможливлюють постановлення законного та обґрунтованого рішення у цій справі, оскільки без їх виправлення неможливо повно, всебічно та об'єктивно забезпечити виконання завдання адміністративного судочинства - захистити права та інтереси юридичної особи у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади.

Суд касаційної інстанції не має повноважень виправити допущені судами порушення норм процесуального права.

Згідно з ч. 2 ст. 227 КАС України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 220 КАС України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

За таких обставин, рішення судів підлягають скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції на новий розгляд.

Під час нового розгляду справи суду необхідно врахувати викладене, повно і всебічно з'ясувати і перевірити всі фактичні обставини справи, об'єктивно оцінити докази, що мають значення для справи, і в залежності від встановленого, правильно визначити норми матеріального та процесуального права, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, та прийняти обґрунтоване і законне судове рішення.

Керуючись статтями 220, 221, 223, 227, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

у х в а л и в:

Касаційну скаргу Дніпропетровської митниці Державної фіскальної служби задовольнити частково.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23 вересня 2014 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 31 березня 2015 року скасувати, справу направити до суду першої інстанції на новий розгляд.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та не підлягає оскарженню, проте може бути переглянута з підстав, у строк та у порядку, визначених статтями 237, 238, 2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: