Справа № 813/3481/16
Суддя: Мартинюк Віталій Ярославович
Дата ухвалення: 2016-11-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 листопада 2016 року № 813/3481/16

Львівський окружний адміністративний суд в складі

головуючого-судді Мартинюка В.Я.

секретар судового засідання Булавко О.З.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові справу за позовом ОСОБА_1 до Франківського відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції з участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Головного управління Державної казначейської служби у Львівській області про скасування постанов та повернення виконавчого збору, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася в суд з адміністративним позовом до Франківського відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції про визнання дій державного виконавця Р.Борського неправомірними та незаконними; скасування постанови державного виконавця Білецького І.М. про стягнення виконавчого збору від 30.06.2016 року; скасування постанови державного виконавця Борського Р.М. про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 30.06.2016 року; про зобов'язання повернути 94747 грн. 65 коп. виконавчого збору.

Підставою позовних вимог, на думку позивача, є те, що постанова державного виконавця про арешт майна боржника не була винесена в строки, передбачені ст.57 Закону України «Про виконавче провадження». Всупереч приписам даного закону постанова про арешт майна не була надіслана поштовим зв'язком боржнику, не була вручена боржнику при його знаходженні в приміщенні органу державної виконавчої служби 30.06.2016 року. Окрім того, на думку позивача, сплив строку, наданого для добровільного виконання рішення суду, сам по собі не є тією достатньою підставою, з якою законодавець пов'язує стягнення виконавчого збору з боржника. Виконавчий збір стягується на підставі постанови державного виконавця, якщо боржником в установлений для цього строк рішення добровільно не виконано, а державним виконавцем вчинено дії, спрямовані на примусове виконання, які в цьому випадку не вчинялись. Крім того, позивач звертає увагу суду на те, що виконавчий напис нотаріуса, на підставі якого здійснювалось виконавче провадження, у судовому порядку визнано таким, що не підлягає виконанню.

Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється у відповідності до вимог ч.1 ст.41 КАС України.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази, суд встановив таке.

Постановою державного виконавця Франківського відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції від 24.02.2016 року ВП №50297698 відкрито виконавче провадження з виконавчого напису №18066, вчиненого 13.12.2015 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, про звернення стягнення на квартиру №1-А, загальною площею 72,2 кв.м., житловою площею 43,9 кв.м., що знаходиться в будинку АДРЕСА_1.

Боржнику надано строк для добровільного виконання до 02.03.2016 року.

Листом від 30.06.2016 року за №54602/150-32 ПАТ «Альфа-Банк» (боржник у виконавчому провадженні) звернувся до нотаріуса з проханням виключити записи про іпотеку та заборону відчуження з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень та зняти заборону відчуження з квартири у зв'язку з повним виконанням зобов'язань ОСОБА_1 за кредитним договором та припиненням іпотечного договору.

Заявою від 01.07.2016 року за №54878/150-32 представник стягувача звернувся до начальника Франківського ВДВС Львівського МУЮ, в порядку п.8 ч.1 ст.49 Закону України «Про виконавче провадження», з проханням закінчити виконавче провадження та скасувати всі заходи примусового виконання рішення у зв'язку з фактичним виконанням виконавчого напису.

Постановою державного виконавця Франківського відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції від 30.06.2016 року ВП №50297698 накладено арешт на все майно, що належить боржнику ОСОБА_1 у межах суми звернення стягнення 947476 грн. 56 коп. та заборонено здійснювати відчуження будь-якого майна, яке належить боржнику.

Крім того, постановою державного виконавця Франківського відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції від 30.06.2016 року ВП №50297698 стягнуто з боржника ОСОБА_1 виконавчий збір у розмірі 94747 грн. 65 коп.

Даний виконавчий збір було сплачено позивачем згідно квитанції №25 від 01.07.2016 року.

Крім того, слід зазначити, що позивач отримав спірні постанови 04.10.2016 року.

Даючи правову оцінку спірним правовідносинам, судом враховано наступні обставини справ та норми чинного законодавства.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 року за №606-XIV (в редакції чинній на час проведення виконавчих дій) визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Як передбачено ч.1 ст.25 даного Закону, державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.

Державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом. За заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова.

Частиною 2 ст.57 згаданого Закону визначено, що постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження виноситься державним виконавцем не пізніше наступного робочого дня після закінчення строку для самостійного виконання рішення (якщо така постанова не виносилася під час відкриття виконавчого провадження) та не пізніше наступного робочого дня із дня виявлення майна.

З урахуванням наведених норм, суд погоджується з позивачем щодо порушення строків прийняття спірної постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на відчуження, однак, такі мотиви не є достатніми для скасування згаданої постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, оскільки не перебувають у причинно-наслідковому зв'язку з порушеним правом ОСОБА_1

Відповідно до ч.1 ст.28 Закону України «Про виконавче провадження», у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню чи поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом. У разі невиконання боржником у той самий строк рішення, за яким боржник зобов'язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавчий збір стягується в розмірі шістдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - фізичної особи і в розмірі ста двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - юридичної особи. У зазначених розмірах виконавчий збір стягується з боржника також у разі повернення виконавчого документа без виконання за письмовою заявою стягувача та у разі виконання рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки та виконання боржником рішення після закінчення строку для самостійного його виконання, зокрема шляхом перерахування коштів безпосередньо на рахунок стягувача. Постанова про стягнення виконавчого збору може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

Виконавчий збір стягується незалежно від вчинення державним виконавцем заходів примусового виконання, передбачених цим Законом.

При цьому, суд, у відповідності абзацу 2 ч.1 ст.244-2 КАС України, вважає за необхідне відступити від правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 28.01.2015 року у господарській справі №924/205/13-г, оскільки, як передбачено абзацом 2 ч.1 ст.28 Закону України «Про виконавче провадження», стягнення виконавчого збору здійснюється незалежно від вчинених державним виконавцем заходів примусового виконання.

Відтак, не можуть бути покладені в основу мотивів судового рішення посилання позивача на протиправність винесення постанови про стягнення виконавчого збору у зв'язку з не вчиненням заходів примусового виконання.

Також, слід звернути увагу на те, що строки надіслання спірних постанови не можуть вказувати на незаконність актів індивідуальної дії у спірних правовідносинах.

Поряд з цим, суд не може залишити поза увагою той факт, що рішенням Франківського районного суду м.Львова від 07.09.2016 року у справі за №465/3455/16-ц виконавчий напис нотаріуса від 13.12.2015 року за реєстровим номером 18066 визнано таким, що не підлягає виконанню.

Як вбачається зі змісту спірних постанов відповідача такі були прийняті на виконання згаданого виконавчого напису.

Відтак, з урахуванням того, що виконавчий напис визнано у судовому порядку таким, що не підлягає виконанню, не можуть вважатись правомірними акти індивідуальної дії, які прийняті на його виконання.

Як наслідок, спірні постанови відповідача є протиправними та підлягають скасуванню.

Що стосується вимоги про повернення сплаченого виконавчого збору, то суд зазначає наступне.

У відповідності до положень ч.2 ст.87 Закону України "Про виконавче провадження" збитки, завдані державним виконавцем фізичним чи юридичним особам під час проведення виконавчого провадження, підлягають відшкодуванню в порядку, встановленому законом.

Відповідно до частини третьої статті 11 цього ж Закону шкода, заподіяна державним виконавцем фізичним чи юридичним особам під час виконання рішення, підлягає відшкодуванню у порядку, передбаченому законом, за рахунок держави.

Як передбачено ч.1 ст.1174 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Підставою для цивільно-правової відповідальності за завдання шкоди у такому випадку є правопорушення, що включає як складові елементи шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв'язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини.

Оскільки виконавчий збір сплачений позивачем на виконання постанови у виконавчому провадженні з виконання виконавчого документа, який у судовому порядку визнаний таким, що не підлягає виконанню, суд вважає, що у спірних правовідносинах наявні всі складові елементи, які є підставою для цивільно-правової відповідальності для відшкодування шкоди.

За таких обставин, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог, а тому такі підлягають до задоволення у повному обсязі.

При цьому, в силу положень ст.162 КАС України, в резолютивній частині постанови слід зазначити про протиправність спірних актів індивідуальної дії.

Щодо судових витрат, то, у відповідності до вимог ст.94 КАС України, такі належить присудити на користь позивача.

Керуючись ст.ст. 21, 69, 70, 160-163 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

1. Адміністративний позов задовольнити повністю.

2. Визнати протиправними та скасувати постанови про стягнення виконавчого збору та про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 30.06.2016 року у виконавчому провадженні №50297698.

3. Зобов'язати Франківський відділ державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції (), що знаходиться за адресою м.Львів, вул.Конотопська, 6/8 повернути ОСОБА_1, що мешкає за адресою АДРЕСА_2в 94747 (дев'яносто чотири тисячі сімсот сорок сім) грн. 65 коп. сплаченого виконавчого збору.

4. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Франківського відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції (), що знаходиться за адресою м.Львів, вул.Конотопська, 6/8 на користь ОСОБА_1, що мешкає за адресою АДРЕСА_2в 2049 (двадцять тисяч сорок дев'ять) грн. 88 коп. сплаченого судового збору.

5. Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, то вважається, що постанова суду не набрала законної сили.

6. Апеляційна скарга на постанову суду подається протягом десяти днів з дня отримання копії повного тексту постанови.

Повний текст постанови виготовлений та підписаний 24 листопада 2016 року.

Суддя В.Я.Мартинюк