Справа № 810/7066/14
Суддя: Панченко Н.Д.
Дата ухвалення: 2016-10-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 жовтня 2016 року 810/7066/14

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді - Панченко Н.Д., суддів Панової Г.В., Василенко Г.Ю., за участю секретаря судового засідання Бончевої О.С.,

позивача: ОСОБА_1,

представника позивача: ОСОБА_2,

представника відповідача-1: не з'явився,

представника відповідача-2: не з'явився,

представника відповідача-3: Кондакової А.С.,

представника третьої особи-1: не з'явився,

представника третьої особи-2: Кондакової А.С.,

представника третьої особи-3: не з'явився,

представника третьої особи-4: Клапчука Ф.П.,

представника третьої особи-5: не з'явився,

представника третьої особи-6: ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
доприватного нотаріуса Васильківського районного нотаріального округу Київської області Тернюк Єлизавети Володимирівни, Реєстраційної служби Васильківського міськрайонного управління юстиції Київської області, Державної архітектурно-будівельної інспекції України
треті особиГоловне управління юстиції у Київській області, Інспекція державного архітектурно-будівельного контролю у Київській області, Відділ архітектури та містобудування Васильківської районної державної адміністрації Київської області, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9
провизнання дій протиправними, скасування рішень та зобов'язання вчинити певні дії
ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Київського окружного адміністративного суду з позовом до приватного нотаріуса Васильківського районного нотаріального округу Київської області Тернюк Єлизавети Володимирівни (далі - відповідач-1), державного реєстратора Реєстраційної служби Васильківського міськрайонного управління юстиції Київської області Марченка Володимира Григоровича (далі - відповідач-2), Державної архітектурно-будівельної інспекції України (далі - відповідач-3), Ксаверівської сільської ради Васильківського району Київської області, треті особи - Головне управління юстиції у Київській області (далі - третя особа-1), Інспекція державного архітектурно-будівельного контролю у Київській області (далі - третя особа-2), Відділ архітектури та містобудування Васильківської районної державної адміністрації Київської області (далі - третя особа-3), ОСОБА_7 (далі - третя особа-4), ОСОБА_8 (далі - третя особа-5), ОСОБА_9 (далі - третя особа-6), в якому позивають просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення приватного нотаріуса Васильківського міськрайонного нотаріального округу Тернюк Єлизавети Володимирівни від 28.02.2014 про державну реєстрацію переходу права власності від ОСОБА_1 до ОСОБА_8 на земельну ділянку площею 0,2500 га, в межах згідно з планом, розташовану за адресою: АДРЕСА_2, кадастровий номер НОМЕР_2, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 14;

- зобов'язати приватного нотаріуса Васильківського міськрайонного нотаріального округу Тернюк Єлизавету Володимирівну внести до Державного реєстру прав запис про скасування державної реєстрації прав щодо права власності ОСОБА_8 на земельну ділянку площею 0,2500 га, в межах згідно з планом, розташовану за адресою: АДРЕСА_2, кадастровий номер НОМЕР_2, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 14;

- визнати протиправним та скасувати рішення державного реєстратора реєстраційної служби Васильківського міськрайонного управління юстиції Київської області Марченка Володимира Григоровича про державну реєстрацію права власності на житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 за ОСОБА_8 (індексний номер: 13279151 від 23.05.2014);

- визнати протиправним та скасувати свідоцтво від 23.05.2014, видане ОСОБА_8 державним реєстратором реєстраційної служби Васильківського міськрайонного управління юстиції Київської області Марченко Володимиром Григоровичем;

- зобов'язати державного реєстратора реєстраційної служби Васильківського міськрайонного управління юстиції Київської області Марченка Володимира Григоровича внести до Державного реєстру прав запис про скасування державної реєстрації прав щодо права власності ОСОБА_8 на житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1, на підставі рішення суду;

- визнати протиправним та скасувати рішення приватного нотаріуса Васильківського міськрайонного нотаріального округу Тернюк Єлизавети Володимирівни від 04.07.2014 про державну реєстрацію переходу права власності від ОСОБА_8 до ОСОБА_9 на земельну ділянку площею 0,2500 га, в межах згідно з планом, розташовану за адресою: АДРЕСА_2, кадастровий номер НОМЕР_2, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 14;

- визнати протиправним та скасувати рішення приватного нотаріуса Васильківського міськрайонного нотаріального округу Тернюк Єлизавети Володимирівни від 04.07.2014 про державну реєстрацію переходу права власності від ОСОБА_8 до ОСОБА_9 на житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1;

- зобов'язати приватного нотаріуса Васильківського міськрайонного нотаріального округу Тернюк Єлизавету Володимирівну внести до Державного реєстру прав запис про скасування державної реєстрації прав щодо права власності ОСОБА_9 на земельну ділянку площею 0,2500 га, в межах згідно з планом, розташовану за адресою: АДРЕСА_2, кадастровий номер НОМЕР_3, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 14 на підставі рішення суду;

- зобов'язати приватного нотаріуса Васильківського міськрайонного нотаріального округу Тернюк Єлизавету Володимирівну внести до Державного реєстру прав запис про скасування державної реєстрації прав щодо права власності ОСОБА_9 на житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1, на підставі рішення суду;

- визнати протиправним рішення Державної архітектурно-будівельної інспекції України про реєстрацію декларації ОСОБА_8 про готовність об'єкта до експлуатації, зареєстрованої 03.04.2014 за №410 та скасувати її реєстрацію.

- визнати протиправним рішення Виконавчого комітету Ксаверівської сільської ради Васильківського району Київської області щодо видачі довідки про відсутність зареєстрованих та проживаючих осіб у будинку АДРЕСА_1 та скасувати довідку Виконавчого комітету Ксаверівської сільської ради Васильківського району Київської області за № 191 від 04.07.2014.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 19.12.2014 у відкритті провадження за вказаним позовом було відмовлено у зв'язку з непідсудністю переданого на розгляд спору адміністративним судам.

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 10.03.2015 ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 19.12.2014 скасовано, а справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 02.06.2015 провадження в адміністративній справі 810/7066/14 було закрито у зв'язку з тим, що дана справа не підлягає розгляду у порядку адміністративного судочинства.

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 21.07.2015 ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 02.06.2015 про закриття провадження в частині вимог до приватного нотаріуса Васильківського районного нотаріального округу Київської області Тернюк Єлизавети Володимирівни, Державного реєстратора реєстраційної служби Васильківського міськрайонного управління юстиції Київської області Марченка Володимира Григоровича, Державної архітектурно-будівельної інспекції України, - скасовано.

У частині вимог до Виконавчого комітету Ксаверівської сільської ради Васильківського району Київської області ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 02.06.2015 залишено без змін.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 31.07.2015 адміністративну справу №810/7066/14 прийнято до провадження судді Балаклицького А.І. та призначено до розгляду у судовому засіданні.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 31.08.2015 задоволено заяву про самовідвід судді Балаклицького А.І. Адміністративну справу №810/7066/14 передано до апарату Київського окружного адміністративного суду для вирішення питання про передачу справи іншому судді в порядку, встановленому частиною третьою статті

15-1 Кодексу адміністративного судочинства України.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 02.09.2015 адміністративну справу №810/7066/14 за наслідками автоматизованого розподілу прийнято до свого провадження головуючим-суддею Панченко Н.Д та призначено до розгляду у судовому засіданні.

Ухвалою суду від 23.03.2016 суд здійснив заміну первісного відповідача-2 - державного реєстратора Реєстраційної служби Васильківського міськрайонного управління юстиції Київської області Марченка Володимира Григоровича на його правонаступника - Реєстраційну службу Васильківського міськрайонного управління юстиції Київської області (далі - відповідач-2).

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач зазначив, що йому на підставі державного акта на право власності на землю серії НОМЕР_4 належить земельна ділянка з кадастровим номером НОМЕР_3 площею 0,2500 га, на якій ним побудовано житловий будинок площею 96,8 кв.м.

Як зазначає позивач, з метою введення вказаного будинку в експлуатацію ним на ім'я ОСОБА_7 було видано довіреність, що була посвідчена приватним нотаріусом Тернюк Є.В., згідно якої ОСОБА_7 мала право на розпорядження вказаною земельною ділянкою та житловим будинком.

В подальшому, на підставі зазначеної довіреності ОСОБА_7 земельну ділянку та розташований на ній житловий будинок від імені позивача було відчужено за договором дарування на користь ОСОБА_8

Позивач стверджує, що посвідчуючи договір дарування та вносячи на його підставі до Єдиного державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис про право власності на земельну ділянку та житловий будинок, приватним нотаріусом Тернюк Є.В. були грубо порушені вимоги чинного законодавства, оскільки позивач не уповноважував ОСОБА_7 здійснювати дарування земельної ділянки та житлового будинку.

Позивач зазначає, що не мав наміру відчужувати належну йому земельну ділянку та житловий будинок, не уповноважував на це ОСОБА_7, у зв'язку з чим, подальші рішення Державної архітектурно-будівельної інспекції України щодо реєстрації декларації ОСОБА_8 про готовність об'єкта (житлового будинку) до експлуатації та державного реєстратора реєстраційної служби Васильківського міськрайонного управління юстиції Київської області, яким за ОСОБА_8 зареєстровано право власності на житловий будинок, є протиправними.

Відповідач-1 проти позову заперечив та в обґрунтування зазначив, що твердження позивача про відсутність у нього наміру відчужувати земельну ділянку не відповідає дійсності та спростовуються змістом виданої ним ОСОБА_7 довіреності, яка не була скасована на дату вчинення нотаріальних дій. Оскільки, уповноважена особа позивача мала всі повноваження і документи, необхідні для укладення та нотаріального посвідчення договору дарування земельної ділянки, нотаріальні дії та внесення відповідних записів щодо державної реєстрації права власності були здійснені правомірно.

Відповідач-2 позов не визнав, в обґрунтування заперечень зазначив, що при проведенні державної реєстрації права власності на житловий будинок державному реєстратору Реєстраційної служби Васильківського міськрайонного управління юстиції Київської області був поданий повний та належно оформлений пакет документів. З огляду на це, а також законодавчу заборону відмовляти в державній реєстрації прав та їх обтяжень з підстав, не передбачених законом, у державного реєстратора не було правових підстав для відмови у вчиненні реєстраційних дій.

Відповідач-3 проти позову заперечив, в обґрунтування заперечень вказав, що правочини, відповідно до яких земельна ділянка та зведений на ній житловий будинок передано у власність ОСОБА_8, в передбаченому законом порядку недійсними не визнавались. За наведених обставин реєстрація декларації ОСОБА_8 про готовність об'єкта до експлуатації була здійснена відповідно до вимог чинного законодавства, а вимоги про її скасування є передчасними.

Розглянувши подані документи і матеріали, з'ясувавши фактичні обставини на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

11 березня 2010 року на підставі рішення Ксаверівської сільської ради від 17.07.2007 №183 ОСОБА_1 виданий державний акт серії НОМЕР_4 на право власності на земельну ділянку з кадастровим номером НОМЕР_3, площею 0,2500 га, розташовану за адресою: АДРЕСА_2 (т.3, а.с.76).

18 лютого 2014 року приватним нотаріусом Васильківського районного нотаріального округу Київської області Тернюк Є.В. посвідчена довіреність, за якою позивач уповноважив ОСОБА_7 розпоряджатися належною йому на праві власності земельною ділянкою з кадастровим номером НОМЕР_3, площею 0,2500 га, розташованою за адресою: АДРЕСА_2, в тому числі подарувати від імені позивача вказану земельну ділянку ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, податковий номер НОМЕР_1 (т.3, а.с. 71).

28 лютого 2014 року приватним нотаріусом Васильківського районного нотаріального округу Київської області Тернюк Є.В. було посвідчено договір дарування, за умовами якого ОСОБА_1, від імені та в інтересах якого на підставі довіреності від 18.02.2015 діяла ОСОБА_7, подарував ОСОБА_8 земельну ділянку з кадастровим номером НОМЕР_3, площею 0,2500 га (т.3, а.с. 75), про що у реєстрі вчинення нотаріальних дій здійснено запис за №272.

На підставі зазначеного договору дарування, відповідачем-1 прийнято рішення від 28.02.2014 №11305295 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, відповідно до якого до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено запис №4836856 від 28.02.2014 про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку з кадастровим номером НОМЕР_3 за ОСОБА_8 (т.3, а.с. 95).

У подальшому, 03.04.2014 ОСОБА_8 звернувся до Державної архітектурно-будівельної інспекції України з Повідомленням (№95 від 03.04.2014) про зміну даних у повідомленні про початок виконання будівельних робіт №50 від 05.04.2013 (т.4, а.с. 236).

Розглянувши Повідомлення ОСОБА_8, Державною архітектурно-будівельною інспекцією України до Повідомлення про початок виконання будівельних робіт №50 від 05.04.2013 були внесені зміни, відповідно до яких попереднього замовника будівництва - ОСОБА_1 замінено на ОСОБА_8

29 квітня 2014 року Державною архітектурно-будівельною інспекцією України зареєстровано декларацію про готовність об'єкта до експлуатації № КС10 (т.4, а.с. 237-239).

23 травня 2014 року державним реєстратором Реєстраційної служби Васильківського міськрайонного управління юстиції Київської області ОСОБА_8, на підставі декларації про готовність об'єкта до експлуатації № КС10 видано свідоцтво серії НОМЕР_5 про право власності на житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (т.3, а.с. 100).

Надалі, земельну ділянку з кадастровим номером НОМЕР_3 та житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, ОСОБА_8 відчужено на користь ОСОБА_9 за договорами купівлі-продажу від 04.07.2014 №774 (т.3, а.с. 97) та №775 (т.3, а.с. 131), що посвідчені приватним нотаріусом Васильківського районного нотаріального округу Київської області Тернюк Є.В.

Позивач вважає, що був протиправно позбавлений належного йому майна внаслідок проведеної приватним нотаріусом Васильківського районного нотаріального округу Київської області Тернюк Є.В. державної реєстрації права власності на земельну ділянку за ОСОБА_8, тому звернувся з даним позовом до суду.

Правові, економічні, організаційні засади проведення державної реєстрації речових та інших прав, які підлягають реєстрації визначає Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 № 1952-IV (надалі - Закон №1952-IV) (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

У розумінні Закону №1952-IV державна реєстрація речових прав на нерухоме майно (далі - державна реєстрація прав) - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (стаття 1 Закону №1952-IV).

За змістом частини 5 статті 3 Закону 1952-IV державна реєстрація прав є публічною, проводиться органом державної реєстрації прав, який зобов'язаний надавати інформацію про зареєстровані права та їх обтяження в порядку, встановленому цим Законом.

Частиною 1 статті 9 Закону 1952-IV визначено, що у випадку, передбаченому цим Законом, державним реєстратором є нотаріус як спеціальний суб'єкт, на якого покладаються функції державного реєстратора прав на нерухоме майно.

Відповідно до статті 46-1 Закону України «Про нотаріат» від 02.09.1993 № 3425-XII нотаріус під час вчинення нотаріальних дій з нерухомим майном, об'єктом незавершеного будівництва має доступ та користується Державним реєстром речових прав на нерухоме майно.

Нотаріус є спеціальним суб'єктом, на якого покладаються функції державного реєстратора прав на нерухоме майно відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» і який має печатку такого реєстратора. Користування Державним реєстром речових прав на нерухоме майно здійснюється безпосередньо нотаріусом, який вчиняє відповідну нотаріальну дію.

Згідно частини 9 статті 15 Закону 1952-IV державна реєстрація прав, їх обтяжень у результаті вчинення нотаріальної дії (надання відмови в ній) проводиться одночасно з вчиненням такої дії.

Отже, чинне законодавство наділяє нотаріуса окремими повноваженнями державного реєстратора прав на нерухоме майно, які виникають у нього лише у результаті здійснення нотаріальних дій та реалізуються одночасно з їх вчиненням.

Таким чином, здійснення нотаріусом реєстраційних дій є похідними від нотаріальної дії, за наслідками якої у певної особи виникло, змінилось чи припинилось речове право на нерухоме майно.

Процедуру проведення державної реєстрації прав, перелік документів, необхідних для її проведення, права та обов'язки суб'єктів у сфері державної реєстрації прав на момент виникнення спірних правовідносин було врегульовано Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2013 №868 (далі по тексту - Порядок №868).

Відповідно до пункту 2 Порядку №868 нотаріус, яким вчинено нотаріальну дію з нерухомим майном, проводить державну реєстрацію прав, набутих виключно у результаті вчинення такої дії.

Пунктом 35 Порядку №868 встановлено, що під час проведення державної реєстрації речових прав заінтересованою особою є власник, інший правонабувач або сторона правочину, відповідно до якого виникли речові права.

Відповідно до пункту 36 Порядку №868 для проведення державної реєстрації речових прав необхідними документами є документи, що підтверджують виникнення, перехід або припинення таких прав на нерухоме майно, та інші документи, визначені цим Порядком.

Пунктом 37 Порядку №868 визначено, що документами, що підтверджують виникнення, перехід та припинення речових прав на нерухоме майно, є, зокрема, укладений в установленому законом порядку договір, предметом якого є нерухоме майно, права щодо якого підлягають державній реєстрації.

Як вбачається з матеріалів справи, оскаржуване рішення про державну реєстрацію права власності ОСОБА_8 на земельну ділянку з кадастровим номером НОМЕР_3 відповідачем-1 прийнято одночасно з посвідченням договору дарування земельної ділянки від 28.02.2014, зареєстрованим у реєстрі за №272 (т.3, а.с. 75).

За змістом статті 34 Закону України «Про нотаріат» нотаріуси вчиняють нотаріальні дії, що полягають, зокрема, у посвідчені правочинів (договорів, заповітів, довіреностей тощо).

Згідно зі статтею 39 Закону України «Про нотаріат» порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється цим Законом та іншими актами законодавства України.

Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2013 №296/5 затверджений Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України (далі - Порядок №296/5).

Главою 2 Розділу 2 Порядку №296/5 визначено порядок посвідчення правочинів про відчуження та заставу майна.

Пунктом 1.1 Глави 2 Розділу 2 Порядку №296/5 передбачено, що правочини щодо відчуження та застави майна, право власності на яке підлягає реєстрації, посвідчуються за умови подання документів, що підтверджують право власності (довірчої власності) на майно, що відчужується або заставляється, та, у передбачених законодавством випадках, документів, що підтверджують державну реєстрацію прав на це майно в осіб, які його відчужують.

Згідно з пунктом 1.7 Глави 2 Розділу 2 Порядку №296/5, крім правовстановлюючого документа на житловий будинок, квартиру садибу та інше нерухоме майно, якщо воно підлягає реєстрації, долучається витяг із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до пункту 1.20 Глави 2 Розділу 2 Порядку №296/5 вчинення нотаріальної дії за участю фізичної особи, предметом якої є об'єкт нерухомого та рухомого майна, здійснюється нотаріусом за наявності оціночної вартості такого майна, проведеної в порядку, визначеному постановою Кабінету Міністрів України від 04.03.2013 № 231 «Деякі питання проведення оцінки для цілей оподаткування та нарахування і сплати інших обов'язкових платежів, які справляються відповідно до законодавства».

При посвідченні договору про відчуження земельної ділянки як самостійного об'єкта цивільних правовідносин нотаріус витребовує витяг з Державного земельного кадастру. Відомості з цього витягу про встановлене обмеження (обтяження) зазначаються нотаріусом в тексті договору (пункт 3.3 Глави 2 Розділу 2 Порядку №296/5).

Отже, за змістом Глави 2 Розділу 2 Порядку №296/5 договори про відчуження земельної ділянки нотаріусами посвідчуються за умови подання сторонами договору:

- документа, що підтверджує право власності на земельну ділянку;

- витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно;

- витягу з Державного земельного кадастру;

- документа, що підтверджує оціночну вартість земельної ділянки.

Як з'ясовано судом та підтверджується наявними у матеріалах справи доказами, договір дарування земельної ділянки від 28.02.2014, укладений між ОСОБА_1, в особі ОСОБА_7, та ОСОБА_8, посвідчений приватним нотаріусом Васильківського районного нотаріального округу Київської області Тернюк Є.В. на підставі:

- державного акту серії НОМЕР_6 на право власності на земельну ділянку з кадастровим номером НОМЕР_3, площею 0,2500 га, розташована за адресою: АДРЕСА_2. (т.3, а.с.76);

- витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 28.02.2014, індексний номер 18443195 (т.3, а.с. 77);

- витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 28.02.2014 №НВ014 (т.3, а.с. 78-79);

- витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки від 27.02.2014 №781/02-18 (т.3, а.с. 80).

- довіреності №236 від 18.02.2014, якою ОСОБА_1 уповноважив ОСОБА_7 розпоряджатися, у тому числі подарувати земельну ділянку з кадастровим номером НОМЕР_3 ОСОБА_8

Таким чином, матеріалами справи підтверджується, що для посвідчення договору дарування земельної ділянки від 28.02.2014 відповідачу-1 був поданий пакет документів, що відповідає вимогам Глави 2 Розділу 2 Порядку №296/5.

Згідно з пунктом 1.11 Глави 2 Розділу 2 Порядку №296/5 у разі посвідчення правочину, спрямованого на відчуження земельної ділянки, нотаріус перевіряє відсутність (наявність) обмежень (обтяжень) такої земельної ділянки.

На виконання таких вимог відповідачем-1 було здійснено пошук інформації про зареєстровані речові права, їх обтяження на об'єкт нерухомого майна у порядку доступу нотаріусів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 28.02.2014, ідентифікатор пошуку 48965398 (т.3, а.с. 92-93).

Як вбачається із зазначеного витягу, будь-яких обмежень (обтяжень) за спірною земельною ділянкою зареєстровано не було.

Пунктом 1 Глави 3 Розділу 1 Порядку №296/5 передбачено, що при вчиненні нотаріальної дії нотаріус установлює особу, що звернулась за вчиненням нотаріальної дії.

Як вбачається з матеріалів справи, договір дарування земельної ділянки від 28.02.2014 від імені ОСОБА_1 укладено його представником за довіреністю ОСОБА_7.

Відповідно до пункту 4 Глави 4 Розділу 1 Порядку №296/5 перевірка повноважень представників осіб за довіреністю або за законом здійснюється за довіреністю або документом, що підтверджує повноваження законного представника. Нотаріус при посвідченні правочинів, вчиненні інших нотаріальних дій за участю уповноваженого представника встановлює його особу відповідно до вимог статті 43 Закону, а також перевіряє його дієздатність та обсяг наданих йому повноважень.

Дійсність нотаріально посвідченої довіреності перевіряється нотаріусом за Єдиним реєстром довіреностей, за винятком довіреностей, які посвідчено або видано за кордоном компетентними органами іноземних держав, за умови їх легалізації уповноваженими органами. Без легалізації такі довіреності приймаються нотаріусами у тих випадках, коли це передбачено законодавством України, міжнародними договорами, в яких бере участь Україна. За результатами перевірки дійсності довіреності (її дубліката) виготовляється витяг з Єдиного реєстру довіреностей, який додається до примірника правочину, що залишається у справах нотаріуса.

Судом з'ясовано, що особу ОСОБА_7 відповідачем-1 було встановлено на підставі паспорта серії НОМЕР_7, виданого Васильківським МВ ГУ МВС України у Київській області 23.09.2004 (т.3, а.с. 88).

Як вбачається з витягу з Єдиного реєстру довіреностей, довіреність №236 від 18.02.2014, на момент посвідчення відповідачем-1 договору дарування від 28.02.2014, була чинною.

Таким чином, матеріалами справи підтверджується, що відповідачем-1 під час посвідчення договору дарування земельної ділянки від 28.02.2014 було встановлено особу представника позивача та перевірено дійсність посвідченої довіреності.

Беручи до уваги викладене, судом не встановлено обставин, що свідчили б про протиправність рішення відповідача-1 від 28.02.2014 №11305295 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

Щодо аргументів представника позивача, що підписуючи вказану довіреність ОСОБА_1 не мав наміру дарувати земельну ділянку ОСОБА_8, суд зазначає, що ставлячи під довіреністю підпис позивач засвідчив, що він ознайомився зі змістом довіреності і з обсягом делегованих повноважень.

Як вбачається з абзацу 2 довіреності від 18.02.2014, що зареєстрована у реєстрі вчинення нотаріальних дій за №236, ОСОБА_1 уповноважив ОСОБА_7 розпоряджатися (в тому числі але не виключно продати, обміняти, здати в оренду за ціну та на умовах на свій розсуд) належну йому на праві приватної власності земельну ділянку площею 0,2500 га, кадастровий номер НОМЕР_3, що розташована за адресою: АДРЕСА_2; або подарувати вищевказану земельну ділянку ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, податковий номер НОМЕР_1 (т.3, а.с. 71).

Крім того, як слідує з пояснень відповідача-1, наданих під час розгляду справи, саме позивач наполіг на тому, щоб довіреність містила окреме положення про можливість дарування земельної ділянки. При цьому, нотаріусом було роз'яснено позивачу про необхідність зазначення ім'я особи, на користь якої буде укладено договір дарування, після чого ОСОБА_1 до довіреності були внесені відомості про ОСОБА_8, дату його народження, реєстраційний номер облікової картки платника податків.

ОСОБА_1 у судовому засіданні з приводу вказаних обставин не заперечував, на уточнююче запитання суду повідомив, що перед підписанням довіреності ознайомився з її змістом, а також підтвердив, що підпис на довіреності належить йому, довіреність підписував без будь-якого тиску, усвідомлюючи її зміст та значення своїх дій.

Суд акцентує увагу позивача, що у відповідності до вищенаведених положень Закону №1952-IV та Порядку №868, проведення державної реєстрації прав нотаріусом здійснюється виключно за результатами вчинення відповідної нотаріальної дії (у даному випадку посвідчення договору дарування земельної ділянки від 28.02.2015 №272). Отже, здійснення таких реєстраційних дій нотаріусом є похідними від посвідчення вказаного правочину, щодо якого на час судового розгляду даної адміністративної справи відсутні докази про визнання його недійсним.

В силу принципу презумпції правомірності правочину, встановленого статтею 204 Цивільного кодексу України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

У свою чергу, адміністративний суд не уповноважений розглядати спір щодо дійсності укладених правочинів, зокрема, довіреності та договору дарування.

Спір, предметом якого є перевірка правильності формування волі однієї зі сторін стосовно розпорядження землею та передачі відповідних прав щодо неї, у даному випадку, може бути розглянутий виключно за правилами Цивільного процесуального кодексу України. Тому, на переконання суду, правова оцінка правочинам, за якими право власності на спірну земельну ділянку зареєстроване за ОСОБА_8, може бути дана виключно у ході розгляду спору про право.

Суд також відхиляє доводи представника позивача щодо неможливості посвідчення договору купівлі-продажу земельної ділянки за умови знаходження на ній об'єкта незавершеного будівництва.

Суд зазначає, що положення статей 120 Земельного кодексу України та 377 Цивільного кодексу України, на які посилається представник позивача в обґрунтування такої позиції, встановлюють підстави та порядок переходу права власності (користування) на земельну ділянку у разі набуття права на жилий будинок, будівлю або споруду.

Так, відповідно до частини 1 статті 120 Земельного кодексу України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Тотожне за змістом правове регулювання закріплено й у статті 377 Цивільного кодексу України, відповідно до якої до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

Вказаними нормами встановлено правовий статус земельної ділянки у разі зміни власника (користувача) житлового будинку, розташованого на такій земельній ділянці, і не встановлено жодних застережень щодо неможливості відчуження земельної ділянки за умови знаходження на ній об'єкта нерухомості.

Поряд з цим, суд зазначає, що Порядком №296/5 не встановлено обов'язку приватного нотаріуса при посвідчені договору дарування здійснювати виїзд за місце розташуванням земельної ділянки для з'ясування наявності чи відсутності на ній об'єктів нерухомості.

Відповідно до пояснень відповідача-1, посвідчуючи спірний договір дарування нею було здійснено пошук відомостей про земельну ділянку в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно з даних якого встановлено, що земельна ділянка була вільна від забудови.

Таким чином, суд не погоджується з доводами представника позивача з приводу того, що приватному нотаріусу було достеменно відомо про наявність об'єкта незавершеного будівництва на земельній ділянці.

Водночас, щодо зауважень представника позивача з приводу того, що зі змісту довіреності, посвідченої відповідачем-1, останній мало б бути відомо про розташування на земельній ділянці об'єкта незавершеного будівництва, слід зазначити, що довіреність може включати увесь обсяг прав, які належать особі, окрім тих, що нерозривно пов'язані з особою, у тому числі право на розпорядження об'єктами, право власності на які у довірителя виникне у майбутньому.

При цьому нотаріус, посвідчуючи довіреність, не встановлює належність чи відсутність в особи, від імені якої видається довіреність, конкретного майна. Таким чином, та обставина, що довіреністю від 18.02.2014 ОСОБА_1 уповноважив ОСОБА_7 укладати договори оренди, попередні договори купівлі-продажу земельної ділянки та житлового будинку, не свідчить про обізнаність нотаріуса з фактом знаходження на спірній земельній ділянці об'єкта незавершеного будівництва.

З приводу неподання обдарованим ОСОБА_8 квитанції про сплату податку з доходів фізичних осіб, суд зазначає, що за змістом пункту 1.18 Розділу 2 Глави 2 Порядку №296/5 нотаріус посвідчує правочин, який передбачає будь-який перехід права власності на об'єкти нерухомості та об'єкти незавершеного будівництва, крім їх успадкування та дарування, за наявності документа про сплату до бюджету податку на доходи фізичних осіб, обчисленого з ціни, зазначеної у правочині, але не нижче оціночної вартості такого нерухомого майна, визначеної суб'єктом оціночної діяльності згідно з вимогами нормативно-правових актів з оцінки майна, та документа про оціночну вартість.

Тобто, при посвідчені договору дарування об'єкта нерухомого майна подання нотаріусу документа про сплату до бюджету податку на доходи фізичних осіб не вимагається.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку про відсутність з боку нотаріуса порушень вимог Закону №1952-IV та Порядку №868 під час здійснення державної реєстрації права власності на земельну ділянку з кадастровим номером НОМЕР_3 за наслідками посвідчення договору дарування від 28.02.2014, зареєстрованого у реєстрі за №272.

За таких обставин, вимоги позивача про визнання протиправним та скасування рішення приватного нотаріуса Васильківського міськрайонного нотаріального округу Тернюк Єлизавети Володимирівни від 28.02.2014 про державну реєстрацію переходу права власності від ОСОБА_1 до ОСОБА_8 на земельну ділянку з кадастровим номером НОМЕР_2 та зобов'язання внести до Державного реєстру прав запис про скасування державної реєстрації прав щодо права власності ОСОБА_8 на земельну з кадастровим номером НОМЕР_3, задоволенню не підлягають.

Стосовно вимог позивача про визнання протиправним та скасування рішення приватного нотаріуса Васильківського міськрайонного нотаріального округу Тернюк Є.В. від 04.07.2014 про державну реєстрацію переходу права власності від ОСОБА_8 до ОСОБА_9 на земельну ділянку з кадастровим номером НОМЕР_3 та на житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1, суд зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, між ОСОБА_8 та ОСОБА_9 укладений договір купівлі-продажу земельної ділянки від 04.07.2014, відповідно до якого ОСОБА_8 передав у власність ОСОБА_9 земельну ділянку площею 0,250 га, кадастровий номер НОМЕР_3, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 (т.3, а.с. 131).

Також між ОСОБА_8 та ОСОБА_9 був укладений договір купівлі продажу житлового будинку від 04.07.2014, за яким ОСОБА_8 передав у власність ОСОБА_9 житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 (т.3, а.с. 96-97).

Обидва договори посвідчені приватним нотаріусом Васильківського районного округу Київської області Тернюк Є.В. та зареєстровані у реєстрі за №№ 773 та 774, відповідно.

За наслідками посвідчення договорів купівлі продажу від 04.07.2014 №773 та №774, відповідачем-1 прийнято рішення з індексним №14223046 від 04.07.2014 про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку з кадастровим номером НОМЕР_3 за ОСОБА_9 (т.3, а.с. 166) та рішення з індексним №14222088 від 04.07.2014 про державну реєстрацію права власності на житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 за ОСОБА_9 (т.3, а.с. 130).

За змістом статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси. Водночас суб'єктивна оцінка порушення права не є абсолютною. В деяких випадках сам законодавець визначає коло осіб, права яких можуть бути порушені внаслідок бездіяльності, вчинення суб'єктом владних повноважень певних дій чи прийняття актів, правомірно обмежуючи право інших осіб на звернення до суду за захистом порушених прав, свобод або інтересів.

Відповідно до статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України компетенція адміністративних судів поширюється, зокрема, на спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень.

Так, відповідно до частини другої статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України право оскаржити нормативно-правовий акт мають особи, щодо яких його застосовано, а також особи, які є суб'єктом правовідносин, у яких буде застосовано цей акт. Тобто оскаржити такий акт інші особи не можуть.

Зі змісту регулювання, яке міститься у Кодексу адміністративного судочинства України, також убачається, що і право оскаржити індивідуальний акт має особа, якої він стосується.

У даному випадку позивач оспорює рішення приватного нотаріуса Васильківського районного нотаріального округу Київської області Тернюк Є.В., які є правовими актами індивідуальної дії, що засвідчують перехід права власності на земельну ділянку з кадастровим номером НОМЕР_3 та житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 від ОСОБА_8 до ОСОБА_9

Такі індивідуальні акти породжують права та обов'язки тільки для тих суб'єктів, яким його адресовано, тобто для ОСОБА_8 та ОСОБА_9

Суд зазначає, що право на захист - це самостійне суб'єктивне право, яке з'являється у володільця регулятивного права лише в момент порушення чи оспорення останнього.

Отже, право на судовий захист має лише та особа, яка є суб'єктом (носієм) порушених прав, свобод чи інтересів. Тож для того, щоб особі було надано судовий захист, суд встановлює, чи особа дійсно має порушене право, свободу чи інтерес, і це право, свобода чи інтерес порушені відповідачем.

Суд зазначає, що оскаржувані рішення приватного нотаріуса Васильківського районного нотаріального округу Київської області Тернюк Є.В з індексним №14223046 від 04.07.2014 та №14222088 від 04.07.2014 не породжують для позивача жодних прав чи обов'язків, позаяк на момент посвідчення вказаних договорів купівлі-продажу нерухомого майна ОСОБА_1 не був власником земельної ділянки з кадастровим номером НОМЕР_3 та житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1.

Таким чином, посилання позивача на порушення його прав рішеннями відповідача-1 №14223046 від 04.07.2014 та №14222088 від 04.07.2014 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень є безпідставними, оскільки рішення відповідача-1 не стосуються позивача безпосередньо, не встановлюють, змінюють чи припиняють його прав та/або обов'язків. Водночас відсутність у позивача прав чи обов'язків у зв'язку із оскаржуваними рішеннями відповідача-1 не породжує для ОСОБА_1 і права на захист.

Висновок щодо застосування зазначених норм у такий спосіб, викладено у постанові Верховного Суду України від 24.02.2015 за №21-34а15.

Відповідно до статті 244-2 Кодексу адміністративного судочинства України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 237 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Доводи позивача щодо неправомірності угод, за якими ОСОБА_8 набув право власності на земельну ділянку не можуть бути доказами у справі щодо правомірності або неправомірності дій нотаріуса, як спеціального суб'єкта, на якого покладаються функції державного реєстратора; суд адміністративної юрисдикції в цій справі не розглядає та не переглядає правомірність набуття права власності третьою особою на нерухоме майно.

Оскільки позивачем не надано суду доказів та з матеріалів справи не вбачається, що оскаржуваними діями та рішенням відповідача порушені його права, свободи чи інтереси в публічно-правових відносинах, суд дійшов висновку про безпідставність позовних вимог в частині визнання протиправним та скасування рішення приватного нотаріуса Васильківського міськрайонного нотаріального округу Тернюк Є.В. від 04.07.2014 про державну реєстрацію переходу права власності від ОСОБА_8 до ОСОБА_9 на земельну ділянку з кадастровим номером НОМЕР_3 та на житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1.

Також суд зауважує, що у даному випадку, не зважаючи на те, що вимоги позивача стосуються скасування рішення приватного нотаріуса, як державного реєстратора щодо державної реєстрації прав на нерухоме майно, справжній предмет спору становить правомірність набуття права власності на спірну земельну ділянку та житловий будинок особою, яка не є відповідачем в адміністративній справі, а вимоги позивача спрямовані на позбавлення цієї особи такого речового права.

Вказані правовідносини мають очевидний приватноправовий характер.

Суд зазначає, що позивач не позбавлений права звернутись до суду з позовом про визнання недійсними правочинів, за якими право власності на земельну ділянку та житловий будинок послідовно набули ОСОБА_12 та ОСОБА_9 та про витребування майна з чужого незаконного володіння.

Як зазначено у пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» вимоги про визнання оспорюваного правочину недійсним і застосування наслідків його недійсності розглядаються у позовному провадженні в порядку цивільного судочинства відповідно до вимог статті 15 ЦПК.

Згідно з пунктом 10 цієї постанови, рішення суду про задоволення позову про повернення майна, переданого за недійсним правочином, чи витребування майна із чужого незаконного володіння є підставою для здійснення державної реєстрації права власності на майно, що підлягає державній реєстрації, за власником, а також скасування попередньої реєстрації (статті 19, 27 Закону України від 1 липня 2004 року N 1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень»).

Аналіз наведених положень постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 №9 дає підстави для висновку, що вимоги про скасування попередньої реєстрації та здійснення реєстрації прав позивач може заявляти тільки після вирішення спору про право цивільне.

У той же час захист права власності особи від порушень з боку третіх осіб, які не здійснюють владних управлінських функцій, здійснюється з урахуванням положень Глави 29 Цивільного кодексу України та знаходиться поза межами компетенції адміністративного суду.

За таких обставин, суд дійшов висновку про відсутність підстав для визнання протиправними та скасування рішень приватного нотаріуса від 04.07.2014 №14223046 та №14222088.

Щодо вимог позивача про визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора реєстраційної служби Васильківського міськрайонного управління юстиції Київської області Марченка Володимира Григоровича №13279151 від 23.05.2014 про державну реєстрацію права власності на житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_2, буд. 11 за ОСОБА_8, суд зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 07.05.2014 ОСОБА_8 звернувся до Реєстраційної служби Васильківського міськрайонного управління юстиції Київської області із заявою №6525492 про державну реєстрацію права власності на житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1.

За результатами розгляду заяви та доданих до неї матеріалів, державним реєстратором Реєстраційної служби Васильківського міськрайонного управління юстиції Київської області Марченком В.Г. прийнято рішення від 23.05.2014 №13279151, відповідно до якого право власності на житловий будинок, розташований за адресою:АДРЕСА_1 зареєстровано за ОСОБА_8 (т.3, а.с. 233).

23 травня 2014 року державним реєстратором Реєстраційної служби Васильківського міськрайонного управління юстиції Київської області ОСОБА_8 видано свідоцтво серії НОМЕР_8 про право власності на житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (т.3, а.с. 100).

Згідно статті 19 Закону №1952-IV державна реєстрація прав проводиться на підставі, зокрема, свідоцтв про право власності на нерухоме майно, виданих відповідно до вимог цього Закону.

Відповідно до частини 1 статті 18 Закону №1952-IV свідоцтво про право власності на нерухоме майно, що підтверджує виникнення права власності при здійсненні державної реєстрації прав на нерухоме майно, видається, зокрема, фізичним та юридичним особам на новозбудовані, реконструйовані об'єкти нерухомого майна.

Процедуру проведення державної реєстрації прав, перелік документів, необхідних для її проведення, права та обов'язки суб'єктів у сфері державної реєстрації прав на момент прийняття оскаржуваного рішення було визначено Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2013 № 868 (далі - Порядок №868).

Згідно пункту 49 Порядку №868 у разі проведення державної реєстрації права власності з видачею свідоцтва на новозбудовані чи реконструйовані об'єкти нерухомого майна заінтересованою особою є замовник будівництва, крім випадків, передбачених цим Порядком.

Для проведення державної реєстрації права власності з видачею свідоцтва на новозбудований об'єкт нерухомого майна заявник подає:

- документ, що підтверджує виникнення, перехід та припинення речових прав на земельну ділянку;

- документ, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкта;

- технічний паспорт на об'єкт нерухомого майна;

- документ, що підтверджує присвоєння об'єкту нерухомого майна адреси.

Документи, що підтверджують виникнення, перехід та припинення права власності на такий об'єкт нерухомого майна, заявник не подає.

Як вбачається з картки прийому заяви за №12902240, з метою державної реєстрації права власності на житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, ОСОБА_8 державному реєстратору Реєстраційної служби Васильківського міськрайонного управління юстиції Київської області було подано:

- документ, що підтверджує виникнення, перехід та припинення речових прав на земельну ділянку, а саме, договір дарування земельної ділянки від 28.02.2014 №272, посвідчений приватним нотаріусом Васильківського районного нотаріального округу Тернюк Є.В. та витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №18445759, виданий 28.02.2014 приватним нотаріусом Васильківського районного нотаріального округу Тернюк Є.В.;

- документ, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкта, а саме, декларація про готовність об'єкта до експлуатації від 29.04.2014 №КС10;

- технічний паспорт на об'єкт нерухомого майна №2127 від 10.04.2014, розроблений ТОВ «Енергобудтехсервіс»;

- довідку Ксаверівської сільської ради від 06.05.2014 про присвоєння об'єкту нерухомості адреси.

Таким чином, матеріалами справи підтверджується, що поданий ОСОБА_8 до Реєстраційної служби Васильківського міськрайонного управління юстиції пакет документів для вчинення реєстраційної дії щодо реєстрації права власності з видачею свідоцтва на новозбудований об'єкт нерухомого майна відповідає вимогам чинного законодавства, оскільки містить усі перелічені у пункті 49 Порядку №868 документи.

Відповідно до частини 1 статті 24 Закону №1952-IV у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо: заявлене право, обтяження не підлягає державній реєстрації відповідно до цього Закону; об'єкт нерухомого майна, розміщений на території іншого органу державної реєстрації прав; із заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень звернулася неналежна особа; подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом, або не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують; заяву про державну реєстрацію прав, пов'язаних з відчуженням нерухомого майна, подано після державної реєстрації обтяжень, встановлених щодо цього майна, крім випадків, встановлених частиною дев'ятою статті 15 цього Закону; заяву про державну реєстрацію обтяжень речових прав на нерухоме майно щодо попереднього правонабувача подано після державної реєстрації права власності на таке майно за новим правонабувачем; заяву про державну реєстрацію речових прав, похідних від права власності, подано за відсутності державної реєстрації права власності, крім випадків, установлених частиною дев'ятою статті 15 цього Закону; під час подання заяви про державну реєстрацію права власності на підприємство як єдиний майновий комплекс, житловий будинок, будівлю, споруду (їх окремі частини), що виникло на підставі документа, за яким правонабувач набуває також право власності на земельну ділянку, не подано заяву про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку; після завершення п'ятиденного строку з дня отримання заявником письмового повідомлення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав не усунено обставин, що були підставою для прийняття такого рішення; заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень під час вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об'єктом незавершеного будівництва подано не до нотаріуса, який вчинив таку дію; заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень в електронній формі подано особою, яка не є державним кадастровим реєстратором або державним виконавцем; заявником подано ті самі документи, на підставі яких заявлене право та обтяження такого права вже зареєстровано у Державному реєстрі прав.

Наявність підстав, передбачених частиною 1 статті 24 Закону №1952-IV, для відмови у державній реєстрації права власності на житловий будинок судом в межах спірних правовідносин не встановлено.

Щодо посилань представника позивача на ту обставину, що державний реєстратор мав поставити під сумнів законність набуття права власності на земельну ділянку за договором дарування від 28.02.2014 №272, оскільки ОСОБА_8 право власності на земельну ділянку набув тоді, коли на вказаній земельній ділянці вже був побудований будинок іншою особою, суд зазначає наступне.

Перелік обов'язків державного реєстратора під час розгляду ним документів, поданих заінтересованою особою для вчинення реєстраційних дій закріплений у статті 9 Закону №1952-IV, відповідно до якої державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема:

відповідність обов'язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення (у випадках, встановлених законом);

відповідність повноважень особи, яка подає документи на державну реєстрацію прав та їх обтяжень;

відповідність відомостей про нерухоме майно, наявних у Державному реєстрі прав та поданих документах; наявність обтяжень прав на нерухоме майно, зареєстрованих відповідно до вимог цього Закону;

наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або договір (угода) пов'язує можливість проведення державної реєстрації виникнення, переходу, припинення прав на нерухоме майно або обтяження таких прав.

Отже, розглядаючи документи, подані для державної реєстрації права власності державний реєстратор зобов'язаний перевірити відповідність правовстановлюючих документів на предмет їх відповідності вимогам закону. Разом з тим, факт наявності чи відсутності на момент укладення договору дарування від 28.02.2014 №272 на земельній ділянці об'єкта нерухомості не свідчить про невідповідність такого договору вимогам закону.

Позивач, який наполягає на недійсності (протиправності) зазначеної угоди, жодних доказів, що могли б підтвердити відповідні факти, зокрема, доказів того, що договір дарування від 28.02.2014 №272 визнаний у встановленому законом порядку недійсним чи розірваний, не надав.

Таким чином, зважаючи на подання ОСОБА_8 повного пакету документів для реєстрації права власності на житловий будинок та відсутність підстав для відмови у державній реєстрації, рішення державного реєстратора Реєстраційної служби Васильківського міськрайонного управління юстиції Київської області №13279151 від 23.05.2014 про державну реєстрацію права власності на житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 за ОСОБА_8 є правомірним та скасуванню не підлягає.

Щодо вимог позивача про визнання протиправним та скасування свідоцтва про право власності від 23.05.2014 серії НОМЕР_9 яке видане ОСОБА_8 державним реєстратором реєстраційної служби Васильківського міськрайонного управління юстиції Київської області, суд дійшов висновку, що вказані вимоги не підлягають розгляду у порядку адміністративного судочинства у зв'язку з наступним.

Відповідно до частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Вжитий у цій процесуальній нормі термін «суб'єкт владних повноважень» означає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень ( пункт 7 частини першої статті 3 КАС).

З аналізу вищезазначених норм вбачається, що до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», свідоцтво про право власності на нерухоме майно, є документом, що підтверджує виникнення права власності при здійсненні державної реєстрації прав на нерухоме майно, видається фізичним та юридичним особам на новозбудовані, реконструйовані об'єкти нерухомого майна.

Таким чином, свідоцтво про право власності не є рішенням суб'єкта владних повноважень в розумінні Кодексу адміністративного судочинства, а є документом, що засвідчує право власності на закінчені будівництвом об'єкти, і є підставою для проведення його державної реєстрації.

З матеріалів справи вбачається, що на підставі свідоцтва про право власності серії НОМЕР_10 ОСОБА_8 оформив право власності на нерухоме майно - житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Частиною першою статті 321 Цивільного кодексу України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Беручи до уваги, що вимоги про визнання протиправним та скасування свідоцтва про право власності фактично направлені на позбавлення права власності іншої особи, суд приходить до висновку, що вказані вимоги не пов'язані із захистом прав, свобод чи інтересів у сфері публічно-правових відносин.

Відповідно до пункту 27 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справи №3 від 01.03.2013 «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визнання підсудності цивільних справ» свідоцтво про право власності на нерухоме майно, видане відповідно до закону, належить до документів, на підставі яких згідно зі статтею 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» провадиться реєстрація права власності, яке вони посвідчують. У зв'язку із цим суд, відповідно до частини першої статті 21, статті 393 ЦК визнає незаконним і скасовує такий акт, виданий владним органом, повністю або частково, якщо він суперечить актам цивільного законодавства та порушує цивільні права або інтереси. Такі спори за участю фізичних осіб розглядаються в порядку цивільного судочинства.

Отже, юрисдикція адміністративних судів не поширюється на вимогу стосовно визнання недійсним свідоцтва про право власності на нерухоме майно.

Відповідно до частини 1 статті 15 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин а також інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Пунктом 1 частини 1 статті 157 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що провадження у справі в частині позовних вимог про визнання протиправним та скасування свідоцтва серії НОМЕР_10 про право власності на житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 підлягає закриттю.

Стосовно вимог про визнання протиправним рішення Державної архітектурно-будівельної інспекції України про реєстрацію декларації ОСОБА_8 про готовність об'єкта до експлуатації та її скасування, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 1 статті 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» від 17.02.2011 № 3038-VI (далі - Закон № 3038-VI) прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, що належать до I-III категорій складності, та об'єктів, будівництво яких здійснювалося на підставі будівельного паспорта, здійснюється шляхом реєстрації органом державного архітектурно-будівельного контролю на безоплатній основі поданої замовником декларації про готовність об'єкта до експлуатації.

Процедуру прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів визначає Порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 13.04.2011 №461 (далі - Порядок 461).

Відповідно до частини 2 Порядку №461 прийняття в експлуатацію об'єктів, що належать до I - III категорії складності, та об'єктів, будівництво яких здійснено на підставі будівельного паспорта, проводиться шляхом реєстрації Державною архітектурно-будівельною інспекцією та її територіальними органами (далі - Інспекція) поданої замовником декларації про готовність об'єкта до експлуатації (далі - декларація).

Пунктом 18 Порядку №461 передбачено, що замовник (його уповноважена особа) подає особисто або надсилає рекомендованим листом з описом вкладення до Інспекції два примірники декларації. У разі подання декларації до дозвільного центру він передає її Інспекції не пізніше наступного робочого дня. Один примірник декларації після проведення реєстрації повертається замовнику, а другий - залишається в Інспекції, яка її зареєструвала.

Згідно з пунктом 20 Порядку №461 Інспекція перевіряє протягом десяти робочих днів з дати подання (надходження) до неї декларації повноту даних, зазначених у ній, та реєструє декларацію.

Пунктом 19 встановлено, що замовник відповідно до закону відповідає за повноту та достовірність даних, зазначених у поданій ним декларації.

Тобто, під час надходження до органу державного архітектурно-будівельного контролю декларації про готовність об'єкта до експлуатації контролюючий орган здійснює перевірку такої декларації виключно на предмет заповнення замовником відповідних граф та наявність обов'язкових реквізитів.

При реєстрації декларацій Інспекція не наділена повноваженнями щодо витребування будь-яких інших документів та даних, окрім самої декларації, а також не встановлює достовірності наведених у ній даних.

За умови відповідності декларації вимогам Порядку №461 орган державного архітектурно-будівельного контролю зобов'язаний зареєструвати декларацію.

Оскільки подана ОСОБА_8 містила усі необхідні реквізити та у зв'язку з відсутністю підстав для повернення декларації на доопрацювання, 29.04.2014 Держархбудінспекцією України зареєстровано декларацію про готовність об'єкта до експлуатації «Будівництво індивідуального житлового будинку та господарських будівель і споруд» за адресою: АДРЕСА_1 (т.1 а.с. 105).

У свою чергу, підстави для скасування декларації про готовність об'єкта до експлуатації визначено пунктом 29 Порядку №461, відповідно до якого у разі виявлення Інспекцією недостовірних даних (встановлення факту, що на дату реєстрації декларації інформація, яка зазначалася в ній, не відповідала дійсності, та/або виявлення розбіжностей між даними, зазначеними у декларації), наведених у зареєстрованій декларації, які є підставою вважати об'єкт самочинним будівництвом, зокрема, якщо він збудований або будується на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту або будівельного паспорта, реєстрація такої декларації підлягає скасуванню Інспекцією.

Отже, скасуванню декларації передує виявлення Інспекцією недостовірних даних, наведених у зареєстрованій декларації.

Як вказує позивач, у декларації про готовність об'єкта до експлуатації ОСОБА_8 було наведено недостовірні дані в частині будівельного паспорта.

Так, у графі 9 декларації про готовність об'єкта до експлуатації «Інформація про проектну документацію (будівельний паспорт)» ОСОБА_8 було зазначено, що будівництво виконано на підставі будівельного паспорту №250 від 03.03.2014, виданого відділом архітектури та містобудування Васильківської районної державної адміністрації в Київській області. При цьому, фактично будівельні роботи на вказаному об'єкті виконувались на підставі будівельного паспорту №167 від 14.05.2012 (т.4, а.с. 42).

Зазначені обставини ОСОБА_8 та ОСОБА_7 не заперечувались. Проте, відповідно до пояснень зазначених осіб відомості у графі 9 декларації про готовність об'єкту до експлуатації щодо будівельного паспорту №250 від 03.03.2014 були зазначені помилково, через описку.

ОСОБА_8 та ОСОБА_7 також були надані пояснення, відповідно до яких вказану описку не було виправлено в порядку, встановленому пунктом 28 Порядку №461, оскільки про її наявність стало відомо після введення житлового будинку в експлуатацію та отримання свідоцтва серії НОМЕР_8 про право власності на житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Хоча третіми особами не заперечується факт наведення у декларації про готовність об'єкта до експлуатації від 03.04.2014 за №410 недостовірних відомостей з огляду на помилку, суд все ж не вбачає підстав для задоволення позову у цій частині.

Як вбачається з матеріалів справи, на підставі зареєстрованої декларації про готовність об'єкта до експлуатації від 03.04.2014 за №410 ОСОБА_8 було отримано свідоцтво серії НОМЕР_8 про право власності на житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1.

Оскільки ОСОБА_8 було оформлено право власності на вказаний житловий будинок, рішення Держархбудінспекції України щодо реєстрації декларації про готовність об'єкта до експлуатації вичерпало свою дію, тому скасуванню у рамках цього провадження не підлягає.

Суд зазначає, що після реєстрації права власності на нерухоме майно та отримання на майно правовстановлюючого документу виник спір про право цивільне, а відтак і захищати свої права та інтереси позивач повинен у способи, визначені у статтях Цивільного кодексу України.

Подібна правова позиція неодноразово була висловлена у рішеннях Верховного Суду України, зокрема, у постановах від 04.06.2013 у справі 21-64а13, від 05.03.2012 у справі 21-423а11.

Слід також зауважити, що такий спосіб захисту порушеного права, як визнання протиправним акта суб'єкта владних повноважень, не є універсальним і його застосування можливе у двох випадках: коли може бути відновлено те становище, яке існувало до видання акта, або коли за відсутності цієї можливості вимога про визнання незаконним акта суб'єкта владних повноважень поєднана з вимогою про відшкодування майнової та моральної шкоди. Спори зазначеної категорії належать до адміністративної юрисдикції.

У даному випадку, зважаючи на послідовне набуття права власності на житловий будинок ОСОБА_8 та ОСОБА_9, відновлення того становища, яке існувало до здійснення реєстрації декларації про готовність об'єкта до експлуатації, в обраний позивачем спосіб, є неможливим.

Таким чином, обраний позивачем спосіб захисту прав не відповідає суті правовідношення, що є підставою для відмови в задоволенні позову у цій частині. При цьому відмова в позові з мотивів невідповідного обрання позивачем способу захисту не позбавляє позивача та третіх осіб можливості захистити свої права в порядку цивільного судочинства.

За загальним правилом, що випливає з принципу змагальності, кожна сторона повинна подати докази на підтвердження обставин, на які вона посилається, або на спростування обставин, про які стверджує інша сторона.

Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З урахуванням зазначеного, на підставі встановлених в судовому засіданні фактів та обставин, враховуючи, що мотивація та докази, наведені позивачем під час розгляду адміністративної справи, не дають суду підстав для висновків, які б спростовували доводи відповідачів, недоведеність обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд дійшов висновку що вимоги позивача є необґрунтованими, а позов таким, що задоволенню не підлягає.

Відповідно до статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони - суб'єкта владних повноважень, суд присуджує з іншої сторони всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати, пов'язані із залученням свідків та проведенням судових експертиз. Доказів понесення відповідачами зазначених витрат матеріали справи не містять

Керуючись статтями 11, 14, 70, 71, 72, 86, 94, 159-163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

В частині позовних вимог про визнання протиправним та скасування свідоцтва серії НОМЕР_10 про право власності на житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1, - провадження в адміністративній справі закрити.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано в установлені строки. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду подається до Київського апеляційного адміністративного суду через Київський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Головуючий - суддя Панченко Н.Д.

Судді: Василенко Г.Ю.

Панова Г.В.

Повний текст постанови виготовлено та підписано 07.11.2016