Справа № 815/5600/14
Суддя: Швед Е.Ю.
Дата ухвалення: 2016-11-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 листопада 2016 року м. Київ К/800/10983/15

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

головуючого судді: Шведа Е.Ю.,

суддів: Горбатюка С.А.,

Мороз Л.Л.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за

касаційною скаргою Південної митниці Міндоходів

на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 26 грудня 2014 року

та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 18 лютого 2015 року

у справі № 815/5600/14

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Прайм-продукт»

до Південної митниці Міндоходів

про визнання незаконними та скасування картки відмови в прийнятті митної декларації та рішення,

встановив:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Прайм-продукт» (далі - ТОВ «Прайм-продукт») звернулось до суду з адміністративним позовом до Південної митниці Міндоходів (далі - Митниця), в якому просило визнати незаконними та скасувати картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 27 березня 2014 року №50006001/2014/00127 та рішення про коригування митної вартості товарів від 27 березня 2014 року №500060001/2014/610028/1.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 26 грудня 2014 року, залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 18 лютого 2015 року, позов задоволено.

Не погоджуючись з рішеннями судів попередніх інстанцій, Митниця звернулась до суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення цих судів та прийняти нове - про відмову у задоволенні позову. Доводи касаційної скарги мотивовані тим, що суди попередніх інстанцій не врахували надання позивачем заяви про купівлю валюти від 17 березня 2014 року № 5 та платіжних доручень від 17 березня 2014 року № 747 і від 24 березня 2014 року № 4 вже після прийняття відповідачем оспорюваного рішення про коригування митної вартості товару і картки відмови. До того ж вказані документи надавались декларантом до структурного підрозділу Митниці - митного поста «Одеса-порт», а не до Південної митниці Міндоходів, яка уповноважена їх розглядати.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права, правової оцінки обставин справи, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч. 2 ст. 220 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій в межах касаційної скарги.

Судами встановлено, що між ТОВ «Прайм-продукт» (покупець) та фірмою China Kunyu Industrial Co LTD (продавець) укладено контракт від 13 січня 2014 року РР-0412 на поставку томатної пасти. Сторонами контракту узгоджена специфікація від 13 січня 2014 року № 1 з наступними умовами поставки: кількість - 105150,00 кг; вартість за тону - 1300,00 доларів США; загальна вартість - 127 335,00 доларів США; порядок оплати - передплата не пізніше 7 днів з дати надання коносаменту; строк поставки - 01 квітня 2014 року; місце поставки - порт міста Одеса, Україна.

На виконання умов контракту 24 березня 2014 року ТОВ «Прайм-продукт» здійснило перерахування на банківський рахунок China Kunyu Industrial Co LTD грошової суми у розмірі 127 335,00 доларів США.

27 березня 2014 року China Kunyu Industrial Co LTD здійснило поставку до морського порту міста Одеса Україна наступного товару: «томатна паста без додання оцту, з вмістом сухих речовин (BRIX) 36-38% СВ» країна виробництва - Китай. Того ж дня ПП «Трокул», яке діяло від імені ТОВ «Прам-продукт», як декларанта, подана митна декларація №500060001/2014/010674, з долученням до неї документів на підтвердження митної вартості, а саме: зовнішньоекономічний договір від 13 січня 2014 року №РР-0412, інвойс від 13 січня 2014 року №CKY131108K-4/1, висновок про вартісні характеристики товару, підготовлені спеціалізованою експертною організацією від 26 березня 2014 року №0124-inf, копія митної декларації країни відправлення від 15 січня 2014 року №20066465. Митна вартість товару в цій декларації визначена за першим методом, тобто за ціною договору щодо товарів, які імпортуються (вартість операції).

Під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган дійшов висновку, що в поданих декларантом документах містяться розбіжності, які полягають у наступному:

- відсутнє документальне підтвердження розрахунку за товар у вигляді 100% передплати, як це передбачено у п. 5 зовнішньоекономічного контракту від 13 січня 2014 року №РР-0412;

- в копії митної декларації країни відправлення відсутні підтверджуючі штампи, печатки, що передбачено бланком митної декларації країни відправлення;

- в документах виробника, що підтверджують якість товару, а саме: в сертифікаті аналізу від 13 січня 2014 року №05025, санітарному сертифікаті від 13 січня 2014 року №05025, фіто санітарному сертифікаті від 13 січня 2014 року №05025, сертифікаті якості від 13 січня 2014 року №05025 про походження товару від 13 січня 2014 року №G30013 різні підписи виробника продукції.

Виявивши такі недоліки, Митниця з посиланням на ч. 3 ст. 53 МК України повідомила декларанта про необхідність протягом 10 днів надати додаткові документи для підтвердження заявленої митної вартості, які передбачені у цій статті.

Декларант на зворотному боці декларації митної вартості письмово повідомив про неможливість надання протягом визначеного терміну витребуваних документів та відмовився від їх надання, а також просив завершити митне оформлення у встановлені ч. 1 ст. 255 МК України строки.

27 березня 2014 року Митниця прийняла картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №500060001/2014/00127 та рішення про коригування митної вартості товарів 500060001/2014/610028/1, яким відповідач збільшив митну вартості товару з 1 300,00 доларів США до 1 430,00 доларів США за тонну.

Позивач скористався передбаченим ч. 7 ст. 55 МК України правом отримати задекларований товар у вільний обіг при незгоді з рішенням митного органу про коригування заявленої митної вартості шляхом надання фінансових гарантій в порядку, передбаченому розділом Х МК України, сплативши митні платежі, обчислені згідно з митною вартістю товару, визначеною митним органом, та подавши 27 березня 2014 року нову митну декларацію №500060001/2014/10782. 28 березня 2014 року товар випущено у вільний обіг.

16 квітня 2014 року Митним постом «Одеса-порт» Південної митниці Міндоходів зареєстрована заява ТОВ «Прайм-продукт» № 1660 про визнання заявленої митної вартості від 15 квітня 2014 року вих. №184, в якій позивач надає пояснення стосовно виявлених Митницею недоліків у наданих документах та надав додаткові документи на підтвердження заявленої позивачем митної вартості товару, а саме: копію прайс-листа, копію контракту від 09 грудня 2013 року; копії платіжних доручень про здійснення оплати вартості товару; копії платіжних доручень про оплату митних зборів та надання гарантії.

Докази розгляду митним органом вказаної заяви від 16 квітня 2014 року і доданих до неї документів та прийняття за нею відповідного рішення відсутні.

Представник відповідача у суді першої інстанції пояснив, що вказана заява надіслана до Митного посту «Одеса-Порт», у зв'язку з чим у Південної митниці відсутні відомості щодо її опрацювання, оскільки заява подана не до належного органу.

Вважаючи такі рішення і картку відмови Митниці протиправними, ТОВ «Прайм-продукт» звернулось до суду з цим позовом.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що 16 квітня 2014 року, тобто протягом 80 днів з дня випуску товарів, позивач звернувся до митного органу із заявою від 15 квітня 2014 року вих. №184 про визнання заявленої митної вартості, надавши при цьому додаткові документи, які спростовували виявлені відповідачем розбіжності, у тому числі й копії платіжних доручень про здійснення 24 березня 2014 року оплати вартості товару на банківський рахунок China Kunyu Industrial Co LTD у розмірі 127 335,00 доларів США. У той же час митний орган не прийняв за цією заявою жодного рішення, яке передбачено ч. 9 ст. 55 МК України. Водночас, якщо розгляд та вирішення заяв про визнання заявленої митної вартості повинно здійснюватися безпосередньо фахівцями Південної митниці, а не Митного посту «Одеса-порт», то надходження такої заяви до цього Митного посту не звільняє відповідача від обов'язку розгляду такої заяви з прийняттям відповідного рішення. Отже, суди попередніх інстанцій дійшли висновку про наявність підстав для задоволення позову, оскільки позивач у порядку, визначеному ст. 55 МК України в межах 80 днів з дня випуску товарів підтвердив заявлену ним митну вартість товару за першим методом.

Суд касаційної інстанції погоджується з таким висновком судів та зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 49 МК України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Ч. 1 ст. 51 МК України визначено, що митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.

Згідно зі змістом частини другої статті 52 МК України декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов'язані: заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об'єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; нести всі додаткові витрати, пов'язані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації.

Відповідно до ч.ч. 1 і 2 ст. 53 МК України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п'ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об'єктом купівлі-продажу); якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Як установлено судами попередніх інстанцій, вказані у наведеній нормі обов'язкові документи позивач митному органу 27 березня 2014 року для підтвердження заявленої митної вартості товару надав не в повному обсязі, зокрема не надано платіжних документів, які підтверджували оплату товару.

Згідно з ч. 3 ст. 53 МК України у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов'язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов'язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов'язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); виписку з бухгалтерської документації; ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; копію митної декларації країни відправлення; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Водночас, відповідно до положень статті 54 МК України контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється органом доходів і зборів шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.

За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів орган доходів і зборів визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.

Орган доходів і зборів під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобов'язаний, зокрема, здійснювати контроль заявленої декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих зазначеними особами документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Згідно з ч. 5 ст. 54 МК України передбачено, що орган доходів і зборів з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право серед іншого у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості.

Крім того, у ч. 6 ст. 54 МК України установлено, що орган доходів і зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; надходження до органу доходів і зборів документально підтвердженої офіційної інформації органів доходів і зборів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

Аналіз положень частини третьої статті 53, частин першої, другої та п'ятої статті 54, статті 58 МК України дає підстави для висновку про те, що орган доходів і зборів при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості зобов'язаний перевірити складові числового значення митної вартості, правильність розрахунку, здійсненого декларантом, упевнитись в достовірності та точності заяв, документів чи розрахунків, поданих декларантом, а також відсутності обмежень для визначення митної вартості за ціною договору, наведених у статті 58 Митного кодексу України.

Орган доходів і зборів має право відійти від наведених вище законодавчих обмежень, що пов'язують з перевіркою основного переліку документів, які підтверджують митну вартість, та витребувати від декларанта додаткові документи лише якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, адже такі вади не дозволяють органу доходів і зборів законно здійснити визначений законом мінімум митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи для розмитнення задекларованого товару.

З метою усунення розбіжностей у документах, усунення сумнівів щодо підробки документів або з'ясування відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, які виявились відсутніми, закон надає право митному органу витребувати від декларанта інші додаткові документи, що перелічені в ч. 3 ст. 53 МК України.

Як установлено судами попередніх інстанцій, підставою для витребовування додаткових документів стали, як вважає митний орган, розбіжності у наданих позивачем документах.

Додатково витребувані документи для підтвердження заявленої митної вартості товару позивач також не надав.

Згідно з ч. 1 ст. 55 МК України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається органом доходів і зборів у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо органом доходів і зборів у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

Зважаючи на те, що позивачем 27 березня 2014 року надано не всі передбачені ч. 2 ст. 53 МК України обов'язкові документи для підтвердження заявленої митної вартості товару і на вимогу митного органу не надано додаткові передбачені ч. 3 ст. 53 МК України документи, колегія суддів погоджується з позицією відповідача щодо неповноти відомостей для здійснення митного оформлення товару за першим методом та обґрунтованості прийняття оспорюваних картки відмови і рішення про коригування митної вартості.

Проте, надаючи правову оцінку спірним відносинам у цій справі, суд касаційної інстанції виходить з такого.

Відповідно до ч.ч. 7-10 ст. 55 МК України у випадку незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням органу доходів і зборів про коригування заявленої митної вартості товарів орган доходів і зборів за зверненням декларанта або уповноваженої ним особи випускає товари, що декларуються, у вільний обіг за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю цих товарів, визначеною декларантом або уповноваженою ним особою, та забезпечення сплати різниці між сумою митних платежів, обчисленою згідно з митною вартістю товарів, визначеною декларантом або уповноваженою ним особою, та сумою митних платежів, обчисленою згідно з митною вартістю товарів, визначеною органом доходів і зборів, шляхом надання гарантій відповідно до розділу X цього Кодексу. Строк дії таких гарантій не може перевищувати 90 календарних днів з дня випуску товарів.

Протягом 80 днів з дня випуску товарів декларант або уповноважена ним особа може надати органу доходів і зборів додаткові документи для підтвердження заявленої ним митної вартості товарів, що декларуються.

У разі надання декларантом або уповноваженою ним особою додаткових документів орган доходів і зборів розглядає подані додаткові документи і протягом 5 робочих днів з дати їх подання виносить письмове рішення щодо визнання заявленої митної вартості та скасовує рішення про коригування заявленої митної вартості або надає обґрунтовану відмову у визнанні заявленої митної вартості з урахуванням додаткових документів. У такому випадку надана фінансова гарантія відповідно повертається (вивільняється) або реалізується в порядку та у строки, визначені цим Кодексом.

Якщо орган доходів і зборів протягом строку, зазначеного у частині дев'ятій цієї статті, не надає обґрунтованої відмови у визнанні заявленої митної вартості з урахуванням додаткових документів, вважається, що декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість товарів визначено правильно. У такому випадку орган доходів і зборів скасовує рішення про коригування заявленої митної вартості, а надана фінансова гарантія повертається (вивільняється) у порядку та строки, визначені цим Кодексом.

Як установлено, вимога про витребування у позивача додаткових документів обґрунтована виявленими недоліками у наданих декларантом документах на підтвердження митної вартості товару, основним з яких була відсутність у наданих документах документального підтвердження розрахунку за товар у вигляді 100% передплати, як це передбачено у п. 5 зовнішньоекономічного контракту від 13 січня 2014 року №РР-0412.

У межах визначених законодавством 80 днів позивач усунув зазначені недоліки та надав структурному підрозділу Митниці - митному посту «Одеса-порт» банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару і підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару, як того вимагають положення ч. 2 ст. 53 МК України.

Що стосується інших недоліків та розбіжностей, наявних, на думку відповідача, у наданих позивачем до митного оформлення документах, зокрема відсутності штампів, печаток у декларації країни відправлення та різних підписів виробника продукції у сертифікатах на товар, то суд враховує наступне.

Різні підписи виробника продукції у сертифікаті аналізу від 13 січня 2014 року №05025, санітарному сертифікаті від 13 січня 2014 року №05025, фіто санітарному сертифікаті від 13 січня 2014 року №05025, сертифікаті якості від 13 січня 2014 року №05025 про походження товару від 13 січня 2014 року №G30013 та відсутність штампів, печаток на декларації країни відправлення жодним чином не можуть свідчити про те, що надані позивачем документи містять розбіжності, у них наявні ознаки підробки або вони не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, яка була сплачена, оскільки вказані документи не впливають на складові митної вартості товару, надані позивачем добровільно та не є обов'язковими згідно з положеннями ч.ч. 2, 3 ст. 53 МК України.

Водночас, зокрема скориставшись правом, передбаченим ст. 55 МК України, позивач надав Митниці всі обов'язкові документи, які підтверджують заявлену ним митну вартість товару за ціною договору, і вказані документи є повними, розбіжностей чи ознак підробки не містять.

Таким чином, оскільки позивач у межах 80 днів з дня випуску товарів підтвердив заявлену митну вартість товарів, Митниця на підставі заяви від 15 квітня 2014 року відповідно до приписів ст. 55 МК України повинна була скасувати рішення про коригування митної вартості.

Доводи касатора стосовно звернення позивача з відповідною заявою від 15 квітня 2014 року до неналежного органу - структурного підрозділу Південної митниці митного посту «Одеса-порт» не заслуговують на увагу, оскільки, як установлено судами попередніх інстанцій, оспорювані картка відмови і рішення про коригування митної вартості товару прийнято саме митним постом «Одеса-порт». Крім того, колегія суддів погоджується з позицією суду апеляційної інстанції про те, що організація розгляду заяв про визнання заявленої митної вартості належить до повноважень відповідача, який зобов'язаний забезпечити своєчасний та належний розгляд таких заяв, у тому числі і передачу таких заяв для вирішення уповноваженій на те посадовій особі. Таким чином, якщо розгляд та вирішення заяв про визнання заявленої митної вартості повинно здійснюватися безпосередньо фахівцями Південної митниці, а не митного посту «Одеса-Порт», то надходження такої заяви до цього митного посту не звільняє відповідача від обов'язку розгляду такої заяви з прийняттям відповідного рішення.

Отже, не забезпечивши розгляд заяви позивача від 15 квітня 2014 року з доданими до неї документами та прийняття відповідного рішення, Митниця всупереч критеріям ч. 3 ст. 2 КАС України діяла недобросовісно.

Таким чином, правильним є висновок суду апеляційної інстанції про те, що отримавши товар під фінансові гарантії, позивач дотримався приписів ч.7-10 ст. 55 МК України, додатково надавши митному органу разом із заявою від 15 квітня 2014 року вих. №184 про визнання заявленої митної вартості належні документи на підтвердження заявленої митної вартості товару у митній декларації від 27 березня 2014 року №500060001/2014/010674.

Разом з тим, відповідач приписів вказаної статті не дотримався, відповідного рішення, яке передбачено ч. 9 ст. 55 МК України не прийняв, і цей факт в силу приписів ч. 10 ст. 55 МК України є підтвердженням правильності визначення позивачем митної вартості товару у митній декларації від 27 березня 2014 року №500060001/2014/010674 та є підставою для скасування рішення відповідача про коригування митної вартості.

З урахуванням викладеного, доводи касаційної скарги спростовуються викладеними вище нормам и права та встановленими обставинами справи, у зв'язку з чим відсутні підстави для її задоволення та скасування чи зміни оскаржуваних судових рішень.

Згідно з ч. 1 ст. 220 КАС України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Відповідно до ч. 3 ст. 2201 КАС України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст.ст. 220, 2201, 223, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

у х в а л и в:

Касаційну скаргу Південної митниці Міндоходів відхилити.

Постанову Одеського окружного адміністративного суду від 26 грудня 2014 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 18 лютого 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі та не підлягає оскарженню, проте може бути переглянута з підстав, у строк та у порядку, визначених статтями 237, 238, 2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: