Справа № 130/2532/16-а
Суддя: Саландяк О. Я.
Дата ухвалення: 2016-11-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.11.2016 р. м. Жмеринка

Жмеринський міськрайонний суд Вінницької області

в складі: головуючого судді Саландяк О.Я.

секретаря Райчук Б.А.,

позивачки ОСОБА_1,

представника відповідача Шевчук Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Жмеринці адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Жмеринського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Вінницької області про визнання дій неправомірними, зобов'язання вчинити дії, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулась до суду з адміністративним позовом до Жмеринського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Вінницької області про визнання дій неправомірними, зобов'язання вчинити дії, мотивуючи його тим, що вона перебуває на обліку в Жмеринському об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України Вінницької області як отримувач пенсії за вислугою років як працівник освіти відповідно до ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». В квітні 2015 року відповідачем їй було припинено нарахування та виплату пенсії у зв'язку зі змінами пенсійного законодавства з посиланням на ст. 47 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» з 01.04.2015 р., оскільки вона є посадовою особою органів місцевого самоврядування. Не погоджуючись з такою позицією відповідача вона звернулася до суду та постановою Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 29.03.2016 р. дії відповідача щодо припинення виплати пенсії визнано неправомірними та зобов'язано поновити виплату пенсії з 16.09.2015 р. Пенсію вона отримала з 16.09.2015 р. по 31.12.2015 р. В подальшому виплату пенсії їй було припинено. 29.09.2016 р. вона отримала лист від відповідача про те, що згідно ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 24.12.2015 р., відповідно до якого тимчасово у період з 01.01.2016 р. по 31.12.2016 р. їй припиняється нарахування та виплата пенсії, оскільки вона працює та є посадовою особою органів місцевого самоврядування, в зв'язку зі змінами внесеними до ст. 21 ЗУ «Про службу в органах місцевого самоврядування». Відповідно до запису в трудовій книжці та довідки Станіславчицької сільської ради від 08.11.2016 р. №1769, вона працює секретарем Станіславчицької сільської ради Жмеринського району Вінницької області з 13.04.2006 р. і продовжує працювати по даний час. Згідно довідки Жмеринського об'єднаного управління ПФУ Вінницької області від 06.10.2016 р. вона з січня 2016 року по вересень 2016 р. включно пенсії за вислугу років як працівник освіти не отримує. З такими діями відповідача вона не погоджується та вважає їх неправомірними, що порушують її права та законні інтереси, вважає їх дискримінацією. А тому просить визнати дії відповідача щодо припинення виплати пенсії за вислугою років неправомірними, зобов'язати відповідача поновити виплату пенсії з 29.03.2016 р. (а.с. 36-41)

В судовому засіданні ОСОБА_1 позов підтримала за викладених в позовній заяві обставин, просить його задовольнити. Додатково та на запитання пояснила, що вона на даний час працює на посаді секретаря Станіславчицької сільської ради Жмеринського району Вінницької області та є посадовою особою органу місцевого самоврядування та їй присвоєно відповідний ранг. Пояснила, що у неї скрутне матеріальне становище, вона двічі вдова, її діти повнолітні, піднялись тарифи, а тому однієї заробітної плати їй не вистачає. Відповідь із ОУПФ вона отримала 29.09.2016 року за своїм зверненням, так як мала намір звернутись до суду, хоча вона і раніше бачила, що виплату пенсії їй припинено. Також просила взяти до уваги, що пенсія за вислугу років їй призначена на кілька років пізніше, ніж у неї виникло таке право. Розмір її пенсії становив 1341 грн. Просила позов задовольнити.

Представник відповідача Шевчук Ю.В. в судовому засіданні проти задоволення позову ОСОБА_1 заперечила, просила в його задоволенні відмовити. Підтримала надані письмові заперечення (а.с. 47-49), відповідно до яких позивачка перебуває на обліку в управлінні як отримувач пенсії за вислугою років відповідно до норм ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». У зв'язку зі змінами у пенсійному законодавстві, які були внесені ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 24.12.2015 р. та відповідно до ст. 47 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». З 01.01.2016 р. по 31.12.2016 р. особам (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"), які працюють на посадах та на умовах, передбачених законами України "Про державну службу", "Про прокуратуру", "Про судоустрій і статус суддів", призначені пенсії / щомісячне довічне грошове утримання не виплачуються. Після звільнення з роботи виплата пенсії відповідно до цього Закону поновлюється. ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 р. внесено зміни до ст. 47 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». З урахуванням внесених змін вказана стаття передбачала, що тимчасово у період з 01.04.2015 р. по 31.12.2015 р. у період роботи особи (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту") на посадах, які дають право на призначення пенсії або щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених законами України "Про статус народного депутата України", "Про державну службу", "Про прокуратуру", "Про судоустрій і статус суддів", пенсії, призначені відповідно до цього Закону, не виплачуються. З 01.01.2016 р. пенсії виплачується без урахування одержуваної заробітної плати (доходу) або пенсійних виплат з накопичувальної системи пенсійного страхування чи пенсійних виплат із системи недержавного пенсійного забезпечення. ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24.12.2015 р. внесено зміни до ст. 47 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». З урахуванням внесених змін вказана стаття Закону на час розгляду справи передбачає, що тимчасово, у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року особам (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"), які працюють на посадах та на умовах, передбачених законами України "Про державну службу", "Про прокуратуру", "Про судоустрій і статус суддів", призначені пенсії / щомісячне довічне грошове утримання не виплачуються. Після звільнення з роботи виплата пенсії відповідно до цього Закону поновлюється. З 1 січня 2017 року пенсії виплачуються без урахування одержуваної заробітної плати (доходу) або пенсійних виплат з накопичувальної системи пенсійного страхування чи пенсійних виплат із системи недержавного пенсійного забезпечення, крім випадків, передбачених законом. В період з 01.01.2016 р. по 31.12.2016 р. підставами для тимчасового припинення виплати пенсії є сама факт роботи особи на посаді в державних органах та на умовах, передбачених ЗУ «Про державну службу». Враховуючи зміни у пенсійному законодавстві вважає, що управління не має законних підстав для поновлення виплати пенсії позивачу. З урахуванням викладеного вважає, що вимоги позивачки є незаконними а тому в задоволенні позову просить відмовити. Додатково та на запитання суду пояснила, що виплата пенсії позивачка припинена тимчасово, на підставі відповідного закону та у разі відсутності відповідних змін буде поновлена з 01.01.2017 року. Позивачка має статус пенсіонера. Про припинення виплати пенсії її було повідомлено листом у вересні 2016 року.

Вислухавши пояснення позивачки, оглянувши пенсійну справу пенсіонера ОСОБА_1 № 142104, матеріали адміністративної справи, дослідивши та оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню.

Судом встановлено, що позивачка з 15.04.2011 р. по даний час перебуває на обліку та отримувала пенсію за вислугою років у розмірі 1341,98 грн. відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», а з 01.01.2016 р. позивачці відповідачем припинено виплату пенсії. (а.с. 1, 28, пенсійна справа)

Листом від 29.09.2016 р. №893/02-3-33/02-1 відповідач повідомив позивачку про те, що відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» №213-VIII від 02.03.2015 р. та Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24.12.2015 р. №911-VIII, тимчасово з 01.04.2015 р. по 31.12.2015 р. та з 01.01.2016 р. по 31.12.2016 р. позивачці призупинена виплата пенсії в зв'язку зі мінами ст. 21 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування», оскільки у період служби в органах місцевого самоврядування пенсії призначені відповідно до законодавства України не виплачуються. (а.с. 18)

Відповідно до трудової книжки позивачки ОСОБА_1 (а.с. 15-17, 42) та довідки Станіславчицької сільської ради № 1769 від 08.11.2016 р. (а.с. 43) вона 13.04.2006 р. звільнена з посади завідуючого Станіславчицького дитсадка №2 у зв'язку з обранням на посаду секретаря Станіславчицької сільської ради, 13.04.2006 р. прийняла присягу посадової особи місцевого самоврядування та їй присвоєно 11 ранг посадової особи місцевого самоврядування 5 категорії посад, 18.04.2008 р. позивачці присвоєно 10 ранг посадової особи місцевого самоврядування 5 категорії посад, а 25.05.2010 р. присвоєно 9 ранг посадової особи органів місцевого самоврядування 5 категорії посад; 17.11.2010 р. позивачка обрана секретарем сільської ради та 12.11.2015 р. її знову обрано секретарем сільської ради, де і працює до даного часу.

Відповідно до ч. 1 ст. 8 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Згідно ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади. У справах щодо оскарження рішень суди перевіряють чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтями 1, 2 ЗУ "Про пенсійне забезпечення" передбачено, що громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв'язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом. За цим Законом призначаються: трудові пенсії: за віком; по інвалідності; в разі втрати годувальника; за вислугу років; соціальні пенсії.

Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 24 грудня 2015 року внесено зміни до статті 47 ЗУ "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування". З урахування внесених змін вказана стаття Закону передбачає, що тимчасово, у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року: особам (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"), які працюють на посадах та на умовах, передбачених законами України "Про державну службу", "Про прокуратуру", "Про судоустрій і статус суддів", призначені пенсії/щомісячне довічне грошове утримання не виплачуються. Після звільнення з роботи виплата пенсії відповідно до цього Закону поновлюється. З 1 січня 2017 року пенсії виплачуються без урахування одержуваної заробітної плати (доходу) або пенсійних виплат з накопичувальної системи пенсійного страхування чи пенсійних виплат із системи недержавного пенсійного забезпечення, крім випадків, передбачених законом.

Також Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року внесено зміни до частини сьомої статті 21 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування». Відповідно до яких: тимчасово, у період з 1 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року, посадовим особам місцевого самоврядування (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»), у період служби в органах місцевого самоврядування, пенсії, призначені відповідно до законодавства України, не виплачуються. А Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24.12.2015 р. цифри і слова «1 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року» замінено цифрами і словами «1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року».

Частиною 2 Розділу VII (Прикінцеві та перехідні положення) Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» визначено, що дія Закону України «Про державну службу» поширюється на органи і посадових осіб місцевого самоврядування в частині, що не суперечить Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» та іншим законам України, що регулюють діяльність місцевого самоврядування.

Враховуючи викладене, суд прийшов до висновку, що в даному випадку зазначена норма чітко встановлює, що пенсія особам працюючим на посадах та на умовах, передбачених законами України "Про державну службу", "Про прокуратуру", "Про судоустрій і статус суддів", тимчасово призупинено.

Окрім того, відповідно до ч.ч, 4, 5, 6 ст. 37 Закону України «Про державну службу» N 3723-XII від 16 грудня 1993 року (в редакції чинній на час виникнення правовідносин та норми якої відповідно до п. 1 ч. 2 Розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про державну службу» № 889-VIII від 10 грудня 2015 року залишилися чинними) тимчасово, у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року: особам (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи, ветеранів військової служби та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"), які працюють на посадах та на умовах, передбачених цим Законом, законами України "Про прокуратуру", "Про судоустрій і статус суддів", призначені пенсії / щомісячне довічне грошове утримання не виплачуються; у період роботи на інших посадах/роботах пенсія, призначена особам відповідно до цієї статті (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"), розмір якої перевищує 150 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, виплачується в розмірі 85 відсотків призначеного розміру, але не менше 150 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність. З 1 січня 2017 року пенсія, призначена відповідно до цієї статті, у період роботи на посадах, які дають право на призначення пенсії в порядку і на умовах, передбачених цим Законом, законами України "Про статус народного депутата України", "Про прокуратуру", "Про наукову і науково-технічну діяльність", виплачується у розмірі, обчисленому відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування". Після звільнення з роботи виплата пенсії відповідно до цього Закону поновлюється.

Статтею 90 Закону України «Про державну службу» від 10 грудня 2015 року N 889-VIII, який набув чинності з 01.05.2016 року визначено, що пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

Тобто, нормативно-правовими актами, які були чинними на час виникнення спірних правовідносин та на теперішній час визначено, що підставою для тимчасового припинення виплати пенсії є саме факт роботи особи на посадах та на умовах, передбачених законами України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів».

Отже, позивачка працює секретарем Станіславчицької сільської ради Жмеринського району Вінницької області на посаді, яка віднесена до посад служби в оранах місцевого самоврядування (публічної служби), а тому в даній ситуації на неї розповсюджується дія статті ст. 47 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» в чинній редакції.

Відповідач з 01.01.2016 року тимчасово призупинив виплату позивачці грошового утримання на підставі ч. 1 ст. 47 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

У рішенні від 26.12.2011 року №20/рп/2011 Конституційний Суд України зазначив, що розміри соціальних виплат залежать від соціально-економічних можливостей держави.

Також Конституційний Суд України у рішенні від 25 січня 2012 року № 3рп/2012 зробив висновок, що соціальний захист державою осіб, які мають право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом, охоплює комплекс заходів, які здійснює держава в межах її соціально-економічних можливостей.

Такий принцип закладений, зокрема, в Загальній декларації прав людини 1948 року, згідно з якою кожна людина, як член суспільства, має право на соціальне забезпечення та на здійснення необхідних для підтримання її гідності та для вільного розвитку її особистості прав у економічній, соціальній і культурній галузях за допомогою національних зусиль і міжнародного співробітництва та відповідно до структури і ресурсів кожної держави (стаття 22). Міжнародний пакт про економічні, соціальні і культурні права 1966 року встановлює загальний обов'язок держав забезпечити здійснення прав, що передбачені цим пактом, у максимальних межах наявних ресурсів (пункт 1 статті 2).

Крім того, Європейський суд з прав людини у рішенні від 09 жовтня 1979 року у справі «Ейрі проти Ірландії» також констатував, що здійснення соціально-економічних прав людини значною мірою залежить від становища в державах, особливо фінансового. Такі положення поширюються й на питання допустимості зменшення соціальних виплат, про що зазначено в рішенні цього суду у справі Кйартан Асмундсон проти Ісландії від 12 жовтня 2004 року.

Отже, одним із визначальних елементів у регулюванні суспільних відносин у соціальній сфері є додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадян та фінансовими можливостями держави, а також гарантування права кожного на достатній життєвий рівень.

Конституційний Суд України також зазначив, що передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Крім того, такі заходи можуть бути обумовлені необхідністю запобігання чи усунення реальних загроз економічній безпеці України, що згідно з частиною першою статті 17 Конституції України є найважливішою функцією держави.

Враховуючи позицію Європейського Суду, висновки Конституційного Суду України, та беручи до уваги, що ст. 47 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», із внесеними змінами, не визнана неконституційною, позивачка не є інвалідом І, ІІ групи, інвалідом війни ІІІ групи, учасником бойовий дій, а обіймає посаду посадової особи органів місцевого самоврядування, передбачену Законом України "Про державну службу", відповідач тимчасово припинив виплату пенсії ОСОБА_1, керуючись саме чинною нормою законодавства, тому доводи позивачки про те, що припинення виплати пенсії є незаконним, суд вважає безпідставними, та приходить до висновку про відсутність підстав для зобов'язання відповідача відновити виплату пенсії та задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що відповідачем надано суду достатньо належних доказів, які свідчать про те, що тимчасове припиняючи виплату пенсії ОСОБА_1 з 01.01.2016 року по 31.12.2016 року відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені чинним пенсійним законодавством України, зокрема, на виконання приписів Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» № 911-VIII від 24.12.2015 року, а тому в задоволенні позову слід відмовити.

На підставі викладеного, згідно Конституції України, Закону України від 02.03.2015 № 2-13-УІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення», ч. 1 ст. 47 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», ЗУ «Про державну службу», ЗУ «Про службу в органах місцевого самоврядування», керуючись ст.ст. 3 ч.2, 4, 5, 7, 9, 11 ч.2, 18 ч.1 п.4, 69, 71, 99, 100, 159, 160 - 163, 167, 186 КАС України, суд, -

п о с т а н о в и в:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Жмеринського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Вінницької області про визнання дій неправомірними, зобов'язання вчинити дії з 29.03.2016 року - відмовити.

На постанову суду сторонами протягом десяти днів з дня отримання її повного тексту може бути подана апеляційна скарга до Вінницького апеляційного адміністративного суду через Жмеринський міськрайонний суд Вінницької області.

Повний текст постанови виготовлено 30.11.2016 року.

Суддя /підпис/

Копія вірна.

Суддя

Секретар