Справа № 819/758/16
Суддя: Святецький Віктор Валентинович
Дата ухвалення: 2016-11-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 листопада 2016 року № 876/8023/16

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Святецького В.В.,

суддів Гудима Л.Я., Довгополова О.М.,

з участю секретаря судового засідання Гнідець Р.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 29 серпня 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС в Тернопільській області, Тернопільської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Тернопільській області, Чортківської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Тернопільській області про скасування наказу, поновлення на посаді та стягнення коштів,-

В С Т А Н О В И В :

29 червня 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому з врахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 19 липня 2016 року (а. с. 99-101) просив: а) зобов'язати ГУ ДФС у Тернопільській області та Тернопільську ОДПІ нарахувати та виплатити йому вихідну допомогу у розмірі, встановленому пунктом 10 постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року № 393 ,,Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським та членам їхніх сімей" в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, виходячи із стажу роботи 15 років 11 місяців 11 днів;

б) зобов'язати ГУ ДФС у Тернопільській області та Тернопільську ОДПІ у відповідності до статті 116 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) провести повний розрахунок з позивачем щодо належних йому виплат середнього заробітку за час вимушеного прогулу в розмірі 15390,15 грн. за період із 12 липня 2007 року по 07 березня 2008 року (обов'язок такої виплати встановлений постановою Тернопільського окружного адміністративного суду від 29 грудня 2008 року);

в) зобов'язати Чортківську ОДПІ, ГУ ДФС у Тернопільській області та Тернопільську ОДПІ у відповідності до статті 116 КЗпП України провести повний розрахунок з позивачем щодо належних йому виплат середнього заробітку за час вимушеного прогулу у зв'язку із невиконанням рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 11 липня 2014 року в сумі 3880,80 грн (обов'язок такої виплати встановлений ухвалою Тернопільського окружного адміністративного суду від 22 грудня 2014 року);

г) стягнути солідарно з відповідачів ГУ ДФС у Тернопільській області, Тернопільської ОДПІ компенсацію втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати, що становить по виплаті середнього заробітку за час вимушеного прогулу в розмірі 15390,15 грн. за період із 12 липня 2007 року по 07 березня 2008 року за період із 07 березня 2008 року по червень 2016 року 27679,23 грн;

д) стягнути солідарно з відповідачів Чортківської ОДПІ, ГУ ДФС у Тернопільській області, Тернопільської ОДПІ компенсацію втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати, що становить по виплаті середнього заробітку за час вимушеного прогулу у зв'язку із невиконанням рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 11 липня 2014 року в розмірі 3880,80 грн за період із 26 серпня 2014 року по червень 2016 року 2638 грн.

Постановою від 29 серпня 2016 року Тернопільський окружний адміністративний суд позовні вимоги задовольнив частково. Зобов'язав Тернопільську об'єднану державну податкову інспекцію Головного управління ДФС у Тернопільській області перерахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу відповідно до абзацу третього пункту 10 постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року № 393 ,,Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським та членам їхніх сімей" в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, виходячи із стажу роботи 15 років 11 місяців 11 днів, з урахуванням виплаченої суми згідно з наказом Головного управління ДФС у Тернопільській області від 24 травня 2016 року № 145-о у розмірі 13871,20 грн.

В задоволенні решти позовних вимог суд відмовив.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, оскільки вважає, що постанова прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права.

В апеляційній скарзі позивач зазначає, що, уточнюючи позовні вимоги (а.с.100), він помилково викреслив позовну вимогу №3 про стягнення середнього заробітку з 24 травня 2016 року по день постановлення рішення у справі.

Оскільки суд не виніс письмову ухвалу про закриття провадження в частині позовних вимог, про які заявлено позивачем не розглядати, ОСОБА_1 вважає, що суд зобов'язаний був прийняти рішення в межах первинно заявлених ним позовних вимог. На час подання апеляційної скарги він категорично відмовляється від заявленої відмови від частини зазначених позовних вимог.

Суд першої інстанції, на думку позивача, не звернув належної уваги на ті обставини, що при звільненні зі служби відповідачі мали провести з ним повний розрахунок відповідно до статті 116 КЗпІІ України, у тому числі виплатити кошти, присуджені на його користь відповідними судовими рішеннями як середній заробіток за час вимушеного прогулу та за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі.

Також позивач вважає, що суд невірно у своєму рішенні здійснив трактування Закону га відніс середній заробіток за час вимушеного прогулу га за час затримки виконання рішення про поновлення до виплат, які мають разовий характер.

З огляду на викладене позивач просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, в тому числі і позовну вимогу, яку він помилково викреслив.

У зв'язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до ч. 1 ст. 41 Кодексу адміністративного судочинства України не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи скарги, апеляційний суд вважає, що скарга не належать до задоволення з таких підстав.

Суд першої інстанції встановив та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 з 03 лютого 2000 року проходив службу в органах податкової міліції.

Відповідно до наказу Державної податкової адміністрації в Тернопільській області № 198-о від 12 липня 2007 року ОСОБА_1 був звільнений з 12 липня 2007 року з посади старшого оперуповноваженого оперативного відділення податкової міліції ДПІ у Чортківському районі та органів податкової міліції за пунктом 64 підпунктом «ж» (за власним бажанням) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР від 19 липня 1991 року № 114.

На підставі цього наказу позивачу виплачена грошова допомога згідно з пунктом 10 постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року № 393 ,,Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським та членам їхніх сімей" (з урахуванням змін, внесених постановою Кабінету Міністрів України від 08 січня 2000 року № 12) у розмірі 0,25 місячних грошових забезпечень за кожний календарний рік служби. Сума виплаченої грошової допомоги склала 2024,73 грн. (а. с. 106-108, 125).

Під час розгляду адміністративної справи № 2-а-11477/08 за позовом ОСОБА_1 до Державної податкової адміністрації в Тернопільській області про поновлення на службі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, Державна податкова адміністрація в Тернопільській області видала наказ № 78-о від 07 березня 2008 року, яким скасувала наказ № 198-о від 12 липня 2007 року та поновила позивача на посаді.

Постановою від 29 грудня 2008 року у справі № 2-а-11477/08 Тернопільський окружний адміністративний суд, врахувавши факт самостійного поновлення відповідачем звільненого працівника, визнав протиправними дії Державної податкової адміністрації в Тернопільській області щодо звільнення зі служби в органах податкової міліції ОСОБА_1 та стягнув з відповідача на користь позивача грошове забезпечення за час вимушеного прогулу з 12 липня 2007 року по 07 березня 2008 року у розмірі 15314,88 грн., а також 2100,00 грн. судових витрат.

При цьому суд зазначив, що згідно розрахунку сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 12 липня 2007 року по 07 березня 2008 року становить 17339,61 грн.. Однак, вказана сума зменшена на суму виплаченої при звільненні грошової допомоги в розмірі 2024,73 грн., виплаченої згідно з пунктом 10 постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року № 393.

Постанова суду залишена без змін ухвалами Львівського апеляційного адміністративного суду від 08 грудня 2009 року та Вищого адміністративного суду від 02 квітня 2013 року (а. с. 57-63, 102-105).

Наказом Державної податкової служби у Тернопільській області № 107-о від 30 березня 2012 року ОСОБА_1 знову був звільнений з посади та органів податкової міліції в запас за пунктом 64 підпунктом «г» (через скорочення штатів).

Постановою Тернопільського окружного адміністративного суду від 11 липня 2014 року, яка набрала законної сили згідно з ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 30 жовтня 2014 року, ОСОБА_1 поновлений на посаді старшого оперуповноваженого відділення протидії незаконному обігу товарів відділу податкової міліції Чортківської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Тернопільській області. Суд також стягнув з Чортківської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Тернопільській області на користь позивача грошове утримання за час вимушеного прогулу в сумі 62524,00 грн (а. с. 26-29).

Ухвалою від 22 грудня 2014 року, яка набрала законної сили 29 грудня 2014 року, Тернопільський окружний адміністративний суд стягнув з Чортківської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Тернопільській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі в сумі 3880,80 грн (а. с. 64-65).

Доказів щодо перерахування ОСОБА_1 коштів, присуджених постановою Тернопільського окружного адміністративного суду від 29 грудня 2008 року та ухвалою Тернопільського окружного адміністративного суду від 22 грудня 2014 року, відповідачі суду не надали.

Крім того, наказом ГУ ДФС у Тернопільській області № 145-о від 24 травня 2016 року майор податкової міліції ОСОБА_1, старший оперуповноважений відділу протидії несплати податків ризиковими суб'єктами підприємницької діяльності Тернопільської ОДПІ оперативного управління ГУ ДФС у Тернопільській області, звільнений з посади та органів податкової міліції в запас Збройних Сил України за пунктом 64 підпунктом «г» (через скорочення штатів) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР від 19 липня 1991 року № 114, з 24 травня 2016 року (а. с. 69).

Пунктом 2 даного наказу Тернопільську ОДПІ зобов'язано забезпечити виплату позивачу грошової допомоги згідно з пунктом 10 постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року № 393 ,,Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським та членам їхніх сімей" в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за 8 років 10 місяців 12 днів (з урахування здійсненої виплати вихідної допомоги ОСОБА_1 згідно наказу Державної податкової адміністрації в Тернопільській області від 12 липня 2007 року № 198-о ,,Про звільнення ОСОБА_3 та ОСОБА_1 "); забезпечити виплату грошової компенсації за 12 діб невикористаної відпустки за 2016 рік.

Відповідно до наказу ГУ ДФС у Тернопільській області № 145-о від 24 травня 2016 року ОСОБА_1 виплачена вихідна допомога при скороченні штатів за 8 календарних років служби у сумі 13871,20 грн, грошова компенсація за 12 календарних днів невикористаної відпустки у сумі 1486,20 грн, що підтверджується довідкою відповідача 2 від 07 липня 2016 року (а. с. 71).

Згідно з наказом ГУ ДФС у Тернопільській області № 145-о від 24 травня 2016 року вислуга років позивача на день звільнення становила 15 років 11 місяців 11 днів (а. с. 69 зворот).

Суд першої інстанції повністю задовольнив позовні вимоги в частині зобов'язання Тернопільської ОДПІ перерахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу відповідно до абзацу третього пункту 10 постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року № 393.

Рішення суду в цій частині вирішення позовних вимог сторонами не оскаржене, а тому в силу приписів ч.1 ст. 195 КАС України, якою визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, колегія суддів не проводить аналізу правомірності таких висновків суду першої інстанції.

Відмовляючи в задоволенні решти позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що виплата у день звільнення працівнику при його звільненні всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації (заробітної плати, компенсації за невикористані дні відпустки, вихідної допомоги) у відповідності до статті 116 КЗпП України та виплата середнього заробітку за час вимушеного прогулу і за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі згідно з судовими рішення не є тотожними, такі виплати носять різний характер та регулюються різними нормами чинного законодавства.

Такі висновки суду першої інстанції, на думку апеляційного суду, відповідають фактичним обставинам справи, нормам матеріального права та є вірними.

Так, відповідно до статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Статтею 116 КЗпП України визначено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану нею суму.

Виходячи з наведеного, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що виплата коштів, попередньо присуджених працівникові за судовим рішенням як середній заробіток за час вимушеного прогулу та за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі, не є сумою, що належить йому від підприємства, установи, організації на час його звільнення в розумінні статті 116 КЗпП України.

При цьому суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що стягнення коштів, присуджених позивачу судовими рішеннями, здійснюється в порядку, встановленому Законами України ,,Про виконавче провадження", ,,Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" та Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 845 від 03 серпня 2011 року.

Таким чином, стягнення коштів, присуджених судовими рішеннями, які набрали законної сили, не потребує повторного розгляду в судовому засіданні та прийняття аналогічного рішення.

За таких обставин суд першої інстанції обґрунтовано відмовив в задоволенні позовних вимог в частині зобов'язання відповідачів у відповідності до статті 116 КЗпП України провести повний розрахунок з позивачем щодо належних йому виплат середнього заробітку за час вимушеного прогулу в розмірі 15390,15 грн. на підставі постанови Тернопільського окружного адміністративного суду від 29 грудня 2008 року та виплат середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі згідно з ухвалою Тернопільського окружного адміністративного суду від 22 грудня 2014 року в сумі 3880,80 грн.

Суд також правомірно відмовив в задоволенні позовних вимог в частині стягнення компенсації втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати, що виразилось у затримці виконання та невиконанні судових рішень про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, оскільки такі виплати носять разовий характер. В силу приписів статті 2 Закону України ,,Про індексацію грошових доходів населення" та статті 2 Закону України ,,Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати" індексації підлягають грошові доходи громадян та компенсація громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати провадиться на доходи, які не мають разового характеру.

Також не підлягають до задоволення вимоги апеляційної скарги в частині задоволення позовних вимог про стягнення середнього заробітку за період з 24 травня 2016 року по день постановлення рішення у справі.

З матеріалів справи апеляційний суд вбачає, а позивач стверджує в апеляційній скарзі, що 19 липня 2016 року він подав до суду заяву про уточнення позовних вимог (а.с. 99-101), в якій власноручно закреслив позовні вимоги про стягнення середнього заробітку за період з 24 травня 2016 року по день постановлення рішення у справі. Таким чином, позивач зменшив свої позовні вимоги.

За змістом ч.2 ст. 11 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

Згідно з ч.1 ст. 51 КАС України позивач має право в будь-який час до закінчення судового розгляду збільшити або зменшити розмір позовних вимог або відмовитися від адміністративного позову. Позивач має право відмовитися від адміністративного позову у суді апеляційної чи касаційної інстанції до закінчення відповідно апеляційного чи касаційного розгляду. Позивач має право до початку судового розгляду справи по суті змінити предмет або підставу позову шляхом подання письмової заяви.

Відповідно до ч.1 ст. 137 КАС України позивач може протягом всього часу судового розгляду збільшити або зменшити розмір позовних вимог, подавши письмову заяву, яка приєднується до справи. До початку судового розгляду справи по суті позивач може змінити підставу або предмет адміністративного позову, подавши письмову заяву, яка приєднується до справи. Заява про зміну позовних вимог повинна відповідати вимогам, які встановлені цим Кодексом для позовних заяв. У разі невідповідності такої заяви вимогам статті 106 цього Кодексу суд своєю ухвалою повертає її позивачу. Ухвала суду, прийнята за результатами розгляду питання про прийняття заяви про зміну позовних вимог, окремо не оскаржується.

Виходячи з системного аналізу наведених нормативно-правових актів, колегія суддів зазначає, що на час завершення розгляду справи позивач зменшив свої позовні вимоги, а тому суд першої інстанції правомірно розглядав справу виключно в межах заявлених позовних вимог.

Зазначені вище норми передбачають обов'язок суду прийняти ухвалу лише у випадку зміни позовних вимог, а тому у разу зменшення позовних вимог прийняття судом окремої ухвали не вимагається.

Наведені обставини спростовують доводи апеляційної скарги про невідповідність постанови суду першої інстанції нормам матеріального та процесуального права, а тому апеляційний суд не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.

Статтею 159 КАС України визначено, що судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

В силу ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасовано правильне по суті рішення з одних лише формальних міркувань.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд визнає, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, правильно встановив обставини справи та ухвалив законне рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, постанова суду першої інстанції ґрунтується на повно, об'єктивно і всебічно з'ясованих обставинах, доводи апеляційної скарги їх не спростовують, а тому підстав для скасування постанови суду першої інстанції немає.

Керуючись ч.1 ст. 41, ч.3 ст. 160, ст. 195, ст. 196, п. 1 ч. 1 ст.198, ст. ст. 200, 205, 206, 254 КАС України, суд,-

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 29 серпня 2016 року у справі № 819/758/16 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до касаційного суду протягом двадцяти днів після набрання законної сили рішенням суду апеляційної інстанції шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції, а в разі складення ухвали в повному обсязі відповідно до статті 160 КАС України - з дня складенні ухвали в повному обсязі.

Головуючий суддя В.В. Святецький

Судді Л.Я. Гудим

О.М. Довгополов

Ухвала в повному обсязі складена 28 листопада 2016 року.