Справа № 810/2588/16
Суддя: Брагіна О.Є.
Дата ухвалення: 2016-11-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

810/2588/16

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 листопада 2016 року 810/2588/16

Суддя Київського окружного адміністративного суду Брагіна О.Є., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом комунального підприємства Київської обласної ради "Бородянкатепловодопостачання"

до Бородянського відділення Ірпінської об’єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області

про визнання протиправними дій, скасування податкового-повідомлення рішення та зобов'язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:

У судове засідання 18.10.2016 р. для розгляду справи уповноважений представник відповідача не прибув, про дату та місце проведення розгляду справи був повідомлений належним чином.

Згідно ч.6 ст.128 КАСУ, суд здійснив розгляд даної справи в порядку письмового провадження.

Дослідивши подані документи та матеріали, встановивши фактичні обставини справи, якими обґрунтовано позов, надавши відповідної правової оцінки відносинам, що склалися між сторонами, суд вважає за необхідне заявлені вимоги задовольнити частково, з огляду на таке:

як вказує позивач, 17.07.2015 р., ним до податкового органу була подана декларація з ПДВ за червень 2015 р. у розмірі 191 397,00 грн. В період з 07.07.2015 р. по 29.07.2015 р. підприємство сплачувало свої податкові зобов'язання до бюджету, що підтверджується доданими до позову копіями платіжних доручень. Проте, податковий орган здійснив зміну платежів із сплати поточних зобов'язань з ПДВ за червень-грудень 2015 р., січень-квітень 2016 р. на погашення платежу за жовтень березень 2015 р. Позивач стверджує, що такими діями податкова інспекція створила штучний податковий борг з ПДВ за червень-грудень 2016 р. та ухвалила податкове-повідомлення рішення про нарахування штрафу за несвоєчасне виконання податкових зобов'язань з ПДВ. Оскільки зміна призначення платежів, нарахування й утримання штрафів є діями та рішеннями інспекції як суб'єкта владних повноважень, позивач оскаржив їх у судовому порядку.

Надаючи оцінки відносинам, що склалися між сторонами, суд зазначає таке:

відповідно до п.п. 16.1.4 ПКУ платник податків зобов'язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи. Строком сплати податку та збору визнається період, що розпочинається з моменту виникнення податкового обов'язку платника податку із сплати конкретного виду податку і завершується останнім днем строку, протягом якого такий податок чи збір повинен бути сплачений у порядку, визначеному податковим законодавством. Податок чи збір, що не був сплачений у визначений строк, вважається не сплаченим своєчасно (п. 31.1 ПК України).

Згідно зі ст. 35 ПКУ сплата податків та зборів здійснюється в грошовій формі у національній валюті України, крім випадків, передбачених цим Кодексом або законами з питань митної справи. Сплата податків та зборів здійснюється в готівковій або безготівковій формі, крім випадків, передбачених цим Кодексом або законами з питань митної справи. Порядок сплати податків та зборів встановлюється цим Кодексом або законами з питань митної справи для кожного податку окремо. Ст. 36 ПКУ передбачено, що податковим обов'язком визнається обов'язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи. Податковий обов'язок виникає у платника за кожним податком та збором. Податковий обов'язок є безумовним і першочерговим стосовно інших неподаткових обов'язків платника податків, крім випадків, передбачених законом. Виконання податкового обов'язку може здійснюватися платником податків самостійно або за допомогою свого представника чи податкового агента. Відповідальність за невиконання або неналежне виконання податкового обов'язку несе платник податків, крім випадків, визначених цим Кодексом або законами з питань митної справи.

У відповідності до ст. 38 ПКУ виконанням податкового обов'язку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов'язань у встановлений податковим законодавством строк. Сплата податку та збору здійснюється платником податку безпосередньо, а у випадках, передбачених податковим законодавством, - податковим агентом, або представником платника податку. Спосіб, порядок та строки виконання податкового обов'язку встановлюються цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Відповідно до пп.49.18.1 п.49.18 ст.49 ПКУ податкові декларації, крім випадків, передбачених цим Кодексом, подаються за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює календарному місяцю (у тому числі в разі сплати місячних авансових внесків) - протягом 20 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) місяця. За приписом п. 57.1 ст. 57 Кодексу платник податків зобов'язаний самостійно сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У разі наявності у платника податків податкового боргу органи державної податкової служби зобов'язані зарахувати кошти, що сплачує такий платник податків, в рахунок погашення податкового боргу згідно з черговістю його виникнення незалежно від напряму сплати, визначеного платником податків. Спрямування коштів платником податків на погашення грошового зобов'язання перед погашенням податкового боргу забороняється, крім випадків спрямування цих коштів на виплату заробітної плати та єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування,- п.9 ст.87 ПКУ

Вказаною нормою Кодексу визначено обов'язок податкового органу на зарахування усіх платежів на погашення податкового боргу згідно з черговістю його виникнення незалежно від напряму сплати, визначеного платником податків. Визначальним при застосуванні приписів цієї статті є наявність податкового боргу.

Зміст графи "призначення платежу" у платіжних дорученнях за будь-яких умов не має значення, що прямо передбачено п. 87.9 ст. 87 ПК України.

Згідно зі ст. 126 ПКУ у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов'язання протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у таких розмірах: при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов'язання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу; при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов'язання, - у розмірі 20 відсотків погашеної суми податкового боргу.

Як слідує із із картки особового рахунку КП "Бородянкатепловодопостачання" станом на 01.10.2013 р. за підприємством рахується заборгованість з ПДВ у розмірі 2750836,59, 59 грн. Розрахунок -довідка суми податкового боргу КП КОР "Бородянкатепловодопостачання" за період з 01.10.2013 р. по 31.03.2015 р. додається.

Податковий кодекс України передбачає, що платник податків не може сплачувати поточні зобов'язання, не сплативши перед тим податковий борг, який виник раніше. На підставі п. 87.9 ст. 87 ПКУ податковий орган повинен самостійно зарахувати кошти, які сплатив платник, в рахунок погашення податкового боргу згідно з черговістю його виникнення. Тому кошти, які надходили від платника податку для сплати поточних зобов'язань з податку на додану вартість у період червень-грудень 2015 р.; січень-квітень 2016 р., жовтень 2013 р., березень 2015 р. були правомірно спрямовані на погашення податкового боргу, який виник у минулому періоді на підставі рішення Господарського суду Київської області від 30.11.2011 р. справа №А20/250-07 та не сплатив у встановлені законом строки, що й зумовило таку тривалу затримку у погашенні податкового боргу.

У зв'язку з викладеним, суд приходить до висновку про необхідність відмови у задоволенні позову в частині вимоги щодо зміни відповідачем призначень платежів з ПДВ за червень-грудень 2015 р.; січень-квітень2016 р. жовтень 2013 р.- березень 2015 р.

Крім того, як слідує із листа відповідача від 21.11.2016 р. КП "Бородянкатепловодопостачання" було оскаржено протягом 2010-2013 р.р. 10 актів камеральних перевірок, проведених податковим органом, всі рішення були ухвалені на користь платника податків. На підставі ухвалених рішень податкова інспекція обліковувала сплату ПДВ в рахунок погашення податкових зобов'язань з ПДВ за відповідний період, а не в рахунок погашення податкового боргу минулого періоду, тому наявний у позивача податковий борг не погашувався.

Відповідач стверджує, що розподілення сплачених сум згідно поданих податкових декларацій з ПДВ, а не в погашення податкового боргу неможливо з технічних причин, оскільки складова ІС "Податковий блок" працює відповідно до вимог ПКУ і у разі наявності у платника податків податкового боргу сплачені кошти зараховуються в рахунок погашення боргу згідно черговості.

Оскільки судом встановлено, а відповідачем доведено наявність не сплаченого податкового боргу, який накопичився за попередній період, починаючи з 22.09.2006 р., дії працівників податкового органу в частині зміни призначення платежів підприємства, які були скеровані на сплату податкових зобов'язань повністю узгоджуються з вимогами ПКУ.

Відповідно до п.126.1 ст.126 ПК України відповідальність платника податку за порушення п.57.1 ст.57 ПК України настає за наявності одночасно двох умов: наявності узгодженого податкового зобов'язання платника податку та наявності у нього обов`язку щодо сплати зазначеного податкового зобов`язання.

Законодавець наділив правом податковий орган застосовувати штраф до платника податку згідно з цією нормою у випадку сплати суми грошового зобов'язання, зазначеної в платіжному дорученні з затримкою сплати, проте не наділив правом податковий орган застосовувати штраф при виконанні п. 9 ст. 87 ПКУ в разі зарахування коштів, що сплачує такий платник податків, в рахунок погашення податкового боргу згідно з черговістю його виникнення незалежно від напряму сплати, визначеного платником податків.

Вищеказані судом норми визначають, які дії зі сплаченими коштами зобов'язані здійснювати органи державної податкової служби в погашення податкового боргу та не встановлюють відповідальності платника податків внаслідок вчинення вказаних дій податковою службою.

Таким чином, податковий орган у даному випадку при зміні збільшення суми грошового зобов'язання (шляхом прийняття оскаржуваного податкового повідомлення-рішення) порушує право позивача мирно володіти своїм майном, визначення якого міститься у Першому Протоколі до Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини від 20 березня 1952 року (надалі також "Протокол 1 до Конвенції"), яка є частиною національного законодавства України згідно із ст.9 Конституції України, оскільки стаття 1 Протоколу 1 до Конвенції так визначає підстави, за яких особа може бути позбавлена свого майна: "Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права". Роз'яснення цієї норми містяться в рішеннях Європейського суду з прав людини.

Зокрема, у рішенні в справі «Щокін проти України» (п. 49) ЄСПЛ вказав, що збільшення податковим органом зобов'язання особи з податку безперечно є втручанням до майнових прав заявника, гарантованих статтею 1 Протоколу 1 до Конвенції. Таке втручання за Конвенцією може бути визнане тільки якщо здійснене на умовах, передбачених законом. Так, у пп. 50-51 згаданого рішення ЄСПЛ зазначає: "Найпершою та найбільш важливою вимогою ст. 1 Протоколу 1 до Конвенції є те, що будь-яке втручання державних органів у мирне володіння майном повинне бути законним: друге речення першого параграфу наділяє правом позбавляти майна лише "на умовах, передбачених законом" і другий параграф визначає, що Держава має право контролювати використання майна шляхом введення в дію "законів". Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, притаманний всім статтям Конвенції. Це поняття (поняття "закону") вимагає, перш за все, щоб заходи, що застосовуються, ґрунтувалися на національному законодавстві. Воно також посилається на якість закону, що застосовується, вимагаючи його доступності для осіб, яких він стосується, точності та передбачуваності в його застосуванні." Таким чином, будь-які дії, спрямовані на позбавлення особи її майна є незаконними, якщо контролюючі органи діють не у відповідності до закону.

Керуючись статтями 11, 14, 70, 71, 72, 86, 94, 159-163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

п о с т а н о в и в:

Адміністративний позов задовольнити частково.

У задоволенні решти позовних вимог,-відмовити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано в установлені строки. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду подається до Київського апеляційного адміністративного суду через Київський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Брагіна О.Є.