Справа № 821/1311/16
Суддя: Хом'якова В.В.
Дата ухвалення: 2016-11-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2016 р.м. ХерсонСправа № 821/1311/16
14 год. 08 хв.

Херсонський окружний адміністративний суд у складі:

головуючої судді: Хом'якової В.В.,

при секретарі: Перебийніс Н.Ю.,

за участю:

представника позивача Васьової А.В.,

відповідача ОСОБА_2, представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Херсонської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Херсонській області до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про застосування адміністративного арешту коштів на рахунках платника податків,

встановив:

Херсонська об'єднана державна податкова інспекція Головного управління ДФС у Херсонській області (Херсонська ОДПІ, позивач) звернулась до суду з адміністративним позовом, у якому просить "застосувати адміністративний арешт банківських рахунків фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (ФОП ОСОБА_2, відповідач) , які знаходяться на рахунку у банках, а саме: - Перший інвестиційний банк, МФО 300506, р/р НОМЕР_2; - ООДАТ "Райффайзен банк аваль", м. Одеса, МФО 328351, р/р НОМЕР_3; - АТ "РАЙФФАЙЗЕН БАНК АВАЛЬ" УМ. КИЄВІ, МФО 380805, р/р НОМЕР_4".

Свої вимоги мотивує тим, що відповідач відмовився допускати посадових осіб податкового органу до проведення фактичної перевірки за адресами здійснення ФОП ОСОБА_2 підприємницької діяльності, про що відповідачем у направленнях на проведення фактичної перевірки зроблено відповідний запис без зазначення причин відмови. Відмова платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) від допуску до перевірки на інших підставах, ніж визначені в абзаці п'ятого пункту 81.1 ст. 81 ПКУ, не дозволяється. На підставі вказаного, контролюючим органом складено акт відмови у допуску посадових осіб до проведення перевірки від 12.09.2016 року №15/21-03-13-05/НОМЕР_1, на підставі якого 12 вересня 2016 року керівником ОДПІ прийнято рішення про застосування адміністративного арешту майна платника податків. Зазначає, що не допуск посадових осіб контролюючого органу до перевірки, за наявності законних підстав її проведення, є підставою для звернення до суду з позовною заявою про арешт коштів на рахунку платника податків.

Представник позивача в судове засідання прибув, зазначив, що застосування умовного адміністративного арешту майна підтверджено постановою Херсонського окружного адміністративного суду у справі 821/1310/16.

Відповідач та його представник в судове засідання прибули, проти задоволення позовних вимог заперечували. Представник позивача зазначила, що надання дозволу на підтвердження умовного адміністративного арешту майна не передбачає в тому числі умовний арешт коштів. Окрім того, застосування адміністративного арешту повинно мати мету його застосування, тобто для забезпечення виконання платником податків його податкових зобов'язань, а не санкцією за не допуск до перевірки. В даному разі, відповідач не має податкового боргу, тому не має необхідності у застосуванні до нього податковим органом умовного адміністративного арешту коштів. Вважає, що застосовуючи адміністративний арешт коштів, податковий орган тим самим забороняє платнику податків виконувати банківський договір, користуватись банківським рахунками, що не відповідає меті такого застосування умовного адміністративного арешту. Окрім того, умовний адміністративний арешт коштів платника податків передбачає певну процедуру із призначенням керуючого, опису майна тощо. Таким чином, представник відповідача вважає, що оскільки платник податків не має податкового боргу та податковим органом не дотримано такої процедури, тому його звернення до суду передчасне.

Заслухавши позицію представника позивача, відповідача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду спору по суті, суд приходить до наступного.

12 вересня 2016 року Херсонською ОДПІ ГУ ДФС у Херсонській області видано наказ № 741 про проведення фактичної перевірки відповідача з питань дотримання вимог податкового законодавства щодо укладання трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) терміном з 12.09.2016 року тривалістю 10 робочих днів. На підставі цього наказу посадовим особам Херсонської ОДПІ ГУ ДФС у Херсонській області видано направлення на перевірку від 12.09.2016 р. №№ 346/21-03-13-05 та 347/21-03-13-05.

12.09.2016 року з метою проведення перевірки здійснено вихід за податковою адресою ФОП ОСОБА_2 Ознайомившись з наказом про проведення перевірки та направленнями на перевірку, ФОП ОСОБА_2 відмовився від підпису про отримання копії наказу та від її проведення та не допустив посадових осіб до проведення перевірки. Про це складено акт № 15/21-03-13-05/НОМЕР_1 від 12.09.2016 року.

У зв'язку з недопуском посадових осіб контролюючого органу на перевірку підрозділом органу доходів і зборів відділу контрольно - перевірочної роботи управління податків і зборів з фізичних осіб направлено начальнику Херсонської ОДПІ ГУ ДФС у Херсонській області звернення про застосування адміністративного арешту майна платника податків відносно ФОП ОСОБА_2

На підставі зазначеного звернення 12.09.2016 року прийнято рішення про застосування умовного адміністративного арешту майна платника податків.

Крім того, на підставі вказаного акту Херсонська об'єднана державна податкова інспекція Головного управління ДФС у Херсонській області звернулась до суду з поданням, щодо підтвердження обґрунтованості умовного адміністративного арешту майна платника податків фізичної особи-підприємця ОСОБА_2. Постановою суду від 14 вересня 2016 року по справі № 821/1310/16 подання задоволено.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд враховує наступне: порядок застосування адміністративного арешту майна платника податків передбачено ст.94 ПК України. Згідно з п.94.1 ст.94 ПК України, адміністративний арешт майна платника податків є винятковим способом забезпечення виконання платником податків його обов'язків, визначених законом. Відповідно до п.п. 94.2.3 ПК України, арешт майна може бути застосовано, якщо платник податків відмовляється від проведення документальної або фактичної перевірки за наявності законних підстав для її проведення або від допуску посадових осіб контролюючого органу.

Відповідно до п.94.5 ст.94 ПК України арешт майна може бути повним або умовним.

Повним арештом майна визнається заборона платнику податків на реалізацію прав розпорядження або користування його майном. У цьому випадку ризик, пов'язаний із втратою функціональних чи споживчих якостей такого майна, покладається на орган, який прийняв рішення про таку заборону. Умовним арештом майна визнається обмеження платника податків щодо реалізації прав власності на таке майно, який полягає в обов'язковому попередньому отриманні дозволу керівника відповідного контролюючого органу на здійснення платником податків будь-якої операції з таким майном. Зазначений дозвіл може бути виданий керівником контролюючого органу, якщо за висновком податкового керуючого здійснення платником податків окремої операції не призведе до збільшення його податкового боргу або до зменшення ймовірності його погашення.

Згідно з п.94.10 ст.94 ПК України арешт на майно може бути накладено рішенням керівника контролюючого органу (його заступника), обґрунтованість якого протягом 96 годин має бути перевірена судом. При цьому перевірка обґрунтованості накладення адміністративного арешту передбачає встановлення судом наявності підстав для застосування адміністративного арешту, визначених пунктом 94.2 статті 94 ПК України. Предметом перевірки є відповідність рішення керівника податкового органу (його заступника) про накладення адміністративного арешту на майно платника податків умовам, за яких таке рішення може бути ухвалено. Як вже зазначено, позивач звертався до суду з поданням до фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 про підтвердження обґрунтованості умовного адміністративного арешту майна платника податків та постановою від 14 вересня 2016 року підтверджено арешт майна відповідача.

Окрім того, Податковим кодексом України визначено особливий порядок накладення адміністративного арешту на кошти на рахунку платника податків. Застосування адміністративного арешту коштів на рахунку платника податків здійснюється виключно на підставі рішення суду шляхом звернення органу державної податкової служби до суду (підпункт 94.6.2 статті 94 Податкового кодексу України). У цьому разі рішення керівника податкового органу або його заступника не приймається. Тому реалізація права податкового органу на застосування адміністративного арешту коштів на рахунках платника податків може здійснюватися виключно шляхом безпосереднього звернення до адміністративного суду з позовом про накладення арешту на кошти на рахунку платника податків.

При цьому підстави для застосування як адміністративного арешту майна, так і арешту коштів на рахунках платника податків, є універсальними та визначені пунктом 94.2 статті 94 Податкового кодексу України. Обидва види арешту, за загальним правилом, застосовуються з однакових підстав, але розрізняються процедурою застосування - або за рішенням керівника податкового органу (щодо майна, відмінного від коштів), або за рішенням суду (арешт коштів).

Розділ VII Порядку застосування адміністративного арешту майна платника податків, затвердж. наказом Міністерства доходів і зборів України від 10.10.2013 № 568 , визначає особливості застосування арешту коштів на рахунках платника податків як різновиду адміністративного арешту майна.

Відмова відповідача від проведення фактичної перевірки за наявності законних підстав для її проведення або від допуску посадових осіб контролюючого органу, в даному випадку, є підставою для застосування адміністративного арешту грошових коштів на рахунках відповідача.

Разом з тим, суд приймає до уваги, що в адміністративному позові позивач не просить застосувати адміністративний арешт грошових коштів, а просить застосувати адміністративний арешт банківських рахунків, що не передбачено ст. 94 ПКУ. Згідно ст. 2 Закону України від 07.12.2000 № 2121-III "Про банки і банківську діяльність" банківські рахунки - це рахунки, на яких обліковуються власні кошти, вимоги, зобов'язання банку стосовно його клієнтів і контрагентів та які дають можливість здійснювати переказ коштів за допомогою банківських платіжних інструментів; а кошти - це гроші у національній або іноземній валюті чи їх еквівалент.

Суд також приймає до уваги, що податкового боргу у відповідача немає, що не заперечує і представник позивача, також невідомо, чи є у відповідача майно. Зазвичай сума коштів, на яку накладається адміністративний арешт, не повинна перевищувати суму податкового боргу, право на стягнення якої наявне в органу державної податкової служби на момент прийняття судом рішення про застосування адміністративного арешту. Наведене пояснюється похідним характером адміністративного арешту майна (у тому числі коштів) як засобу забезпечення виконання платником податків своїх зобов'язань. Отже, арешт може стосуватися лише тієї суми коштів, яка є необхідною для виконання певних зобов'язань платника податків, зокрема, щодо погашення податкового боргу.

Приймаючи до уваги викладене, суд дійшов до висновку, що вимога позивача процесуально-правового характеру сформульована не у відповідності до приписів ПКУ та КАСУ.

Суд також зазначає, що позивачем не надано належних доказів необхідності застосування такого заходу, як накладення арешту на кошти на рахунках платника податків.

Відповідно до ст.19 Конституції України посадові особи податкової служби повинні діяти на підставі, в межах повноважень і способами, передбаченими нормами діючого законодавства.

Згідно ч.1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Суд вважає, що позивачем не доведено правомірність своїх вимог, що є підставою для відмови у задоволенні позову.

Відповідно до положень статті 94 КАС України судові витрати з відповідача не стягуються.

Керуючись ст.ст. 94, 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

постановив:

У задоволені позовних вимог Херсонської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Херсонській області до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 відмовити.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Одеського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до ст. 160 КАС України чи прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Повний текст постанови виготовлений та підписаний 28 листопада 2016 р.

Суддя Хом'якова В.В.

кат. 8.2.2