Справа № 2а-10838/10/2670
Суддя: Пісоцька О.В.
Дата ухвалення: 2010-12-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

20 грудня 2010 року № 2а-10838/10/2670

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі:

судді: Пісоцької О.В.

за участю секретаря

судового засідання ОСОБА_1,

розглянувши у приміщенні суду у місті Києві у відкритому судовому засіданні справу

за позовною заявою приватного підприємства «Матар»
доГоловного управління з питань реклами виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації)
провизнання протиправними дій та скасування наказу,

ВСТАНОВИВ:

Приватне підприємство «Матар»(далі ПП «Матар», позивач) звернулося до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовною заявою до Головного управління з питань реклами виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (далі Управління з питань реклами, відповідач), в якій, з урахуванням уточнень від 25 листопада 2010 року, просило:

- визнати протиправними дії щодо видачі наказів «Про демонтаж рекламних засобів»від 01 червня 2010 року №16 та від 21 червня 2010 року №23,

- скасувати наказ «Про демонтаж рекламних засобів»від 21 червня 2010 року №23 (далі наказ №23).

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги просила задовольнити, обґрунтовуючи їх тим, що вивіска, яка підлягає демонтажу згідно наказу №23, не є рекламою, а тому вказаний наказ є необґрунтованим та підлягає скасуванню.

Звертала увагу суду на те, що скасування відповідачем власного наказу від 01 червня 2010 року №16 підтверджує його невідповідність чинному законодавству і протиправність дій Управління з питань реклами щодо видачі таких наказів.

Крім того, представник ПП «Матар»посилалася на те, що відповідачем взагалі не зясовувалися питання щодо наявності у власника знака GOLD»відповідних документів, оскільки запитів про їх витребовування не надходило. Також, як зазначила представник позивача, жодний з вказаних наказів належним чином до відома позивача не доведено, як і підстави їх прийняття.

Управління з питань реклами проти задоволення позову заперечувало.

В судовому засіданні представник Управління з питань реклами зазначила, що позивач помилково відніс обєкт демонтажу до вивіски, оскільки у розумінні Закону України «Про рекламу»останнє є рекламою.

Вказувала, що ПП «Матар»не дотримано порядку розміщення зовнішньої реклами в частині отримання відповідного дозволу. Зазначила про відсутність доказів, які б вказували, що Управлінням з питань реклами зясовувалося питання про наявність відповідних у позивача документів.

Представник відповідача вважає, що як наказ №16 від 01 червня 2010 року, так і наказ №23 від 21 червня 2010 року відповідають вимогам чинного законодавства, проте підстав скасування первинного наказу №16 не вказала. Зауважила, що розпорядження, на підставі якого прийняті накази не реєструвалося, оскільки вимоги чинного законодавства не встановлюють такого обовязку для органів місцевого самоврядування.

Згідно з частиною третьої статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України 20 грудня 2010 року о 16год. 51хв. у відкритому судовому засіданні проголошено вступну та резолютивну частини постанови про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, суд дійшов наступних висновків.

Основні засади рекламної діяльності в Україні, відносини, що виникають у процесі виробництва, розповсюдження та споживання реклами визначає Закон України «Про рекламу»від 03 липня 1996 року N270/96-ВР (далі Закон №270).

Положення статті 1 вказаного Закону визначають, що реклама - це інформація про особу чи товар, розповсюджена в будь-якій формі та в будь-який спосіб і призначена сформувати або підтримати обізнаність споживачів реклами та їх інтерес щодо таких особи чи товару.

Також зі змісту вказаної статті вбачається, що реклама в залежності від розміщення поділяється на зовнішню та внутрішню. Зовнішньою рекламою в розумінні статті 1 Закону №270 є реклама, що розміщується на спеціальних тимчасових і стаціонарних конструкціях, розташованих на відкритій місцевості, а також на зовнішніх поверхнях будинків, споруд, на елементах вуличного обладнання, над проїжджою частиною вулиць і доріг.

Відповідно до частини шостої статті 9 Закону №270 вивіска чи табличка з інформацією про зареєстроване найменування особи, знаки для товарів і послуг, що належать цій особі, вид її діяльності (якщо це не випливає із зареєстрованого найменування особи), час роботи, що розміщені на внутрішній поверхні власного чи наданого у користування особі приміщення, на зовнішній поверхні будинку чи споруди не вище першого поверху або на поверсі, де знаходиться власне чи надане у користування особі приміщення, біля входу в таке приміщення, не вважається рекламою.

Як вбачається з наявних в матеріалах справи доказів, зокрема, з фотографічного знімку вивіски GOLD ДЖЕНТЕЛЬМЕН КЛУБ», а також з пояснень представників сторін, остання була наявна станом на 01 червня 2010 року, мала дві частини: перша - LID GOLD ДЖЕНТЕЛЬМЕН КЛУБ»та друга, розташована нижче від першої частини, - «открытие в июне! тел: , www.solidgold.ua» (далі обєкт).

Обєкт розміщений на поверсі будинку на зовнішній поверхні споруди на другому поверсі, де знаходиться надане у користування ПП «Матар»приміщення (договір оренди нежитлового приміщення від 31 березня 2010 року №3103).

Обєкт інформує про надання послуг у сфері розваг «клуб», LID GOLD»- знак для товарів і послуг, що належить позивачу (ліцензійний договір від 01 червня 2010 року, свідоцтво №119948). Проте, розташована нижче друга частина вивіски має рекламний характер. Одночасно, судом встановлено, що загалом зазначений обєкт не містить всього обсягу інформації, необхідної для визнання його вивіскою чи табличкою, зокрема, - відсутній час роботи клубу.

Таким чином, суд дійшов висновку, що вказаний обєкт не може бути віднесений до вивіски у розумінні Закону №270.

Разом з тим, відповідачем не надано жодного доказу, який би підтвердив наявність вказаного обєкту на час прийняття спірного наказу №23 - 21 червня 2010 року, тоді як позивач посилається на внесення суттєвих змін у зміст цього обєкту у вказаний час.

Частина друга статті 19 Конституції України закріплює, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною першою статті 16 Закону №270 розміщення зовнішньої реклами у населених пунктах провадиться на підставі дозволів, що надаються виконавчими органами сільських, селищних, міських рад, та в порядку, встановленому цими органами на підставі типових правил, що затверджуються Кабінетом Міністрів України.

На виконання вказаної норми Закону №270 Кабінетом Міністрів України Постановою від 29 грудня 2003 р. №2067 затверджено Типові правила розміщення зовнішньої реклами (далі Типові правила №2067).

Приписи абзацу першого пункту 3 Типових правил визначають, що зовнішня реклама розміщується на підставі дозволів та у порядку, встановленому виконавчими органами сільських, селищних, міських рад відповідно до цих Правил.

Аналізуючи норми чинного законодавства, суд дійшов висновку, що на момент винесення наказу №16 від 01 червня 2010 року, на території міста Києва чинним був Порядок розміщення зовнішньої реклами в м. Києві, затверджений Розпорядженням Київської міської державної адміністрації від 23 серпня 2007 року №1100 (зі змінами та доповненнями) та зареєстрований в Головному управлінні юстиції у місті Києві 28 серпня 2007 р. за №21/756 (далі Порядок №1100).

Пунктом 1.2 Порядку №1100 визначено, що останній регулює правові відносини між виконавчим органом Київської міської ради (Київською міською державною адміністрацією) та фізичними і юридичними (незалежно від форми власності та підпорядкованості) особами, що виникають у процесі розміщення зовнішньої реклами на території м. Києва, та визначає порядок надання дозволів на її розміщення, вимоги до проектування рекламних засобів, визначення та погодження місць встановлення рекламних засобів, розміщення (встановлення, монтаж, нанесення), експлуатації та демонтажу, а також порядок контролю за дотриманням вимог цього Порядку.

Згідно з абзацом першим п. 1.3 Порядку №1100 Головне управління з питань реклами виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), яке уповноважене виконавчим органом Київської міської ради (Київською міською державною адміністрацією) виконувати покладені на нього функції, передбачені цим Порядком та Положенням, є робочим органом у розумінні вказаного порядку.

Відповідно до пункту 3 Положення про Головне управління з питань реклами виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації), затвердженого рішенням Київської міської ради від 28 вересня 2006 року №7/64 (далі Положення №7/64), останнє в своїй діяльності керується Конституцією України, законами України, указами і розпорядженнями Президента України, постановами і розпорядженнями Кабінету Міністрів України, рішеннями Київської міської ради, розпорядженнями Київського міського голови, розпорядженнями виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації).

Разом з тим, посилання в наказі від 01 червня 2010 року №16 та в наказі від 21 червня 2010 року №23 про те, що останні були прийняті на підставі Порядку розміщення зовнішньої реклами в місті Києві, затвердженого Розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київською міською державною адміністрацією) від 23 грудня 2009 року №1423, суперечить вимогам чинного законодавства виходячи з наступного.

Відповідно до пунктів 1, 2 Указу Президента України «Про державну реєстрацію нормативно-правових актів міністерств та інших органів виконавчої влади»від 03 жовтня 1992 року №493/92 з 1 січня 1993 року нормативно-правові акти, які видаються міністерствами, іншими органами виконавчої влади, органами господарського управління та контролю і які зачіпають права, свободи й законні інтереси громадян або мають міжвідомчий характер, підлягають державній реєстрації. Державну реєстрацію нормативно-правових актів обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій, їх управлінь, відділів, інших підрозділів, а також місцевих органів господарського управління та контролю здійснюють: обласні, Київське та Севастопольське міські управління юстиції.

Згідно з пунктом 4 Положення про державну реєстрацію нормативно-правових актів міністерств та інших органів виконавчої влади, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 28 грудня 1992 р. №731, державній реєстрації підлягають нормативно-правові акти будь-якого виду (постанови, накази, інструкції тощо), якщо в них є одна або більше норм, що: а) зачіпають соціально-економічні, політичні, особисті та інші права, свободи й законні інтереси громадян, проголошені й гарантовані Конституцією та законами України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколами до неї, міжнародними договорами України, згоду на обов'язковість яких надано Верховною Радою України, та acquis communautaire, а також з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, встановлюють новий або змінюють, доповнюють чи скасовують організаційно-правовий механізм їх реалізації; б) мають міжвідомчий характер, тобто є обов'язковими для інших міністерств, органів виконавчої влади, а також органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій, що не входять до сфери управління органу, який видав нормативно-правовий акт.

Судом встановлено, що Розпорядження Київської міської державної адміністрації від 23 грудня 2009 року №1423, яким затверджено Порядок розміщення зовнішньої реклами в місті Києві, не зареєстроване у встановленому чинним законодавством порядку в Головному управління юстиції в місті Києві, а тому останнє не може вважатися чинним, що усуває підстави його виконання та застосування.

Отже, прийняття відповідачем наказів від 01 червня 2010 року №16 та від 21 червня 2010 року №23 на підставі вказаного розпорядження Київської міської державної адміністрації від 23 грудня 2009 року №1423 є безпідставним.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині неправомірності дій Управління з питань реклами під час винесенні наказів від 01 червня 2010 року №16 та від 21 червня 2010 року №23.

Крім того, пунктом 18 Порядку №1100 визначено, що демонтаж це комплекс заходів, які передбачають відокремлення рекламних засобів разом з основою від місця її розташування та транспортування на спеціально відведеній території для подальшого зберігання. При цьому демонтаж та наступне зберігання рекламного засобу не передбачає переходу права власності на нього до територіальної громади міста Києва.

Демонтаж рекламних засобів у випадках, встановлених п. 18.2 Порядку №1100, здійснюється на підставі наказу робочого органу за попереднім погодженням Комісії з питань розміщення реклами в місті Києві, що створюється розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київською міською державною адміністрацію) та уповноважується останнім виконувати покладені на неї функції у сфері реклами.

Демонтаж рекламних засобів здійснюється після направлення власнику (законному користувачу) припису з відповідною вимогою.

Управління з питань реклами направляє розповсюджувачу зовнішньої реклами припис з вимогою про усунення у 3-денний строк порушень порядку розміщення зовнішньої реклами. Припис направляється в письмовій формі поштою з повідомленням про вручення або вручається уповноваженому представнику розповсюджувача зовнішньої реклами особисто під підпис. Інформація про направлені приписи реєструється робочим органом у відповідному журналі. У випадках, передбачених підпунктами «б», «г», «д»пункту 18.2 цього Порядку до припису додається Акт, в якому фіксуються виявлені порушення, за підписом представників робочого органу та КП «Київреклама».

З пояснень Управління з питань реклами та матеріалів справи не вбачається, що останнє здійснювало заходи щодо направлення позивачу припис з вимогою про усунення порушень порядку розміщення зовнішньої реклами. Крім того, Управлінням з питань реклами не було дотримано вимог Порядку №1100 в частині видачі наказу про демонтаж рекламних засобів, а саме в матеріалах справи відсутня згода Комісії з питань розміщення реклами у місті Києві на демонтаж рекламного засобу.

Суд критично оцінює пояснення представника відповідача щодо відсутності вказівки в законодавстві на обовязковість надання такої згоди Комісією. Такі твердження є безпідставними, оскільки наявність вказаної вимоги у нормативно-правовому акті вже передбачає її обовязкове виконання.

Крім того, як встановлено вище, докази, щодо наявності вказаного обєкту з відповідним рекламним змістом станом на 21 червня 2010 року, відповідачем не надані.

Отже, наказ №23 прийнятий відповідачем з порушенням приписів чинного законодавства, а також на підставі нечинного нормативного акту. З огляду на зазначене, суд вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити і в частині скасування наказу №23.

Частиною першою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд при вирішенні справи керується, зокрема, принципом законності.

Згідно з частиною другою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідач не надав доказів, які б спростували доводи позивача.

Таким чином, оцінивши за правилами, встановленими статтею 86 Кодексу адміністративного судочинства України, наявні в матеріалах справи докази та пояснення представників сторін, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню шляхом визнання протиправними дій Управління з питань реклами щодо видачі наказів «Про демонтаж рекламних засобів»від 01 червня 2010 року №16 та від 21 червня 2010 року №23, а також - скасування наказу №23.

Враховуючи вимоги статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України відшкодуванню з рахунків Державного бюджету України на користь ПП «Матар» підлягають витрати, повязані зі сплатою останнім судового збору, у розмірі 03грн. 40коп.

Керуючись статтями 7, 9, 69-72, 94, 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України Окружний адміністративний суд міста Києва

ПОСТАНОВИВ:

Позов приватного підприємства «Матар»задовольнити.

Визнати протиправними дії Головного управління з питань реклами виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) щодо видачі наказів «Про демонтаж рекламних засобів»від 01 червня 2010 року №16 та від 21 червня 2010 року №23.

Скасувати наказ Головного управління з питань реклами виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) «Про демонтаж рекламних засобів»від 21 червня 2010 року №23.

Стягнути з рахунків Державного бюджету України на користь приватного підприємства «Матар»03грн. 40коп. витрат, повязаних зі сплатою судового збору.

Постанова набирає законної сили відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя О.В. Пісоцька