Справа № 243/6651/16-а
Суддя: Арабей Тетяна Георгіївна
Дата ухвалення: 2016-11-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Лаптєв М.В.
Суддя-доповідач - Арабей Т. Г.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 листопада 2016 року справа №243/6651/16-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд у складі суддів: Арабей Т.Г., Геращенка І.В., Міронової Г.М., за участю секретаря судового засідання - Челахової О.О., представника позивача - ОСОБА_2, представника відповідача - Кравцової Т.М., діючих за довіреностями, розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_4 на постанову Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 28 вересня 2016 року у справі № 243/6651/16-а за позовом ОСОБА_4 до Центрально-Міського відділу державної виконавчої служби Горлівського міського управління юстиції про скасування постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, -

ВСТАНОВИВ:

15 серпня 2016 року, ОСОБА_4 звернувся до Слов'янського міськрайонного суду Донецької області з адміністративним позовом до Центрально-Міського відділу державної виконавчої служби Горлівського міського управління юстиції про скасування постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження по ВП № 29704994 від 03 листопада 2011 року, прийнятою головним державним виконавцем Центрально-міського відділу ДВС Горлівського міського управління юстиції (а.с. 1-2).

Постановою Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 28 вересня 2016 року у справі № 243/6651/16-а відмовлено у задоволені позовних вимог (а.с. 48).

Не погодившись із судовим рішенням, ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу, в обґрунтування якої зазначив, що 26 листопада 2007 року між позивачем та АКБ «УкрСиббанк» правонаступником якого є ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» складено договір кредиту № на купівлю транспортного засобу, на забезпечення якого складено договір застави № 100700 від 26 листопада 2007 року, яким позивачем передано у заставу банку автомобіль CHEVROLET AVEO TC58U, державний номер НОМЕР_2, на який накладено обтяження на відчуження.

У 2015 році позивач повністю виконав умови кредитного договору, однак на вищезазначений транспортний засіб накладено арешт та заборона на його відчуження по виконавчому провадженню № 297044994.

Вважає, що постанова про накладення арешту та заборони на відчуження транспортного засобу є протиправною та такою, що має бути скасована, просив суд скасувати постанову суду першої інстанції та задовольнити його позовні вимоги у повному обсязі (а.с. 53-54).

У судовому засіданні представник апелянта підтримала доводи апеляційної скарги та просила скасувати рішення суду першої інстанції та задовольнити позовні вимоги.

Представник відповідача у судовому засіданні заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, вважає, що постанова суду першої інстанції прийнята з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача,пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне залишити постанову суду першої інстанції без змін, з наступних підстав.

Судом першої та апеляційної інстанції встановлено, що 26 листопада 2007 року між позивачем та АКБ «УкрСиббанк» (правонаступник - ТОВ «Фінансова компанія довіра та гарантія») складено договір № про надання споживчого кредиту з Додатковими угодами у розмірі 74 950,00 грн., на забезпечення якого складено договір застави № 100700 від 26 листопада 2007 року, яким позивачем передано у заставу банку автомобіль CHEVROLET AVEO TC58U, об'єм двигуна 1598 куб.см., № кузову НОМЕР_3 (а.с. 9-26), на який накладено обтяження на відчуження.

Станом на 02 грудня 2015 року позивач погасив суму кредитної заборгованості у повному обсязі (а.с. 30) та з Державного реєстру обтяжень рухомого майна вилучено запис про обтяження вищевказаного автомобілю у зв'язку із виконанням кредитного договору (а.с. 27).

Як вбачається з витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна на позивача накладено публічне обтяження у вигляді арешту рухомого майна та заборони його відчуження на підставі постанови про відкриття виконавчого провадження ВП №29704994 від 03 листопада 2011 року, винесеного головним державним виконавцем Центрально-міського відділу ДВС Горлівського міського управління юстиції Істоміною Н.Ф. (а.с. 7-8, 46).

Позивач вважає неправомірним прийняття державним виконавцем постанови про накладення арешту на рухоме майно та заборони його відчуження, оскільки ним погашено кредитний договір та знято обтяження з його транспортного засобу, у зв'язку з чим звернувся до суду із даним позовом.

Відмовляючи у задоволені позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що між позивачем та ТОВ «Фінансова компанія довіра та гарантія» немає предмету спору, а надати оцінку підстав накладення арешту по виконавчому провадженню №29704994 на рухоме майно відповідача у суду немає можливості у зв'язку із залишенням матеріалів виконавчих проваджень на окупованій території.

Вивчивши матеріали справи, надавши аналіз всім доказам у сукупності, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Відповідно до ст. 19 Конституції України встановлено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних та юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку у тому числі органів державної влади. У справах щодо оскарження рішень суди перевіряють чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно із ч. 1 ст. 181 Кодексу адміністративного судочинства України, учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначаються Законом України «Про виконавче провадження» № 606-XIV від 21 квітня 1999 року (із змінами та доповненнями) (далі - Закон № 606-XIV) та Інструкцією з організації примусового виконання рішень № 512/5 від 2 квітня 2012 року (далі - Інструкція).

Так, у відповідності до Закону № 606-XIV виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Згідно зі ст. 2 Закону № 606-ХІV примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України.

Відповідно до ст. 5 Закону № 606-ХІV державний виконавець зобов'язаний вживати заходів примусового виконання рішень, встановлених цим Законом.

Таким чином, відповідач у справі - суб'єкт владних повноважень, на якого чинним законодавством України покладений обов'язок по примусовому виконанню рішень.

Як вже зазначалось вище, на позивача накладено публічне обтяження у вигляді арешту рухомого майна та заборони його відчуження.

03 листопада 2011 року головним державним виконавцем Центрально-міського відділу ДВС Горлівського міського управління юстиції Істоміною Н.Ф. відкрито виконавче провадження ВП № 29704994 про примусове виконання виконавчого листа № 2-8102, виданого 19 січня 2011 року Центрально-міським районним судом м. Горлівка про стягнення суми боргу за договором кредиту № 92Б/07-4 від 21 листопада 2007 рок у розмірі 25 104,84 грн. де стягувачем є ПАТ «ВіЕйБі Банк» (а.с. 86).

Крім того, 03 листопада 2011 року державним виконавцем відкриті виконавчі провадження про стягнення витрат інформаційно-технічного забезпечення у розмірі 120,00 грн (ВП №29705080) (а.с. 84) та стягнення судового збору у розмірі 251,05 грн.(ВП №29705233) (а.с. 85).

З матеріалів справи не вбачається, а позивачем не доведено, що борг у розмірі 25 104,84 грн. сплачено, а ВП № 29705233 закінчено.

Відтак, суд не вбачає підстав для скасування арешту та заборони відчуження на майно позивача за ВП № 29704994.

Крім того, суд зазначає, що позивач вважає, що арешт та заборона на відчуження на рухоме майно накладено в рамках правовідносин з АКБ «УкрСиббанк» (правонаступник - ТОВ «Фінансова компанія довіра та гарантія») по кредитному договору № , що не відповідає дійсності та підтверджено матеріалами справи.

Судом апеляційної інстанції не береться до уваги посилання апелянта на знаходження матеріалів виконавчих проваджень на тимчасово окупованої території як на підставу для зняття спірного арешту з майна, оскільки в матеріалах справи містяться вичерпані докази про наявність відритих виконавчих проваджень та відсутні докази щодо їх погашення чи закриття.

Відповідно до приписів ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи вищевикладене, та те, що посадовими особами відповідача доведена правомірність прийняття постанови про відкриття провадження ВП № 29704994 та накладення арешту та заборону на відчуження транспортного засобу позивача, суд погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову у задоволені позовних вимог у повному обсязі.

Відповідно до вимог Кодексу адміністративного судочинства України підставами для скасування рішення є порушення судом норм матеріального чи процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи та постанова прийнята з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування постанови суду відсутні.

З огляду на вищезазначене та керуючись ст.ст. 195, 196, п. 1 ч. 1 ст. 198, 200, 205, 206, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 - залишити без задоволення.

Постанову Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 28 вересня 2016 року у справі № 243/6651/16-а - залишити без змін.

Вступну та резолютивну частини ухвали прийнято в нарадчій кімнаті та проголошено в судовому засіданні 23 листопада 2016 року.

Повний текст ухвали виготовлено 25 листопада 2016 року.

Ухвала суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає законної сили з моменту проголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції, а в разі складення в повному обсязі відповідно до статті 160 цього Кодексу - з дня складення в повному обсязі.

Судді Т.Г.Арабей

І.В.Геращенко

Г.М. Міронова