Справа № 826/14957/16
Суддя: Глущенко Я.Б.
Дата ухвалення: 2016-11-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

Іменем України

22 листопада 2016 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Глущенко Я.Б.,

суддів Пилипенко О.Є., Шелест С.Б.,

секретаря Строяновської О.В.,

за участю:

представника позивача: ОСОБА_2,

представників відповідачів: Гулого Р.О., Титаренко К.О.,

представників третіх осіб: Тімоніної Н.П., Ліліцького Р.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві справу за адміністративним позовом ОСОБА_7 до Пенсійного фонду України, Кабінету Міністрів України, треті особи: Уповноважений Верховної Ради з прав людини, Міністерство соціальної політики України, Міністерство з питань тимчасово окупованих територій і внутрішньо переміщених осіб України про визнання факту дискримінації, зобов'язання вчинити дії, за апеляційною скаргою ОСОБА_7 на ухвалу Окружного адміністративного суду м. Києва від 05 жовтня 2016 року, -

У С Т А Н О В И В :

ОСОБА_7 звернулася у суд з позовом до Пенсійного фонду України, Кабінету Міністрів України, у якому просила:

- зобов'язати Пенсійний фонд України поновити здійснення пенсійних виплат позивачу через будь-яке місцеве управління ПФУ чи в будь-якій іншій формі з виплатою заборгованості по пенсійним виплатам з лютого 2016 року;

- зобов'язати кабінет Міністрів України виділити грошові кошти для поновлення здійснення пенсійних виплат позивачу і виплати заборгованості;

- визнати факт дискримінації позивача, за ознакою місця реєстрації особи, як особи, що фактично проживає і зареєстрована на непідконтрольних територіях, у вигляді відмови в виплаті пенсії.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 05 жовтня 2016 року відмовлено у відкритті провадження в частині вимог про визнання факту дискримінації ОСОБА_7 за ознакою місця реєстрації особи як особи, що фактично проживає і зареєстрована на непідконтрольних територіях, у вигляді відмови в виплаті пенсії.

Не погоджуючись з судовим рішенням, позивач подала апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала суду - скасуванню, з наступних підстав.

Відмовляючи у відкритті провадження у справі, місцевий суд виходив з того, що характер спірних правовідносин є цивільно - правовий і не має ознак публічно - правового спору у розумінні КАС України.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків...

Згідно пункту 1 частини 1 статті 3 КАС України справа адміністративної юрисдикції - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Суб'єкт владних повноважень, у розумінні пункту 7 вказаної частини статті КАС України, це орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до частини другої статті 4 зазначеного Кодексу юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

Відповідно до положень статті 17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку з здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій, а також у зв'язку з публічним формуванням суб'єкта владних повноважень шляхом виборів або референдуму.

Юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема на спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Отже, вирішуючи питання про визначення юрисдикції адміністративних судів щодо вирішення адміністративних справ, необхідно враховувати вищенаведені правила, які встановлюють відмежування адміністративної юрисдикції від інших видів юрисдикції.

Із матеріалів справи убачається, що ОСОБА_7 звернулася в Окружний адміністративний суд м. Києва з позовом до Пенсійного фонду України, Кабінету Міністрів України, у якому просила, серед іншого, визнати факт дискримінації позивача, за ознакою місця реєстрації особи, як особи, що фактично проживає і зареєстрована на непідконтрольних територіях, у вигляді відмови в виплаті пенсії.

При цьому, із змісту адміністративного позову убачається, що під дискримінацією позивач розуміє невиплату їй пенсійних виплат, у зв'язку із фактичним проживанням та реєстрацією на непідконтрольних Україні територіях. Тобто, позивач вважає, що наявна дискримінація у сфері публічних відносин.

Організаційно-правові засади запобігання та протидії дискримінації з метою забезпечення рівних можливостей щодо реалізації прав і свобод людини та громадянина визначені в Законі України «Про запобігання та протидії дискримінації в України».

Так, виходячи визначення поняття «дискримінації», дискримінація - це ситуація, за якої особа та/або група осіб за їх ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, віку, інвалідності, етнічного та соціального походження, громадянства, сімейного та майнового стану, місця проживання, мовними або іншими ознаками, які були, є та можуть бути дійсними або припущеними (далі - певні ознаки), зазнає обмеження у визнанні, реалізації або користуванні правами і свободами в будь-якій формі, встановленій цим Законом, крім випадків, коли таке обмеження має правомірну, об'єктивно обґрунтовану мету, способи досягнення якої є належними та необхідними.

Відповідно до ч. 3 ст. 6 Закону України «Про запобігання та протидії дискримінації в України», не вважаються дискримінацією дії, які не обмежують права та свободи інших осіб і не створюють перешкод для їх реалізації, а також не надають необґрунтованих переваг особам та/або групам осіб за їх певними ознаками, стосовно яких застосовуються позитивні дії.

Тобто, в даному випадку, вирішуючи позовну вимогу про визнання факту дискримінації позивача, суду необхідно буде надати оцінку діям відповідачів, як суб'єктів владних повноважень, пов'язаних із виконанням своїх функцій (нарахуванням та виплатою пенсії), що, з урахуванням вимог ст. 17 КАС України, віднесено до компетенції адміністративних судів.

Посилання суду першої інстанції на ст. 234 ЦПК України та висновок про те, що характер спільних правовідносин є цивільно - правовим та не містить ознак публічно - правового спору є необгрунтованими, оскільки вимоги позивача не пов'язані із встановленням факту, що має юридичне значення.

Отже, суд повинен розглянути питання щодо протиправності відмови в виплаті пенсії, незважаючи на те, в якій словесній формі сформульовані позовні вимоги позивача, якщо зі змісту таких вимог вбачається, що вони спрямовані на відновлення прав особи, порушених внаслідок такої відмови.

У зв'язку з цим у суду не має підстав для відмови в позові або відмови у відкритті провадження (закриття провадження) в разі, якщо позивачем було інакше сформульовано позовні вимоги, предметом яких є протиправність відмови у виплаті пенсії.

До того ж, відповідно до ч. 6 ст. 109 КАС України, відмовляючи у відкритті провадження в адміністративній справі з підстави, встановленої п. 1 ч. 1 цієї статті (заяву не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства), суд повинен роз'яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд такої справи.

Однак, Окружний адміністративний суд м. Києва вимог зазначеної норми КАС України не виконав та не роз'яснив позивачу до юрисдикції якого суду віднесено розгляд даної справи.

Ураховуючи вищевикладене, відмовляючи у відкритті провадження у справі, місцевий суд дійшов до помилкового висновку, що даний спір не відноситься до юрисдикції адміністративних судів.

Тому, апеляційна скарга підлягає задоволенню, а оскаржуване судове рішення - скасуванню, з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду на підставі пункту 3 статті 199 та пункту 4 статті 204 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 197, 199, 204, 205, 206, 211, 254 КАС України, суд

У х в а л и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_7 - задовольнити.

Ухвалу Окружного адміністративного суду м. Києва від 05 жовтня 2016 року скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, та може бути оскаржена протягом двадцяти днів після набрання законної сили шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючийсуддя: Я.Б. Глущенко

суддО.Є. Пилипенко
суддяС.Б. Шелест
(Повний текст ухвали виготовлено 25 листопада 2016 року.)

Головуючий суддя Глущенко Я.Б.

Судді: Шелест С.Б.

Пилипенко О.Є.