Справа № 809/934/15
Суддя: Мікула Оксана Іванівна
Дата ухвалення: 2016-11-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 листопада 2016 року Справа № 876/6418/15

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді - Мікули О.І.,

суддів - Курильця А.Р., Кушнерика М.П.,

з участю секретаря судового засідання - Волошин М.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові в залі суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 03 червня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Міністерства внутрішніх справ України, УМВС України в Івано-Франківській області, Управління Державної автомобільної інспекції УМВС України в Івано-Франківській області про визнання протиправним та скасування наказу про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

в с т а н о в и в :

Позивач - ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до відповідачів - Міністерства внутрішніх справ України, УМВС України в Івано-Франківській області, УДАІ УМВС України в Івано-Франківській області, в якому просив визнати протиправними та скасувати Наказ МВС України №48 о/с від 16 січня 2015 року в частині його звільнення, Наказ начальника УМВС України в Івано-Франківській області №39 о/с від 27 січня 2015 року про його звільнення за п.62 «а», 66 Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ, з посади старшого інспектора відділення Державтоінспекції з обслуговування Галицького району підпорядкованого УДАІ УМВС України в Івано-Франківській області, поновити на посаді та стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Постановою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 03 червня 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, позивач оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржувана постанова прийнята з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, з помилковим застосуванням норм матеріального права та підлягає скасуванню, покликаючись на те, що судом першої інстанції не надано належної правової оцінки тому факту, що припинення служби в органах внутрішніх справ, а саме: звільнення за п.66 Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ, є самостійною й спеціальною підставою для звільнення, а факт вчинку, що дискредитує звання рядового і начальницького складу, який став підставою для звільнення, повинен бути доведеним. Крім того, зазначає, що його дії щодо складання протоколу про адмінправопорушення від 09 січня 2014 року були предметом службового розслідування, за наслідками якого винесено наказ №78 від 31 березня 2014 року, яким його попереджено про неповну посадову відповідність. Вважає, що в силу вимог ст.61 Конституції України він не може бути притягнутий до відповідальності вдруге за те саме діяння. Що стосується звільнення у відповідності до вимог п.10 ч.2 ст.3 Закону України "Про очищення влади", то йому не було відомо про те, що особа, відносно якої позивачем було складено протокол про адміністративне правопорушення, має відношення до подій, які мали місце під час проведення мирних зібрань. Крім того, його звільнення відбулось в період тимчасової непрацездатності, що є порушенням вимог чинного законодавства. Просить скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову постанову, якою позов задовольнити.

Позивач (апелянт) - ОСОБА_1 у судовому засіданні підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі, вважає висновки суду першої інстанції неправильними та необґрунтованими. Просить скасувати оскаржувану постанову та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.

Представники відповідачів у судове засідання не прибули, про дату, час і місце апеляційного розгляду повідомлені належним чином, а тому суд вважає можливим проведення розгляду справи в їхній відсутності за наявними в справі матеріалами, та на основі наявних у ній доказів.

Заслухавши суддю-доповідача та пояснення позивача (апелянта), перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити, а оскаржувану постанову - скасувати з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 прийнятий на службу в органи внутрішніх справ на підставі Наказу №40 від 18 лютого 2008 року.

05 березня 2014 року в Галицький РВ УМВС в Івано-Франківській області надійшло подання Прокуратури Галицького району Івано-Франківської області за фактом звернення ОСОБА_2 Проведеною перевіркою фактів викладених у цьому зверненні встановлено, що працівник ВДАІ Галицького РВ УМВС в Івано-Франківській області - ОСОБА_1 належним чином не дотримався вимог КУпАП у частині оформлення та фіксації адміністративних правопорушень, додержання конституційних прав громадян.

18 березня 2014 року в УМВС України в Івано-Франківській області надійшла постанова старшого слідчого відділу прокуратури Івано-Франківської області, про призначення службового розслідування за матеріалами досудового розслідування №0000005 зареєстрованого 06 березня 2014 року у Єдиному реєстрі досудових розслідувань за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.366 КК України.

За результатами службового розслідування за постановою прокуратури Івано-Франківської області про призначення службового розслідування прийнято висновок від 19 березня 2014 року, яким встановлено, шо 03 січня 2014 року в УДАІ в Івано-Франківській області надійшов службовий лист з УДАІ ГУМВС в Київський області щодо вчинення 29 грудня 2013 року порушення вимог ПДР України особою, яка керувала автомобілем ТОУОТА, д.н.з. НОМЕР_1, а також складання щодо нього адміністративних матеріалів за порушення ПДР України. До цього листа долучено рапорти інспекторів, у яких зазначено, що 29 грудня 2013 року на 20-му кілометрі автодороги "Київ - Овруч" в с.Нові Петрівці водій автомобіля TOYOTA д.н.з. НОМЕР_1 не виконав вимогу про зупинку, що надавалася за допомогою жезла та свистка, чим порушив п.2.4 ПДР України.

Інспекторами ВДАІ Галицького району встановлено, що власником автомобіля є ОСОБА_2, а інспектор з адміністративної практики ВДАІ Галицького РВ УМВС старший лейтенант ОСОБА_3 надіслав поштою повідомлення про запрошення його до ВДАІ Галицького РВ УМВС. Оскільки громадянин ОСОБА_2 на запрошення не прибув, 09 січня 2014 року о 18:25 год. позивачем складено протокол про адміністративне правопорушення серії АВ2 №550924 в присутності двох свідків, яким зафіксовано порушення вимог п.2.4 ПДР України, за що передбачено відповідальність за ст.122-2 КУпАП, після чого матеріали адміністративного провадження та протокол про адміністративне правопорушення надіслані до Галицького районного суду для розгляду та прийняття рішення.

Постановою Галицького районного суду Івано- Франківської області від 03 лютого 2014 року ОСОБА_2 звільнено від адміністративної відповідальності за ст.122-2 КУпАП та на підставі ст.22 КУпАП обмежено відповідальність усним зауваженням.

03 березня 2014 року на підставі клопотання виконуючого обов'язки прокурора Галицького району постановою Галицького районного суду Івано- Франківської області на підставі ст.4,7 Закону України "Про недопущення переслідування та покарання осіб з приводу подій, які мали місце під час проведення мирних зібрань, та визнання такими, що втратили чинність, деяких законів України" ОСОБА_2 звільнено від адміністративної відповідальності за ст. 122-2 КУпАП та провадження у справі закрито. Вказана постанова набрала законної сили 14 березня 2014 року.

31 березня 2014 року заступником начальника Галицького РВ УМВС Влашиним І.В. складено висновок службової перевірки, в якому зафіксовано порушення ОСОБА_1 ст.251 КУпАП, п.п.3.8, 3.9, 3.11 Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в ОВС України та зроблено висновок про те, що ОСОБА_1 заслуговує на притягнення до дисциплінарної відповідальності.

На підставі даних встановлених під час перевірки Наказом №78 від 31 березня 2014 року начальника Галицького РВ УМВС старшого лейтенанта ОСОБА_1 попереджено про неповну посадову відповідність.

03 лютого 2015 року Наказом №39 о/с від 27 січня 2015 року відповідно до вимог п.10 ч.2 ст.3 Закону України "Про очищення влади" та згідно з п.62 "а", 66 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів Української РСР від 29 липня 1991 року №114, звільнено з органів внутрішніх справ у запас Збройних Сил (із постановленням на військовий облік) за скоєння вчинків, що дискредитують звання рядового і начальницького складу - старшого лейтенанта міліції ОСОБА_1 (М-145367), старшого інспектора відділення Державтоінспекції з обслуговування Галицького району підпорядкованого УДАІ УМВС України в Івано-Франківській області (а.с.68), підстава Наказ МВС України від 16.01.2015 року №48 о/с (а.с.62-67).

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що оскаржувані накази прийняті правомірно, ОСОБА_1 звільнено з займаної посади відповідно до Закону України «Про очищення влади» у зв'язку з тим, що ним було складено протокол про адміністративне правопорушення відносно учасника мирних акцій протесту в грудні 2013 року.

Даючи правову оцінку висновку суду першої інстанції, колегія суддів виходить з такого.

Правові та організаційні засади проведення очищення влади (люстрації) для захисту та утвердження демократичних цінностей, верховенства права та прав людини в Україні визначені в Законі України «Про очищення влади» від 27.01.2015 року № 132-VIII (далі - Закон №132-VIII).

Відповідно до положень статті 1 вказаного Закону очищення влади (люстрація) - це встановлена цим Законом або рішенням суду заборона окремим фізичним особам обіймати певні посади (перебувати на службі) (крім виборних посад) в органах державної влади та органах місцевого самоврядування.

Згідно з п.10 ч.2 ст.3 Закону України "Про очищення влади" заборона, передбачена частиною третьою статті 1 цього Закону, застосовується до осіб, які обіймали посаду (посади) у період з 21 листопада 2013 року по 22 лютого 2014 року та не були звільнені в цей період з відповідної посади (посад) за власним бажанням працівника правоохоронного органу, який складав та/або своєю дією сприяв складенню рапортів, протоколів про адміністративне правопорушення, повідомлень про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, обвинувальних актів стосовно осіб, звільнених від кримінальної або адміністративної відповідальності відповідно до Закону України "Про усунення негативних наслідків та недопущення переслідування та покарання осіб з приводу подій, які мали місце під час проведення мирних зібрань" від 29 січня 2014 року N 737-VII, Закону України "Про недопущення переслідування та покарання осіб з приводу подій, які мали місце під час проведення мирних зібрань, та визнання такими, що втратили чинність, деяких законів України" від 21 лютого 2014 року N 743-VII.

Ст.5 Закону України "Про очищення влади" передбачає проведення перевірки наявності заборон за цим законом.

Звільнення проводиться за наслідками висновку такої перевірки (ч.14 ст.5 Закону України "Про очищення влади").

Єдиним виключенням є п. 2 Прикінчевих та перехідних положень Закону України "Про очищення влади", яким встановлено, що впродовж десяти днів з дня набрання чинності цим Законом керівник органу (орган), до повноважень якого належить звільнення та/або ініціювання звільнення з посади осіб, до яких застосовується заборона, зазначена в частині третій статті 1 цього Закону, на основі критеріїв, визначених частиною першою статті 3 цього Закону.

Особи за зазначеними критеріями звільняються без проведення перевірки.

Як вбачається з матеріалів справи, позивача ОСОБА_1 звільнено з органів внутрішніх справ на підставі п.10 ч.2 ст.3 Закону України "Про очищення влади" без проведення перевірки.

Разом з тим, Закон України "Про очищення влади" передбачає процедуру звільнення без проведення перевірки тільки за ч.1 ст.3 цього Закону, позивача звільнено за іншими критеріями, ніж передбачені ч. 1 ст. 3 Закону України "Про очищення влади", а саме: на підставі п.10 ч.2 ст.3 Закону України "Про очищення влади", тому у спірних правовідносинах відповідачами не дотримано процедуру звільнення з органів внутрішніх справ, оскільки щодо ОСОБА_1 не було проведено перевірку за приписами Закону України "Про очищення влади".

Аналізуючи вищенаведені законодавчі приписи та фактичні обставини справи, колегія суддів дійшла висновку про те, що звільнення позивача на підставі п.10 ч.2 ст.3 Закону України "Про очищення влади" не може вважатися правомірним, у зв'язку з порушенням порядку звільнення.

Суд першої інстанції помилково не застосував зазначені норми Закону України "Про очищення влади" та помилково надав оцінку наявності (відсутності) підстав для застосування заборон передбачених цим законом. Така оцінка може бути надана лише, якщо наявність заборон буде встановлена відповідним державним органом в порядку Закону України "Про очищення влади", а саме: у випадку наявності підстав визначених ч. 2 ст. 3 Закону, за наслідками перевірки передбаченої цим Законом визначеним цим Законом органом.

Колегія суддів також звертає увагу на те, що однією з підстав звільнення ОСОБА_1 у спірних наказах також зазначено п. 66 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, а саме: за скоєння вчинків, що дискредитують звання рядового і начальницького складу.

Згідно з п.п. "а" п. 62 Положення звільнення осіб рядового і начальницького складу зі служби провадиться у запас Збройних Сил (з постановкою на військовий облік), якщо звільнені особи не досягли граничного віку, встановленого Законом України "Про військовий обов'язок і військову службу" для перебування в запасі осіб, які мають військові звання і за станом здоров'я придатні до військової служби.

П.66 Положення передбачає, що особи рядового і начальницького складу, які скоїли вчинки, що дискредитують звання рядового і начальницького складу, звільняються з органів внутрішніх справ. При цьому звільнення проводиться з урахуванням вимог пункту 62 цього Положення.

Відповідно до наявного у матеріалах справи висновку службового розслідування від 19 березня 2014 року та висновку службової перевірки від 31 березня 2014 року, дії позивача ОСОБА_1 щодо складання адмінпротоколу відносно громадянина ОСОБА_2 розцінено МВС, також, як скоєння вчинку, що дискредитує звання рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, оскільки позивач, вступаючи на службу в органи внутрішніх справ України, прийняв присягу працівника органів внутрішніх справ, поклявся залишатися завжди відданим народові України, суворо дотримуватися Конституції України та чинного законодавства, бути чесним, сумлінним і дисциплінованим працівником, а за таких обставин дії позивача щодо неправомірного складання адміністративного протоколу були розцінені як дискредитація (підрив авторитету не тільки ДАІ, а органів внутрішніх справ в цілому), тому при його звільненні разом із застосуванням п. 10 ч. 2 ст.3 Закону України "Про очищення влади" застосовано п. 66 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України".

Колегія суддів звертає увагу на те, що, як вбачається з вищевикладеного, підставою для застосування до позивача п.66 Положення було те, що в діях позивача встановлено діяння передбачене п.10 ч.2 ст.3 Закону України "Про очищення влади", але в зв'язку з відсутністю перевірки проведеної у відповідності цього закону, неможливо вважати факт вчинення такого діяння встановленим в порядку передбаченому законом.

Колегія суддів також звертає увагу на те, що оскільки в оскаржуваних наказах до позивача застосовано положення Закону України "Про очищення влади" та п.66 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ щодо звільнення з органів внутрішніх справ у запас Збройний сил ( із поставленням на військовий облік) за скоєння вчинків, що дискредитують звання рядового і начальницького складу, то застосування одразу двох положень законодавства не передбачено.

У разі наявності підстав для звільнення, передбачених Законом України "Про очищення влади", підлягає застосуванню саме цей спеціальний закон, але при цьому повинна бути дотримана процедура звільнення передбачена Законом. У разі, якщо діяння підпадає під дію п. 66 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, то відповідачу необхідно було застосовувати саме цю норму.

У той же час, в залежності від підстави звільнення, для особи настають різні юридичні наслідки. Законодавство не передбачає одночасне застосування до особи наслідків звільнення за різними підставами.

Колегія суддів також звертає увагу на те, що за порушення ст.251 КУпАП, п.п.3.8, 3.9, 3.11 Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в ОВС України, Наказом №78 від 31 березня 2014 року ОСОБА_1 було притягнуто до дисциплінарної відповідальності у вигляді попередження про неповну посадову відповідність.

Аналізуючи вищенаведені законодавчі приписи та фактичні обставини справи, колегія суддів дійшла висновку про те, що наказ Міністерства Внутрішніх справ України від 16 січня 2015 року №48 о/с по управлінню МВС України в Івано-Франківській області в частині звільнення ОСОБА_1 прийнятий без проведення перевірки відповідно до вимог Закону України "Про очищення влади", а тому є протиправним і підлягає скасуванню.

Оскільки наказ УМВС України в Івано-Франківській області №39 о/с від 27 січня 2015 року про звільнення позивача прийнято на підставі вищевказаного наказу Міністерства Внутрішніх справ України від 16 січня 2015 року №48 о/с, а тому протиправність такого наказу прямо вказує на необґрунтованість прийнятого на його підставі наказу про звільнення та є підставою для його скасування.

Ч.1 ст.71 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. Згідно з ч.2 ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладаються на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Колегія суддів дійшла висновку, що відповідачі не довели правомірність своїх дій щодо звільнення ОСОБА_1 з займаної посади, покликання відповідачів на дотримання ними вимог чинного законодавства не знайшли свого підтвердження в ході розгляду цієї справи.

Ч.1 ст.235 КЗпП України передбачає, що у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Аналізуючи вищенаведені законодавчі приписи та фактичні обставини справи, колегія суддів дійшла висновку про протиправність прийняття спірних наказів, а тому належним способом захисту порушеного права позивача є поновлення його з 03 лютого 2015 року (дати протиправного звільнення) на посаді старшого інспектора відділення Державтоінспекції з обслуговування Галицького району підпорядкованого УДАІ УМВС України в Івано-Франківської області.

Таким чином, доводи апеляційної скарги є підставними і спростовують висновки суду першої інстанції.

Щодо позовної вимоги в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, колегія суддів виходить з такого.

Відповідно до п.24 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ у разі незаконного звільнення або переведення на іншу посаду особи рядового, начальницького складу органів внутрішніх справ підлягають поновленню на попередній посаді з виплатою грошового забезпечення за час вимушеного прогулу або різниці в грошовому забезпеченні за час виконання службових обов'язків, але не більш як за один рік.

Якщо заява про поновлення на службі розглядається більше одного року не з вини особи рядового, начальницького складу, така особа має право на отримання грошового забезпечення за весь час вимушеного прогулу.

Відповідно до положень ч.2 ст.235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Системний аналіз положень п.24 Положення та ч.2 ст.235 КЗпП України дає підстави стверджувати, що за відсутності вини незаконно звільненої особи у тому, що розгляд справи про поновлення її на посаді триває понад один рік, стягненню підлягає середній заробіток за весь час вимушеного прогулу.

Враховуючи встановлені судом фактичні обставини, відсутності вини ОСОБА_1 у розгляді його позову про поновлення на посаді понад один рік та виходячи із системного аналізу положень п.24 Положення, ч.2 ст.235 КЗпП України, колегія суддів дійшла висновку, що стягненню підлягає заробітна плата за весь час вимушеного прогулу з 03 лютого 2015 року по 23 листопада 2016 року.

Верховний Суд України у постанові від 14 січня 2014 року (справа №21-395а13) зазначив, що суд, ухвалюючи рішення про поновлення на роботі, має вирішити питання про виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу, визначивши при цьому розмір такого заробітку за правилами, закріпленими у Порядку.

Відповідно до п.2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затверджено Постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року №100, середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата.

Згідно з абз.3 п.3 Порядку усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо, за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі.

У п.6 Постанови «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» від 24 грудня 1999 року №13 Пленум Верховного Суду України зазначив, що задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов'язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов'язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення.

П.8 Порядку передбачає, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.

Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Як вбачається з довідки УДАІ УМВС України в Івано-Франківської області №105 від 21 квітня 2015 року та долученого до неї розрахунку середньомісячне грошове забезпечення позивача (за період грудень 2014 року - січень 2015 року) становить 2958,30 грн., при цьому середньоденний заробіток позивача за 1 день складає 134, 47 грн.

Враховуючи, що кількість днів вимушеного прогулу складає 454 дні, середній заробіток позивача за час вимушеного прогулу становить 61049 грн. 38 коп. (454 дні х 134,47 грн.), який підлягає стягненню на його користь з УДАІ УМВС України в Івано-Франківської області, оскільки державної реєстрації припинення цієї юридичної особи не проведено.

Відповідно до п.п.2, 3 ч.1 ст. 256 КАС України негайно виконуються постанови суду про присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби у межах суми стягнення за один місяць та про поновлення на посаді у відносинах публічної служби. Отже, постанову суду в частині поновлення позивача на посаді та стягнення з відповідача на користь позивача грошового забезпечення за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць в розмірі 2958,30 грн. необхідно звернути до негайного виконання.

З врахуванням усіх вищенаведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції неповно з'ясував обставини справи, постанова суду прийнята з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, у зв'язку з чим в силу вимог ст.202 КАС України постанова суду підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про задоволення позову.

Керуючись ст. 160, 195, 196, п.3 ч.1 ст.198, п.1,4 ч.1 ст.202, 205, 207, 254, 256 КАС України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 03 червня 2015 року у справі № 809/934/15 - скасувати, та прийняти нову постанову, якою позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати Наказ МВС України №48 о/с від 16 січня 2015 року в частині звільнення ОСОБА_1.

Визнати протиправним та скасувати Наказ УМВС України в Івано-Франківській області №39 о/с від 27 січня 2015 року про звільнення ОСОБА_1.

Поновити ОСОБА_1 на посаді старшого інспектора відділення Державтоінспекції з обслуговування Галицького району підпорядкованого УДАІ УМВС України в Івано-Франківської області з 03 лютого 2015 року.

Стягнути з УДАІ УМВС України в Івано-Франківській області на користь ОСОБА_1 грошове забезпечення за час вимушеного прогулу з 03 лютого 2015 року по 23 листопада 2016 року в розмірі 61049 грн. 38 коп. (шістдесят одна тисяча сорок дев'ять гривень тридцять вісім копійок) без утримання прибуткового податку та інших обов'язкових платежів.

Постанова в частині поновлення ОСОБА_1 на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в розмірі 2958 грн. 30 коп. (дві тисячі дев'ятсот п'ятдесят вісім гривень тридцять копійок) звернути до негайного виконання.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий О.І. Мікула

Судді: А.Р. Курилець

М.П. Кушнерик

Повний текст постанови виготовлено 28 листопада 2016 року.