Справа № 2-а-275/2010
Суддя: Левченко А. В.
Дата ухвалення: 2010-02-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 2а-275/2010р.

18 лютого 2010 року м. Бориспіль

Бориспільський міськрайонний суд Київської області в складі головуючого судді Левченка А.В., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до управління праці та соціального захисту населення Бориспільської міської ради Київської області про визнання дій протиправними та зобов»язання виплати недоотриманих сум допомоги на оздоровлення, як учаснику ліквідації на ЧАЕС,

встановив:

22.01.2010 року ОСОБА_1 звернулась до Бориспільського міськрайонного суду з даним адміністративним позовом про визнання протиправною дію відповідача щодо відмови їй у виплаті недоотриманої щорічної допомоги на оздоровлення у розмірах відповідно до мінімальних заробітних плат та просила стягнути з відповідача на її користь недоотриману суму в розмірі 9354 грн. 23 коп. щорічної допомоги на оздоровлення за 2006, 2007 та 2008 роки як учаснику ліквідації аварії на Чорнобильській АУС 1 категорії на підставі ст. 48 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Свої вимоги позивач обгрунтовувала тим, що вона є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській атомній електростанції, у звязку з чим, йому присвоєно 1 категорію. Відповідне посвідчення видано 19 березня 1993 року та є інвалідом другої групи. Відповідно до ст. 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" їй має виплачуватись щорічно допомога на оздоровлення, як ліквідатору наслідків аварії на ЧАЕС в розмірі 5 мінімальних заробітних плат. Вона перебуває на обліку в управлінні праці та соціального захисту населення Бориспільської міської ради Київської області за місцем свого проживання, де і отримує щорічну матеріальну допомогу на оздоровлення, проте, в значно меншому розмірі, ніж це передбачено вказаним Законом. У звязку з тим, що вона не отримувала допомог на оздоровлення в повному обсязі, ОСОБА_1 звернулась до відповідача з заявою про виплату останнім недоотриманих сум щорічної допомоги на оздоровлення за 2006-2008 роки та отримала відмову. Вважаючи, що таким чином були порушені її права, передбачені наведеним Законом на отримання допомоги в повному розмірі позивач просила суд стягнути з відповідача на її користь недоплачені суми щорічної допомоги на оздоровлення в розмірі 9354 грн. 23 коп. В судове засідання позивачка не зявилась, але надала заяву в якій позовні вимоги підтримала в повному обсязі, справу просила слухати без її участі та в письмовому провадженні

Представник відповідача надав до суду заяву, в якій просив слухати справу у його відсутність та в письмовому провадженні. Письмові заперечення управління праці та соціального захисту населення Бориспільської міської ради Київської області зводились до того, що їх управління немає доступу до самостійного вручання та проведення перерахунків, які не відповідають чинному законодавству. Всі перерахунки проводяться в автоматичному режимі відповідно нормативно-правовової бази, контрольованої Міністерством праці та соціальної політики України. Управління праці не зобов»язане проводити зазначені виплати у будь-який інший спосіб та в розмірах, окрім тих, що були встановлені законодавством, чинним до моменту прийняття рішення Конституційним Судом України. Відповідач здійснивши позивачу виплату допомоги на оздоровлення від 12.07.2005 року № 562, виконав взяті державою зобов»язання та не порушив права позивача. Відповідач просив у позові відмовити та застосувати строк позовної давності, який пропущено без поважних причин.

Суд дослідивши матеріали справи та додані документи приходить до висновку про наявність підстав для відмови в задоволенні позовних вимог з наступних підстав.

Згідно з абзацом другим частини четвертої статті 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28.02.1991 року (в редакції Закону, яка діяла до 01.01.2008 року) щорічна допомога на оздоровлення виплачується учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС І категорії в розмірі пять мінімальних заробітних плат, ч. 5 ст. 48 ЗУ"Про статус і соціальний захист і громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" щорічна допомога на оздоровлення виплачується громадянам за місцем їх проживання органами соціального захисту населення.

Судом встановлено , що ОСОБА_1 з 21.02.2001 перебуває на обліку в управлінні праці та соціального захисту населення Бориспільської міської ради Київської області за місцем свого проживання, де і отримувала щорічну матеріальну допомогу на оздоровлення в розмірі 120 грн. 00 коп. за 2006р., в розмірі 120 грн. 00 коп. за 2007р. та 120 грн. 00 коп. за 2008р. Зазначені обставини відповідачем не оспорювались.

Згідно наданих суду заперечень до позову , відповідач обгрунтовував розміри виплачених сум щорічної допомоги на оздоровлення відповідними постановами Кабінету Міністрів України, оскільки згідно ст. 62 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» розяснення порядку застосування цього Закону провадиться в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, рішення якого є обовязковими для виконання міністерствами та іншими центральними органами державної виконавчої влади, всіма субєктами господарювання незалежно від їх відомчої підпорядкованості та форм власності. Також в обґрунтування наданих заперечень, відповідач вказує на положення ст. 95 Конституції України, ст. 63 вказаного Закону (в редакції до 01.01.2008 року) та ст.ст. 4, 51 Бюджетного кодексу України зміст яких зводиться до того, що витрати на виплат)

2

щорічних допомог на оздоровлення здійснюється в межах бюджетних асигнувань на відповідні потреби населення на кожний рік.

У звязку з цим, Кабінетом Міністрів України були прийняті постанови від 26.07.1996 року №836 "Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" та від 12.07.2005 року №562 «Про щорічну допомогу на оздоровлення громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Також, відповідними законами України про державний бюджет на 2006 та 2007 роки зупинялась дія ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» в частині визначення розміру щорічної допомоги на оздоровлення (5 мінімальних заробітних плат). Саме тому такі виплати здійснювались відповідно до наведених постанов Кабінету Міністрів України, в яких розмір щорічної допомоги на оздоровлення був значно меншим ніж передбачено Законом.

Також, відповідач вказує на положення ст. 48 Закону в редакції Закону від 28.12.2007 року №107-УІ, згідно яких щорічна допомога на оздоровлення виплачується в порядку та розмірах встановлених Кабінетом Міністрів України.

Однак, з такими твердженнями відповідача суд погодитись не може. Так, Закон України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" має вищу юридичну силу і при вирішенні позовних вимог суди повинні керуватися вимогами статті 48 вказаного Закону, який передбачає право позивача на щорічну допомогу на оздоровлення в розмірі 5 мінімальних заробітних плат. Оскільки Верховна Рада України до 28.12.2007 року будь-яких рішень із цих питань не приймала, то виходячи із загальних засад пріоритетності законів над урядовими нормативними актами при вирішенні даного спору підлягає застосуванню стаття 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи", з урахуванням розміру мінімальної плати на момент виплати щорічної допомоги на оздоровлення.

Постанова Кабінету Міністрів України "Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" є підзаконним нормативно-правовим актом, а у разі виникнення колізії між її нормами та нормами Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", застосуванню підлягають положення останнього.

Згідно рішення Конституційного Суду України від 09.07.2007 року №6-рп/2007 в справі №1-29/2007 (справа про соціальні гарантії громадян), яке є обовязковим для виконання на всій території України, Верховна Рада України не повноважна при прийнятті закону про Державний бюджет України включати до нього положення про внесення змін до чинних законів України, зупиняти дію окремих законів України та/або будь-яким чином змінювати визначене іншими законами України правове регулювання суспільних відносин.

У цьому звязку, положення пункту ЗО статті 71 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік», яким зупинено на 2007 рік дію в частині надання безпроцентних та пільгових позик - пунктів 21 і 29 частини першої статті 20, пунктів 1 і 7 частини першої статті 21, пунктів 5 і 12 частини першої статті 22, пункту 1 частини першої статті 23, пункту частини першої статті 36; в частині виплати компенсацій і допомог у розмірах відповідно до мінімальної заробітної плати - пунктів 6 та 8 частини першої статті 30, пункту ! частини першої статті 36, абзаців другого, третього та четвертого частини першої статті 37, абзаців другого, третього, четвертого частини першої та частини другої статті 39, статей 40, 41, 44, абзаців другого, третього, четвертого, п'ятого, шостого та сьомого частини першої, частини третьої, абзаців другого, третього, четвертого, п'ятого, шостого, сьомого частини четвертої та частини сьомої статті 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", - визнано неконституційним і він втратив чинність з моменту ухвалення рішення Конституційним Судом України. Зазначене рішення Конституційного Суду України, згідно частини пятої цього рішення та Закону України «Про Конституційний Суд України» має преюдиціальне значення для судів загальної юрисдикції. При цьому також враховується, що рішення Конституційного Суду України набирає чинності з моменту його проголошення.

Судом враховано, що відповідні зміни до ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» відносно врегулювання розміру та порядку виплати щорічної допомоги на оздоровлення прийняті Верховною Радою України лише 28.12.2007 року й вступили в дію з 0 і .0 і .2008 року. Згідно вказаних змін порядок та розмір здійснення таких виплат встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Вимоги позивача стосуються періоду до 01.01.2008 року (2005-2007 роки), а тому, з урахуванням викладеного, засад пріоритетності законодавчих актів над урядовими, а також зважаючи на рішення Конституційного Суду України, положення ст. 71 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (доповнена згідно Закону від 05.10.2006 року №231-У), при вирішенні даного позову ОСОБА_1 підлягають застосуванню положення ст. 48 вказаного Закону, в редакції яка діяла до 01.01.2008 року, а саме щодо визначення щорічної допомоги на оздоровлення в розмірі 5 мінімальних заробітних плат.

З урахуванням вказаного, суд приходить до висновку про протиправність дій управління праці іа соціального захисту населення виконавчого комітету Бориспільської міської ради Київської області щодо відмови ОСОБА_1 здійснити перерахунок та виплату недоотриманих сум щорічної допомоги на оздоровлення за 2006-2008 роки із застосуванням для розрахунку зазначених сум мінімальних заробітних плат на відповідний рік.

У звязку з цим слід зазначити, що виплата допомоги на оздоровлення здійснювалась позивачу щорічно не в повному обсязі. Позивач звертався за перерахунком та виплатою недоплачених сум саме до відповідача по справі, який

зобовязаний був здійснити відповідний перерахунок та виплату сум допомоги, відповідно до вимог ст. 48 Закону

від 28.02.1991 року.

Крім того, судом враховано, що, згідно заперечення управління праці та соціального захисту населення

Бориспільської міської ради від 18.02.2010 року №5/615 21.02.2001 року (дата з якої позивач перебуває на обліку та

користується відповідними пільгами і компенсаціями) для них є датою дізнання ОСОБА_1 про порушення своїх

прав, свобод чи інтересів. Позивачка не могла не знати, що її права порушуються, перепон для звернення до суду у

позивача не було, відповідних доказів про поважність пропуску строку звернення до суду не подано, та відсутні

вимоги в позові про поновлення пропущеного строку, але з заявою до суду звернулась лише 22.01.2010 року. У цьому

звязку строк звернення до суду стосовно стягнення недоплачених сум матеріальної допомоги за 2006-2008 рік

позивачем пропущено, відповідно до змісту ст.ст. 99, 100 КАС України.

Так, відповідно до ст. 99 КАС України, адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до

адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Згідно ч. 2 вказаної статті для звернення

до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється річний строк, який, якщо не

встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав,

свобод чи інтересів. Згідно ч. 1 ст. 100 КАС України пропущення строку звернення до адміністративного суду є

підставою для відмови у задоволенні адміністративного позову за умови, якщо на цьому наполягає одна із сторін.

У задоволенні позовних вимог за період з 01.01.2006 року по 31.12.2008 рік необхідно відмовити на підставі ст.ст.99-

102 КАС, оскільки позивачкою пропущено строки звернення до суду і суд прийшов до висновку про неповажність

його пропуску та на застосуванні процесуальних строків наполягав представник відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. ст.ст.3,19, 21, 22, 46, 95 Конституції України , ст.ст.13, 48, 70. 71 ЗУ Про

статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, 2, 11, 71, 86, 94, 99,

100, 128, 158-163, 186 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

постановив:

Відмовити ОСОБА_1 у задоволені вимог щодо визнання протиправною дію управління праці

та соціального захисту населення Бориспільської міської ради Київської області щодо відмови їй у виплаті

недоотриманої щорічної допомоги на оздоровлення у розмірах відповідно до мінімальних заробітних плат.

Відмовити ОСОБА_2 у задоволені вимог щодо стягнення з управління праці та соціального

захисту населення Бориспільської міської ради Київської області на її користь недоотриману суму в розмірі 9354 грн.

23 коп. щорічної допомоги на оздоровлення за 2006, 2007 та 2008 роки як учаснику ліквідації авари' на

Чорнобильській АУС 1 категорії на підставі ст. 48 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали

внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду через Бориспільський

міськрайонний суд Київської області шляхом подачі заяви про апеляційне оскарження постанови суду в десятиденний

строк з дня складання постанови у повному обсязі та поданням після цього протягом двадцяти днів апеляційної

скарги, або без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подається у строк,

встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо таку

заяву не було подано. Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана у

встановлений строк, постанова набирає законної сили після закінчення цього строку. У разі подання апеляційної

скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя Бориспільського міськрайонного суду Левченко А.В.