Справа № 200/13329/16-а
Суддя: Женеску Е. В.
Дата ухвалення: 2016-10-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2а/200/528/16
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

«18» жовтня 2016 року Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого судді Женеску Е.В.

за участю секретаря Санжаровської Я.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Центрального об'єднаного управління Пенсійного Фонду України в м. Дніпропетровську про визнання неправомірними дій та перерахунок пенсії,-

ВСТАНОВИВ:

28 липня 2016 року позивач ОСОБА_1 звернулась до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська із адміністративним позовом до Центрального об'єднаного управління Пенсійного Фонду України в м. Дніпропетровську про визнання неправомірними дій та перерахунок пенсії.

В обґрунтування позову зазначила, що вона є пенсіонером органів прокуратури з 04.12.2006 року. До виходу на пенсію працювала на посаді помічника прокурора Ленінського району м. Дніпропетровська. З посадового окладу помічника прокурора їй було здійснено нарахування пенсії в розмірі 70% від місячного заробітку, відповідно до вимог ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» в редакції Закону від 12.07.2001 року. Постановою КМУ від 09.12.2015 року за № 1013 «Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів» підвищено посадові оклади працівників органів прокуратури на 25 відсотків. 02 червня 2016 року позивач надала відповідачу заяву про здійснення перерахунку пенсії та довідку про розмір заробітної плати прокурора прокуратури Ленінського району, на посаді якого вона працювала до виходу на пенсію. 13 червня 2016 року листом № 2406/06/12 відповідач відмовив у здійсненні перерахунку пенсії на тій підставі, що нормативних документів щодо перерахунку призначених працівникам прокуратури пенсій Кабінетом міністрів України визначено не було. Крім того, відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року, з 01.06.2015 року скасовані норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії призначені відповідно до Закону України «Про прокуратуру».

Враховуючи викладене, позивачка просила суд визнати неправомірними дії Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Дніпропетровську по відмові у здійсненні перерахунку пенсії. Зобов'язати Центральне об'єднане управління Пенсійного фонду України в м. Дніпропетровську здійснити перерахунок призначеної їй пенсії з 01.01.2016 року у зв'язку з підвищенням заробітної плати працівникам органів прокуратури відповідно до Постанови КМУ № 505 від 31.05.2012 року, № 763 від 30.09.2015 року та № 1013 від 09.12.2015 року, відповідно до вимог ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру», на підставі довідки прокуратури Дніпропетровської області від 30.05.2016 року за № 18-180вих16, в розмірі 70 відсотків місячного заробітку та виплатити різницю між фактично отриманою та належною до сплати сумою пенсії з 01 січня 2016 року. Стягнути з відповідача на користь позивача витрати на оплату судового збору в сумі 580 грн.

Позивач в судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Представник відповідача у судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, надав суду письмові заперечення на позов. Заперечення обґрунтовані тим, що на теперішній час чинні норми законодавства, що визначають підстави, умови та порядок перерахунку пенсії відсутні. Відповідач як суб'єкт владних повноважень, що повинен здійснювати власну діяльність на підставі чинного законодавства та у спосіб, передбачений законом, не може на власний розсуд провести перерахунок пенсії позивачу за умови відсутності відповідного законодавства.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст. 69 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів. Докази суду надають особи, які беруть участь у справі. Суд може запропонувати надати додаткові докази або витребувати додаткові докази за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, або з власної ініціативи.

Згідно з ч.2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Судом встановлено, що з 04.12.2006 року ОСОБА_1 була призначена пенсія згідно Закону України «Про прокуратуру» № 1789-ХІІ від 05.11.1991 року.

01 червня 2016 року позивач звернувся до відповідача з заявою про перерахунок пенсії на підставі довідки прокуратури Дніпропетровської області № 18-180вих-16 від 30.05.2016 року.

В проведенні даного перерахунку позивачу було відмовлено.

Аналізуючи встановлені в судовому засіданні обставини та відповідні їм правовідносини, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, інших посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 18 КАС України, місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні усі адміністративні справи щодо спорів фізичних осіб з суб'єктами владних повноважень з приводу обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі ст. 22 Конституції України права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Відповідно до ч. 1 ст. 64 Конституції України, конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмеженні, крім випадків передбачених Конституцією України.

Відповідно до положень ст. 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі , крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи, тому обмежувальні та скасовуючі положення Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року, як і Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» на пенсіонерів, пенсію яким призначено до 1 жовтня 2011 року, не розповсюджуються.

Так, позивача було звільнено з посади у зв'язку з виходом на пенсію за вислугою років.

В зв'язку з постановою КМУ № 1013 від 09.12.2015 року «Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів», якою передбачено підвищення оплати праці прокурорів, позивач звернувся до відповідача з відповідною заявою від 01 червня 2016 року щодо перерахунку розміру пенсії та надав довідку № 18-180вих-16 від 30.05.2016 року прокуратури Дніпропетровської області про заробітну плату, з якої належить здійснити перерахунок пенсії. Ним було надано всі необхідні документи для перерахунку розміру пенсії, оскільки перерахунок пенсій провадиться з урахуванням фактично отримуваних працівником виплат і умов оплати праці, що існували на день його звільнення з роботи.

Але позивачу листом від 13.06.2016 року № 3406/06/12 було відмовлено у перерахунку пенсії та роз'яснено, що умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначаються Кабінетом Міністрів України. Враховуючи, що нормативних документів щодо перерахунку призначених працівникам прокуратури пенсій не було, підстав для здійснення перерахунку пенсії немає. Крім того, з 01 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до Законів України, зокрема, «Про прокуратуру».

Такі дії відповідача є протиправними. Так, відповідно до ч. 1 ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» (із змінами, внесеними згідно із Законом України від 05.10.1995 № 358/95-ВР, у редакції Закону України від 12.07.2001 року) прокурори і слідчі зі стажем роботи не менше 20 років, у тому числі зі стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років, мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку. Пенсія призначається в розмірі 80 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до котрої включаються всі види оплати праці, на які нараховуються страхові внески, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії. За кожен повний рік роботи понад 10 років на цих посадах пенсія збільшується на 2 відсотки, але не більше 90 відсотків від суми місячного (чинного) заробітку.

Відповідно до ч. 13 ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» (із змінами, внесеними згідно із законом України від 05.10.1995 № 358/95-ВР, обчислення (перерахунок) пенсій провадиться за документами пенсійної справи та документами, додатково поданими пенсіонерами, виходячи з розміру місячного заробітку за відповідною посадою, з якої особа вийшла на пенсію, станом на час звернення за призначенням або перерахунком.

Крім цього, відповідно до ч. ч. 17, 18 ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» у редакції, що діяла на час призначення позивачу пенсії, призначені працівникам прокуратури пенсії перераховуються у зв'язку з підвищенням заробітної плати відповідних категорій прокурорсько-слідчих працівників. Перерахунок призначених пенсій провадиться з першого числа місяця, що йде за місяцем, в якому настали обставини, що тягнуть за собою зміну розміру пенсії. Якщо при цьому пенсіонер набув права на підвищення пенсії, різницю в пенсії за минулий час може бути виплачено йому не більш як за 12 місяців. Перерахунок пенсій провадиться з урахуванням фактично отримуваних працівниками виплат і умов оплати праці, що існували на день його звільнення з роботи.

Таким чином, внесені зміни до Закону України «Про прокуратуру», стосуються порядку призначення пенсії прокурорам і слідчим у разі реалізації ними права на пенсійне забезпечення, а не перерахунку вже призначеної пенсії. Процедури призначення та перерахунку пенсії різні за змістом і механізмом їх проведення. Нормами, які визначають механізм проведення перерахунку пенсії за вислугою років прокурорам, є частина тринадцята, вісімнадцята статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» у редакції, яка діяла на час призначення пенсії позивачу, тобто на грудень 2006 року.

Зазначена вище правова позиція обґрунтовується постановою Верховного Суду України від 10 грудня 2013 року (справа № 21-348а13), яка згідно зі ст. 244-2 КАС України є обов'язковою для судів, які зобов'язані привести судову практику у відповідність до рішень згаданого суду.

Верховний Суд України у зазначеному вище рішенні вказав, що при застосуванні Закону у часі необхідно виходити з положень ст. 22 Конституції України, відповідно до якої, права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

При цьому, Верховний суд України наголошує, що Конституційний Суд України у своїх рішеннях від 06.07.1999 року № 8-рп/99 та від 20.03.2002 року № 5-рп/2002 виокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них зокрема, належать громадяни, які відповідно до ст. 17 Конституції України перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечують суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме: у Збройних Силах України, органах Служби безпеки України, міліції, прокуратури, охорони державного кордону України, податкової міліції, Управління державної охорони України, державної пожежної охорони, Державного департаменту України з питань виконання покарань, тощо.

У вищезазначених рішеннях Конституційний суд України також вказав, що необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена насамперед тим, що служба у Збройних Силах України, інших військових формуваннях та правоохоронних органах держави пов'язана з ризиком для життя і здоров'я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей. Це повинно компенсуватися наявністю підвищених гарантій соціальної захищеності, тобто комплексу організаційно-правових економічних заходів, спрямованих на забезпечення добробуту саме цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення.

З огляду на вищевказану правову позицію Конституційного Суду України, Верховний Суд України в постанові від 10.12.2013 року констатує, що виходячи із висловленого у рішеннях Конституційного Суду України розуміння сутності соціальних гарантій працівників правоохоронних органів, зокрема працівників прокуратури, зміст та обсяг досягнутих ними соціальних гарантій не може бути звужено шляхом внесення змін до законодавства.

Аналогічна правова позиція щодо застосування норм матеріального права з вказаних спірних питань також викладена в ухвалах Вищого адміністративного суду України № К/800/11225/13 від 20 червня 2013 року та № К/800/1393/14 від 03 липня 2014 року, в інших судових рішеннях.

Крім того, Україна визнала юрисдикцію Європейського суду з прав людини (надалі ЄСПЛ) щодо всіх питань, пов'язаних із тлумаченням і застосуванням Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950р. (ст. 1 Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950р., Першого протоколу та протоколів № 2,4,7 та 11 до Конвенції» від 17.07.1997р.).

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006р. суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Судова практика ЄСПЛ є джерелом права і суди зобов'язанні керуватись нею - ч. 2 ст. 8 КАС України визначає, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики ЄСПЛ.

Відповідно до вищевикладеного, питання відмови в перерахунку пенсії через невстановлення певного порядку Урядом (висловлена правова позиція у справі «Суханов та Ільченко проти України» (заяви № 68385/10 та 71378/10 від 26.09.2014р.)) була кваліфікована Європейським судом з прав людини як порушення майнового інтересу заявника, що передбачено у ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (параграфи 51-56).

Аналогічну правову позицію Європейського суду з прав людини викладено у справі «Будченко проти України» (заява № 38677/06 від 24.07.2014 р.). Суть цієї справи Європейського суду з прав людини полягала у тому, що Кабінет Міністрів України повинен був запровадити правові механізми, необхідні для реалізації прав громадян на соціальні пільги.

Відповідно до ч.2 ст.8 КАС України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини. Крім того, Вищий адміністративний суд України відмітив, що враховуючи європейське направлення розвитку України та цілі прийняття Закону України від 18 березня 2004 року № 1629-IV «Про загальнодержавну програму адаптації законодавства України до законодавства Європейського Союзу», а також, початку дії Угоди про асоціацію між Україною та Європейським Союзом, правові позиції, сформульовані в рішеннях Європейського суду справедливості, можуть враховуватися адміністративними судами як аргументація відносно гармонійного тлумачення національного законодавства України згідно з загальноприйнятими стандартами правової системи ЄС щодо регулювання відносин стосовно яких виник спір» і рішення Європейського суду є джерелом права.

Законом України "Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2,4,7 та 11 до Конвенції"(пункт 1) Україна визнала обов'язковою юрисдикцію Європейського суду з прав людини в усіх питаннях, що стосуються тлумачення та застосування Конвенції. Європейський суд з прав людини розкриває принцип верховенства права через формулювання вимог, які він виводить з цього принципу.

Отже, суд доходить висновку, що всі зміни до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» та інших нормативних актів, які були внесені (прийняті) після призначення позивачу пенсії у грудні 2006 року, не можуть бути застосовані при перерахунку йому пенсії, а тільки при призначенні пенсії працівникам прокуратури. В даному випадку нормами, які визначають механізм проведення перерахунку пенсії за вислугою років прокурорам, є частини тринадцята та вісімнадцята статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» (із змінами, внесеними згідно із законом України від 05.10.1995 №358/95-ВР, у редакції, що діяла станом на грудень 2006 року). Документом, згідно з яким позивачу необхідно провести перерахунок пенсії, є довідка прокуратури Дніпропетровської області № 18-180вих-16 від 30.05.2016 року, з якою позивач звернувся 01.06.2016 року для перерахунку пенсії до Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Дніпропетровську.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Разом з тим, згідно з п. 1 ч. 4 ст. 45 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», перерахунок призначеної пенсії, крім випадків, передбачених частиною першою статті 35, частиною другою статті 38, частиною третьою статті 42 і частиною п'ятою статті 48 цього Закону, провадиться в такі строки: у разі виникнення права на підвищення пенсії - з першого числа місяця, в якому пенсіонер звернувся за перерахунком пенсії, якщо відповідну заяву з усіма необхідними документами подано ним до 15 числа включно, і з першого числа наступного місяця, якщо заяву з усіма необхідними документами подано ним після 15 числа.

Таким чином, оскільки позивач звернувся за перерахунком пенсії 01 червня 2016 року, то перерахунок призначеної їй пенсії має бути проведений з 01 червня 2016 року.

За таких обставин, з урахуванням всього вищевказаного, суд вважає необхідним визнати протиправними дії Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Дніпропетровську щодо відмови ОСОБА_1 у проведенні перерахунку пенсії за вислугу років на підставі довідки прокуратури Дніпропетровської області про підвищення заробітної плати № 18-180вих-16 від 30.05.2016 року відповідно до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» та зобов'язати Центральне об'єднане управління Пенсійного фонду України в м. Дніпропетровську здійснити позивачу з 01.06.2016 року перерахунок пенсії за вислугу років відповідно до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» та виплатити різницю між фактично отриманою та належною до сплати сумою пенсії за вислугу років з 01.06.2016 року.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 94 КАС України, з Державного бюджету України належить стягнути на користь позивача понесені ним судові витрати.

На підставі викладеного, керуючись Законом України «Про прокуратуру» (в редакції чинній на дату призначення позивачу пенсії), Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», Конституцією України, ст. ст. 2, 8, 11, 17, 18, 70-71, 94, 158-163 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Центрального об'єднаного управління Пенсійного Фонду України в м. Дніпропетровську про визнання неправомірними дій та перерахунок пенсії - задовольнити частково.

Визнати неправомірними дії Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Дніпропетровську по відмові ОСОБА_1 у здійсненні перерахунку пенсії.

Зобов'язати Центральне об'єднане управління Пенсійного фонду України в м. Дніпропетровську здійснити перерахунок призначеної ОСОБА_1 пенсії з 01 червня 2016 року у зв'язку з підвищенням заробітної плати працівникам органів прокуратури відповідно до Постанови КМУ № 505 від 31.05.2012 року, № 763 від 30.09.2015 року та № 1013 від 09.12.2015 року, відповідно до вимог ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру», на підставі довідки прокуратури Дніпропетровської області від 30.05.2016 року за № 18-180вих16, в розмірі 70 відсотків місячного заробітку та виплатити різницю між фактично отриманою та належною до сплати сумою пенсії з 01 червня 2016 року.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 витрати на оплату судового збору в сумі 580 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Постанова може бути оскаржена до Дніпропетровського адміністративного апеляційного суду через Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії цієї постанови.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Е.В. Женеску