Справа № 803/1243/16
Суддя: Матковська Зоряна Мирославівна
Дата ухвалення: 2016-11-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 листопада 2016 року Справа №876/7679/16

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді: Матковської З.М.,

суддів: Затолочного В.С., Каралюса В.М.,

при секретарі судового засідання: Дутка І.С.

за участі позивача ОСОБА_1, представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові в режимі відеоконференції апеляційну скаргу ОСОБА_3 Банку України на постанову Волинського окружного адміністративного суду від 09 вересня 2016 року у адміністративній справі №803/1243/16 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 Банку України про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся в суд з адміністративним позовом до ОСОБА_3 Банку України про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Постановою Волинського окружного адміністративного суду від 09 вересня 2016 року позов задоволено повністю. Поновлено ОСОБА_1 на посаді головного аудитора відділу аудиту територіальних управлінь північного регіону управління аудиту територіальних управлінь та навчальних закладів ОСОБА_3 банку України Департаменту аудиту з 19 липня 2016 року. Стягнуто з ОСОБА_3 банку України в користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 14333 грн. (чотирнадцять тисяч триста тридцять три) грн. 33 коп. Постанова суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді головного аудитора відділу аудиту територіальних управлінь північного регіону управління аудиту територіальних управлінь та навчальних закладів ОСОБА_3 банку України Департаменту аудиту з 19 липня 2016 року та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у межах стягнення за один місяць в розмірі 7 801 (сім тисяч вісімсот одна) грн. 80 коп. звернуто до негайного виконання

Не погоджуючись із постановою суду першої інстанції, відповідачем, подана апеляційна скарга, в якій покликаючись на неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими, порушення судом норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Зазначає, що звільнення позивача було здійснено із дотриманням норм чинного трудового законодавства, та крім цього при звільненні позивачу була виплачена вихідна допомога. Просить суд апеляційної інстанції скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову, якою відмовити у задоволенні позовну в повному обсязі з підстав, викладених у апеляційній скарзі.

В судовому засіданні апеляційного розгляду справи, представник відповідача апеляційну скаргу підтримав, просив скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанов про відмову у задоволенні позову.

Позивач проти апеляційної скарги заперечив, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а постанову суду без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується наступне. Судовим рішенням від 25 січня 2016 року в справі № 803/3470/15 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 Банку України про визнання протиправним і скасування наказу, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення премії, яке набрало законної сили 10 травня 2016 року, встановлено, що позивач ОСОБА_1 з 13 лютого 1992 року працював у Волинському обласному управлінні ОСОБА_3 банку України на посадах ревізора І категорії ревізійного відділу, провідного ревізора, головного ревізора. Згодом, наказом ОСОБА_3 банку України №295-к від 23 лютого 2012 року позивача було переведено на посаду головного аудитора сектора оперативного аудиту відділу аудиту територіальних управлінь північного регіону управління аудиту територіальних управлінь та навчальних закладів ОСОБА_3 банку України Департаменту аудиту.

При переведенні на роботу в центральний апарат банку позивачу наказом відповідача від 04 березня 2002 року №23-к з 17 лютого 2003 року присвоєно девятий ранг державного службовця, пізніше наказами відповідача від 18 вересня 2003 року №1197-к - присвоєно сьомий ранг, від 10 жовтня 2005 року №1663-к - присвоєно шостий ранг, від 01 жовтня 2007 року №1313-к - п'ятий ранг державного службовця.

31 березня 2015 року відповідач попередив позивача про скорочення посади і наступне вивільнення на підставі пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України (скорочення штату працівників) не раніше ніж через два місяці, що стверджується поясненнями осіб, які беруть участь у справі, письмовим попередженням, актом відповідача про відмову позивача від підпису на письмовому попередженні від 31 березня 2015 року. При цьому із вказаних доказів встановлено, що інша робота позивачу не пропонувалася.

Наказом відповідача від 06 липня 2015 року №3380-к «Про звільнення ОСОБА_1 З.» позивача звільнено з посади головного аудитора відділу аудиту територіальних управлінь північного регіону управління аудиту територіальних управлінь та навчальних закладів ОСОБА_3 банку України Департаменту аудиту у звязку із скороченням чисельності та штату працівників за пунктом 1 частини першої статті 40 Кодексу законів про працю України (КЗпП України) з 10 липня 2015 року. Як підставу звільнення в наказі вказано: попередження про звільнення від 31 березня 2015 року, акт від 31 березня 2015 року, заява ОСОБА_1 від 26 червня 2015 року, постанову Правління ОСОБА_3 банку України від 01 грудня 2014 року №759 «Про внесення змін до структури центрального апарату ОСОБА_3 банку України», наказ ОСОБА_3 банку України від 15 грудня 2014 року №2536-к «Про скорочення штату працівників окремих підрозділів ОСОБА_3 банку України». Наказ про звільнення підписаний не Головою ОСОБА_3 банку України, а директором Департаменту персоналу відповідно до пункту 4 наказу ОСОБА_3 банку України від 30 грудня 2014 року № 214-од «Про розподіл функціональних обов'язків між Головою ОСОБА_3 банку України, його першим заступником, заступниками та окремими структурними підрозділами центрального апарату ОСОБА_3 банку України» та Додатку до наказу.

Постановою Волинського окружного адміністративного суду від 25 січня 2016 року, залишеною без зміни ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 10 травня 2016 року, визнано протиправним і скасовано наказ ОСОБА_3 банку України від 06 липня 2015 року №3380-к «Про звільнення ОСОБА_1З.». Поновлено ОСОБА_1 на посаді головного аудитора відділу аудиту територіальних управлінь північного регіону управління аудиту територіальних управлінь та навчальних закладів ОСОБА_3 банку України Департаменту аудиту з 02 червня 2015 року. Стягнуто з ОСОБА_3 банку України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 11 липня 2015 року по 25 грудня 2015 року включно в розмірі 67 084 грн. 32 коп.

Постанову суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді з 10 липня 2015 року звернуто до негайного виконання.

Судове рішення набрало законної сили 10 травня 2016 року.

Наказом ОСОБА_3 банку України від 12 березня 2016 року №1188-к позивача поновлено на попередній роботі.

Наказом відповідача від 06 липня 2015 року №3380-к «Про звільнення ОСОБА_1З.» позивача звільнено з посади головного аудитора відділу аудиту територіальних управлінь північного регіону управління аудиту територіальних управлінь та навчальних закладів ОСОБА_3 банку України Департаменту аудиту у звязку із скороченням чисельності та штату працівників на підставі пункту 1 частини першої статті 40 Кодексу законів про працю України (КЗпП України) з 10 липня 2015 року.

Як підстави звільнення в наказі назначені: попередження про звільнення від 31 березня 2015 року, постанова Правління ОСОБА_3 банку України від 01 грудня 2015 року №759 «Про внесення змін до структури центрального апарату ОСОБА_3 банку України», наказ ОСОБА_3 банку України від 15 грудня 2014 року № 2536-к «Про скорочення штату працівників окремих підрозділів ОСОБА_3 банку України».

Суд першої інстанції позов задовольнив з тих підстав, що звільнення позивача з роботи відбулося з порушенням вимог Кодексу законів про працю України.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновками суду першої інстанції щодо поновлення позивача на посаді з огляду на наступне.

Відповідно до розяснень Пленуму Верховного Суду України, наданих у пункті 19 постанови від 06 листопада 1992 року №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням за пунктом 1 статті 40 КЗпП, суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

Відповідно до частини першої статті 2, частини другої статті 4 Закону України «Про ОСОБА_3 банк України» ОСОБА_3 банк України (далі - ОСОБА_3 банк) є центральним банком України, особливим центральним органом державного управління, юридичний статус, завдання, функції, повноваження і принципи організації якого визначаються Конституцією України, цим Законом та іншими законами України. ОСОБА_3 банк є юридичною особою, має відокремлене майно, що є об'єктом права державної власності і закріплено за ним на праві господарського відання.

Згідно з частиною третьою статті 64 Господарського кодексу України підприємство самостійно визначає свою організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис.

Рішенням у справі №803/3470/15 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 Банку України про визнання протиправним і скасування наказу, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення премії, яке набрало законної сили 10 травня 2016, встановлено, що відповідач протягом 2014 - 2015 років проводив зміни в організації виробництва і праці.

Наказами ОСОБА_3 банку України 09 вересня 2014 року №1634-к «Про скорочення вакантних посад у підрозділах ОСОБА_3 банку України та від 24 жовтня 2014 року № 1854-к «Про внесення змін до наказу ОСОБА_3 банку України від 09 вересня 2014 року № 1634-к» передбачено скоротити відповідно до законодавства України всі вакантні посади, які є у штаті структурних підрозділів центрального апарату, структурних підрозділів та одиниць, територіальних управлінь і навчальних закладів ОСОБА_3 банку України станом на 10 вересня 2014 року, та ті посади, які будуть вакантними після зазначеного строку.

Постановою Правління ОСОБА_3 банку України від 22 серпня 2014 року №523 затверджено Стратегічну програму реформування банківської системи та реорганізації ОСОБА_3 банку України .

Пунктом 6 постанови Правління ОСОБА_3 банку України від 30 жовтня 2014 року №694 «Про внесення змін до організаційної структури ОСОБА_3 банку України» передбачено до 01 грудня 2014 року подати на розгляд Правління проект постанови про реорганізацію структури ОСОБА_3 банку України .

Постановою Правління ОСОБА_3 банку України від 01 грудня 2014 року №759 «Про внесення змін до структури центрального апарату ОСОБА_3 банку України» з метою вдосконалення організаційної структури центрального апарату ОСОБА_3 банку України та на виконання пункту 6 постанови Правління ОСОБА_3 банку України від 30 жовтня 2014 року №694 «Про внесення змін до організаційної структури ОСОБА_3 банку України» були внесені зміни до структури центрального апарату ОСОБА_3 банку України, зокрема, виключено із структури Департамент аудиту із скороченням штату та чисельності працівників та створено Департамент внутрішнього аудиту; передано з 01 грудня 2014 року до Департаменту внутрішнього аудиту всі функції, що виконував Департамент аудиту; установлено, що працівники Департаменту аудиту забезпечують виконання повноважень та посадових обов'язків до завершення процедури скорочення штату або переведення на інші посади. Затверджено структуру Департаменту внутрішнього аудиту з 01 грудня 2014 року і з 01 червня 2015 року; затверджено граничну чисельність працівників Департаменту внутрішнього аудиту. Зобов'язано Департамент персоналу унести відповідні зміни до штатного розпису центрального апарату ОСОБА_3 банку України в установленому порядку; підготувати проект наказу про скорочення штату працівників Департаменту аудиту; після затвердження відповідних змін до штатного розпису центрального апарату ОСОБА_3 банку України попередити працівників, які підлягають вивільненню, відповідно до вимог законодавства України про працю.

Наказом ОСОБА_3 банку України від 15 грудня 2014 року №2536-к «Про скорочення штату працівників окремих підрозділів ОСОБА_3 банку України» відповідно до вимог пункту 1 частини першої статті 40, статей 43, 49-2, 49-4 КЗпП України скорочено штат і чисельність працівників, в тому числі Департаменту аудиту. Зобов'язано директора Департаменту персоналу попередити працівників, які підлягають вивільненню, про їх скорочення і вжити інших організаційних заходів відповідно до вимог законодавства України (справа № 803/3470/15).

Однією з гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України визначено, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках, зокрема: змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Проте, відповідно до частини третьої статті 36 КЗпП України, розяснень Пленуму Верховного Суду України, наданих у пункті 19 постанови від 06 листопада 1992 року №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», навіть у разі зміни власника підприємства (установи, організації), чи його реорганізації (злиття з іншим підприємством, приєднання до іншого підприємства, поділу підприємства, виділення з нього одного або кількох нових підприємств, перетворення одного підприємства в інше) дія трудового договору працівника продовжується. Припинення трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може мати місце, якщо це супроводжується скороченням чисельності або штату працівників, змінами у їх складі за посадами, спеціальністю, кваліфікацією, професіями.

Однак, відповідач не надав доказів, що відбулося фактичне скорочення чисельності або штату працівників.

Так, із структури центрального апарату ОСОБА_3 банку виключено Департамент аудиту та створено Департамент внутрішнього аудиту; передано з 01 грудня 2014 року до Департаменту внутрішнього аудиту всі функції, що виконував Департамент аудиту .

Затверджена постановою Правління ОСОБА_3 банку України від 01 грудня 2014 року №759 «Про внесення змін до структури центрального апарату ОСОБА_3 банку України» гранична чисельність працівників Департаменту внутрішнього аудиту становить з 01 грудня 2014 року 80, а з 01 червня 2015 року - 60.

В штатному розписі Департаменту аудиту станом на 31 березня 2015 року (попередження позивача про наступне вивільнення) передбачено 35 штатних одиниць, в тому числі в управлінні аудиту територіальних управлінь та навчальних закладів - 31, у відділі аудиту територіальних управлінь північного регіону - 5 штатних одиниць, а станом на 02 червня 2015 року (звільнення позивача з роботи) - 12 штатних одиниць. В штатному розписі Департаменту внутрішнього аудиту станом на 31 березня і на 02 червня 2015 року передбачено 80 штатних одиниць.

Отже, фактично змінилася організаційна структура відповідача, оскільки його структурний підрозділ Департамент аудиту перетворено на Департамент внутрішнього аудиту, якому передано всі функції Департаменту аудиту. Проте, відповідач не надав доказів, що зміни в структурі призвели до зменшення чисельності працівників та посад.

Крім того, згідно з частиною другою статті 40 КЗпП України звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Відповідно до частин першої, другої і третьої статті 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці.

При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством.

Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. У разі якщо вивільнення є масовим відповідно до статті 48 Закону України «Про зайнятість населення», власник або уповноважений ним орган доводить до відома державної служби зайнятості про заплановане вивільнення працівників.

Отже, однією з найважливіших гарантій для працівників при скороченні чисельності або штату є обовязок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника.

Власник є таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

При цьому роботодавець зобовязаний запропонувати всі вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, які існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював.

Оскільки обовязок по працевлаштуванню працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом частини третьої статті 49-2 КЗпП України роботодавець є таким, що виконав цей обовязок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які зявилися на підприємстві протягом цього періоду і які існували на день звільнення.

Така правова позиція висловлена Верховним Судом України у постановах від 01 квітня 2015 року №6-40цс15, від 01 липня 2015 року № 6-491цс15.

Судовим рішенням у справі №803/3470/15 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 Банку України про визнання протиправним і скасування наказу, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яке набрало законної сили 10 травня 2016 року, також встановлено, що зміни в організації виробництва і праці у відповідача мали місце і позивача про наступне вивільнення попереджено відповідачем за два місяці до звільнення з роботи. Проте, власником - відповідачем ОСОБА_3 банком України не надано доказів фактичного скорочення штату або чисельності працівників та не додержано інших норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника.

Судом встановлено з позовної заяви, з письмових заперечень відповідача проти позову, з письмового попередження позивача про наступне вивільнення від 31 березня 2015 року «Доповнення про попередження про звільнення», що відповідачем 19 липня 2016 року запропонована інша робота позивачу при повторному звільненні його у зв'язку із скороченням чисельності та штату працівників, а саме: прибиральник службових приміщень та інспектора відділу. Від переведення на запропоновані посади позивач відмовився.

Суд не вважає, що відповідач належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування позивача, запропонувавши йому роботу прибиральника службових приміщень та інспектора відділу, оскільки запропоновано лише іншу вакантну роботу, яку позивач може виконувати, але не запропоновано вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо, хоча, як встановлено судом із наданих позивачем роздруківок з офіційного інтернет-представництва ОСОБА_3 банку України, у відповідача станом на 09 червня 2016 року, 24 червня 2016 року та 14 липня 2016 року були наявні вакантні посади, які відповідали кваліфікації, освіті, досвіду роботи позивача; відповідачем оголошувалися конкурси на зайняття вакантних посад державних службовців.

Відповідно до статті 15 Закону України «Про державну службу» прийняття на державну службу здійснюється на конкурсній основі. Однак, згідно з частиною другою статті 40 КЗпП України звільнення з підстави, зазначеної у пункті 1 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу, а відповідно до частини третьої статті 49-2 КЗпП України одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації.

Отже, переведення позивача на іншу роботу при звільненні з роботи у зв'язку із скороченням штату і чисельності працівників може здійснюватися без конкурсного відбору. Крім того, відповідно до пункту 5 Порядку проведення конкурсу на заміщення вакантних посад державних службовців, затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 15 лютого 2002 року №169, переведення на рівнозначну або нижчу посаду в одному державному органі, а також просування по службі державних службовців, які зараховані до кадрового резерву чи успішно пройшли стажування у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, може здійснюватися без конкурсного відбору.

Проте, відповідач не надав доказів, чи були на той час у банку наявні вакантні посади, які відповідали кваліфікації, освіті, досвіду роботи позивача, які можна було запропонувати позивачу, що є обовязком роботодавця відповідно до вимог статті 49-2 КЗпП України.

Відповідно до частини другої статті 49-2 КЗпП України при вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством. Тому безпідставними є посилання відповідача на те, що правила статті 42 КЗпП України про переважне право на залишення на роботі при вивільненні працівників у звязку із змінами в організації виробництва і праці не поширюються на випадки працевлаштування вивільнюваних працівників на вакантні посади, оскільки йдеться не про переважне право на залишення на роботі, а про переважне право на працевлаштування на новій посаді.

Не ґрунтуються на вимогах закону твердження відповідача про те, що при повторному звільненні позивача з роботи за пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України не вимагається повторне попередження про наступне вивільнення, оскільки були усунуті порушення правил вивільнення працівника, у звязку з якими працівника було поновлено на роботі.

Судом встановлено, що 19 липня 2016 року відповідачем запропоновано позивачу переведення на вакантні посади: прибиральник службових приміщень та інспектора відділу і в цей же день наказом №3137 від 19.07.2016 року його було звільнено у звязку з скороченням чисельності та штату працівників.

Отже, при повторному звільненні позивача з роботи 19 липня 2016 року про наступне вивільнення позивача персонально не попереджено не пізніше ніж за два місяці з одночасним пропонуванням іншої роботи всупереч вимогам частин першої, другої і третьої статті 49-2 КЗпП України.

Таким чином, звільнення позивача з роботи відбулося з порушенням вимог Кодексу законів про працю України.

При цьому те, що зміни в організації виробництва і праці у відповідача мали місце, проте, відповідачем ОСОБА_3 банком України не надано доказів фактичного скорочення штату або чисельності працівників встановлено судовим рішенням від 25 січня 2016 року у справі №803/3470/15 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 Банку України про визнання протиправним і скасування наказу, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яке набрало законної сили 10 травня 2016 року.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що наказ від 19 липня 2016 року №3137-к «Про звільнення ОСОБА_1З.» є протиправним і підлягає скасуванню, оскільки звільнення позивача відбулося із порушенням визначеного законом порядку.

Що стосується позовних вимог щодо стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, то суд зазначає наступне.

Відповідно до частин першої і другої статті 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100, середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою повязана відповідна виплата. Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час.

Втрачений заробіток за час вимушеного прогулу, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, становить 12749 грн. 46 коп.

Таким чином, суд першої інстанції вірно дійшов висновку про необхідність стягнення з ОСОБА_3 Банку України на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу, проте помилково не врахував, що позивачу виплачувалася допомога по безробіттю.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 201 КАС України, підставами для зміни постанови або ухвали суду першої інстанції є правильне по суті вирішення справи чи питання, але із помилковим застосуванням норм матеріального чи процесуального права.

Вказані вище обставини є безсумнівною підставою для зміни постанови суду першої інстанції в частин викладення мотивів відмови у позові.

Відповідно до ч. 2 ст. 205 КАС України, суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги може своєю постановою змінити постанову суду першої інстанції або прийняти нову постанову, якими суд апеляційної інстанції задовольняє або не задовольняє позовні вимоги.

За таких підстав апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а постанова суду першої інстанції зміні в частині викладення підстав стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Керуючись статтями 160 ч. 3, 167, 195, 196, 198, 201, 205, 207, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 Банку України задовольнити частково.

Постанову Волинського окружного адміністративного суду від 09 вересня 2016 року у адміністративній справі №803/1243/16 змінити, виклавши абзац 3 резолютивної частини у такій редакції: «Стягнути з ОСОБА_3 банку України в користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 12749 грн. 46 коп.»

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції, а у разі складення в повному обсязі відповідно до ч. 3 ст. 160 КАС України з дня складення в повному обсязі.

Головуючий суддя З.М. Матковська

Судді В.С. Затолочний

ОСОБА_4

Повний текст постанови складено 29.11.2016р.