Справа № 201/8846/16-а(2-а/201/943/2016)
Суддя: Іванов С.М.
Дата ухвалення: 2016-11-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

02 листопада 2016 рокусправа № 201/8846/16-а(2-а/201/943/2016)

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Іванова С.М.

суддів: Панченко О.М. Суховарова А.В.

за участю секретаря судового засідання: Яковенко О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Центрального об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Дніпропетровську на постанову Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 20 липня 2016 року у справі № 201/8846/16-а (2-а/201/943/2016) за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Центрального об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Дніпропетровську про зобов'язання поновити виплату пенсії, -

ВСТАНОВИВ:

У червні 2016 року ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до Центрального об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Дніпропетровську (далі - відповідач), в якому просив суд зобов'язати відповідача поновити виплату пенсії з 07 жовтня 2009 року відповідно до ст. 49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», в порядку, передбаченому частиною третьою статті 35 цього Закону, з проведенням індексації і компенсацією втрати частини доходів.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що проживаючи на даний час в Ізраїлі, має право на виплату пенсії за віком відповідно до ст. 49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та рішення Конституційного Суду України №25-рп/2009. Факт його проживання за кордоном за умови наявності громадянства України не може бути підставою для відмови у виплаті належних йому пенсійних виплат.

Постановою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 20 липня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_1 до Центрального об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Дніпропетровську про зобов'язання поновити виплату пенсії задоволено.

Зобов'язано Центральне об`єднане управління Пенсійного фонду України в м. Дніпропетровськупоновити виплату пенсії за віком ОСОБА_1 з дати припинення.

Не погодившись з рішенням суду, Центральне об`єднане управління Пенсійного фонду України в м. Дніпропетровську подало апеляційну скаргу, в якій просило скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нову постанову, якою у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

В обґрунтування своїх вимог посилалися на те, що позивачем було пропущено строки звернення до суду за захистом своїх прав, оскільки виплата пенсії ОСОБА_1 була припинена ще у 2005 році. Крім того, відповідно до приписів чинного законодавства для призначення пенсії пенсіонером має подаватися документ, що посвідчує особу, а саме паспорт і пенсія відновлюється з дати подання відповідної заяви.

Представник відповідача в судовому засіданні просив задовольнити вимоги апеляційної скарги на підставах, що в ній зазначені, та скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Представник позивача в судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційної скарги, зазначав, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, а тому підлягає залишенню без змін.

Заслухавши представників сторін, перевіривши матеріали справи, оцінивши доводи апеляційної скарги та правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права в межах доводів останньої, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, є громадянином України на підставі закордонного паспорту громадянина України та з 2005 року постійно проживає в Ізраїлі (а.с.50-51).

26.02.2016 року представник позивача звернувся до відповідача із заявою про поновлення позивачу раніше призначеної пенсії за віком (а.с.81).

Відповідно до листа пенсійного органу від 04.03.2016 р. № 1994/05/27 позивача було відмовлено у поновленні пенсії за віком з огляду подання відповідної заяви не особисто, а на підставі довіреності (а.с.67-68).

Зобов'язання відповідача поновити виплату пенсії за віком з 07.10.2009 року і є предметом судового розгляду.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 в повному обсязі, суд першої інстанції виходив з того, що громадянин України, проживаючи в Ізраїлі, має такі ж самі конституційні права, як і громадянин України, який проживає на території України, що передбачено приписами Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та рішенням Конституційного Суду України №25-рп/2009 від 07.10.2009 року, а тому пенсія останньому має бути поновлена з часу її припинення.

Однак, колегія суддів апеляційного суду не в повній мірі погоджується з висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з положеннями ст. 24 Конституції України, громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не може бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України.

Статтею 51 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», у разі виїзду пенсіонера на постійне місце проживання за кордон пенсія, призначена в Україні, за заявою пенсіонера може бути виплачена йому за шість місяців наперед перед від'їздом, рахуючи з місяця, що настає за місяцем зняття з обліку за місцем постійного проживання. Під час перебування за кордоном пенсія виплачується в тому разі, якщо це передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України.

Рішенням Конституційного Суду України від 07 жовтня 2009 року за № 25-рп/2009 щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень п. 2 ч. 1 ст. 49, другого речення ст. 51 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» зазначені положення визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними).

Відповідно до Закону України «Про Конституційний Суд України» та рішення Конституційного Суду України № 15-рп/2000 від 14.12.2000 закони, правові акти або окремі положення визнані за цими рішеннями неконституційними, не підлягають застосуванню, як такі, що відповідно до ч. 2 ст. 152 Конституції України втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що ОСОБА_1 має право на поновлення йому виплати пенсії за віком, однак не звернув уваги на те, що згідно з ч. 1 ст. 99 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Частиною другою вказаної статті встановлено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

У відповідності до ч. 1 ст. 100 КАС України, адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала.

Практика Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" є джерелом права, також свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду за захистом порушених прав (наприклад, справа "Стаббігс та інш. проти Великобританії" рішення від 22.10.1996 р., "Девеер проти Бельгії" рішення від 27.02.1980р.).

Отже, враховуючи дату звернення позивача до суду, а саме 08 червня 2016 року (а.с.37), шестимісячний строк на звернення до суду з позовом та період, за який позивач просить суд захистити його права, колегія суддів приходить до висновку, що права позивача підлягають захисту з 09 грудня 2015 року.

При цьому колегія суддів апеляційного суду зазначає, що жодних клопотань про поновлення пропущеного строку звернення до суду із зазначенням поважних причин такого пропуску від позивача ні до суду першої інстанції, ні до апеляційного суду не надходило.

Таким чином, позовні вимоги за період з 07 жовтня 2009 року (дата, зазначена в прохальній частині позову) по 08 грудня 2015 року включно у відповідності до приписів ст. 100 КАС України підлягають залишенню без розгляду.

Правомірність застосування приписів ст. ст. 99,100 КАС України до вказаних правовідносин підтверджена і правовою позицію Верховного Суду України відповідно до постанови від 12 квітня 2016 року у справі № 462/9427/13-а.

Стосовно позовних вимог ОСОБА_1 за період з 09 грудня 2015 року, колегія суддів апеляційного суду вважає за необхідне зазначити наступне.

Частиною 5 пункту 1.7 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» днем звернення за перерахунком пенсії, переведенням з одного виду пенсії на інший, поновленням виплати пенсії, виплатою недоотриманої пенсії у зв'язку зі смертю вважається день прийняття органом, що призначає пенсію, заяви з усіма необхідними документами.

Враховуючи те, що заяву про поновлення виплати пенсії було подано представником позивача до Центрального об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Дніпропетровську лише 26 лютого 2016 року, поновлення виплати пенсії ОСОБА_1 повинно здійснюватися саме з вказаної дати.

З огляду на вказане, колегія суддів приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 за період з 09 грудня 2015 року по 25 лютого 2016 року включно не підлягають задоволенню з огляду на відсутність правових підстав для поновлення виплати пенсії до дати подання представником позивача відповідної заяви.

Також судом першої інстанції були залишені поза увагою, а отже не розглянуті позовні вимоги позивача щодо проведення індексації невиплаченої пенсії ОСОБА_1 та здійснення компенсації втрати частини доходу у зв'язку з несвоєчасною виплатою незаконно не поновленої, не нарахованої і не виплаченої пенсії.

Розгядаючи дані вимоги, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно частини першої статті 2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, пенсії. Відповідно до статті 4 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 101 відсотка. Обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього Закону. Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений у частині першій цієї статті. У разі якщо грошові доходи населення підвищено з урахуванням прогнозного рівня інфляції випереджаючим шляхом, при визначенні обсягу підвищення грошових доходів у зв'язку із індексацією враховується рівень такого підвищення у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Згідно статті 6 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» у разі виникнення обставин, передбачених статтею 4 цього Закону, у встановленому законом порядку здійснюється перегляд розмірів у тому числі пенсій. Перегляд зазначених у частині першій цієї статті гарантій здійснюється у розмірах, що визначаються як результат добутку розміру доходу, що підлягає індексації в межах прожиткового мінімуму для відповідних соціальних і демографічних груп населення, та величини індексу споживчих цін.

У разі підвищення розмірів мінімальної заробітної плати, пенсії, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов'язкове державне соціальне страхування, стипендій, а також у разі зростання грошових доходів населення без перегляду їх мінімальних розмірів місяць, в якому відбулося підвищення, вважається базовим при обчисленні індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення. Індексація грошових доходів, отриманих громадянами за цей місяць, не провадиться. З наступного місяця здійснюється обчислення наростаючим підсумком індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації (абзац 1 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення).

Відповідно до абзацу 6 пункту 4 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, сума індексації грошових доходів, визначається як результат множення грошового доходу, що підлягає індексації, на величину приросту індексу споживчих цін, поділений на 100 відсотків. Отже, у разі відсутності перевищення індексом споживчих цін порогу індексації, встановленого у розмірі 101%, підстав для проведення індексації грошових доходів населення немає.

Тобто, в місяцях, коли величина приросту індексу споживчих цін не подолала поріг індексації, сума індексації грошових доходів залишається фіксованою.

При цьому, при підвищенні грошового доходу (пенсії) позивача необхідно керуватись нормами статті 4 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» та зразком нарахування індексу споживчих цін для проведення індексації приведеному у Додатку № 1 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, згідно з яким не проводиться індексація в місяці, в якому здійснено підвищення грошових доходів громадян.

Виходячи з цього, колегія суддів приходить до висновку, що вимоги позивача щодо проведення індексації невиплаченої пенсії позивача не підлягають задоволенню, оскільки з огляду на приписи вищенаведених правових норм питання визначення базового місяця, наявності факту перевищення індексом споживчих цін порогу індексації, встановленого у розмірі 101%, у взаємозв'язку з розміром пенсії, що має виплачуватись позивачу, належить до компетенції пенсійного органу при поновленні пенсії, нарахуванні та виплаті відповідних сум. При цьому у разі незгоди з діями відповідача щодо наявності чи відсутності підстав для нарахування індексації та її розмірів, позивач не позбавлений права звернутися за захистом своїх прав до суду.

Щодо вимог стосовно компенсації втрати частини доходу у зв'язку з несвоєчасною виплатою незаконно не поновленої, не нарахованої і не виплаченої пенсії ОСОБА_1, колегія суддів вважає вказані вимоги такими, що не підлягають задоволенню, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Статтею 2 вказаного закону передбачено, що компенсація громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Зважаючи на ту обставину, що пенсія позивачу нарахована не була, колегія суддів приходить до висновку, що підстави для компенсації втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати відсутні.

При цьому колегія суддів, перегядаючи рішення суду першої інстанції, звертає увагу останнього на допущені порушення норм процесуального права, а саме задовольнивши позовні вимоги позивача з дати припинення виплати пенсії, суд першої інстанції вийшов за межі позовних вимог, тому як позивачем ставилось питання про виплату пенсії з 07.10.2009 року, однак в своєму рішенні про це не зазначив та не обґрунтував такого висновку, як то передбачено ч. 2 ст. 11 КАС України.

Крім того, постановивши ухвалу про розгяд даної справи в скороченому провадженні (а.с.78), постанова суду від 20.07.2016 року (а.с.88) була винесена складом суду з зазначенням про відкритий судовий розгляд за відсутності в матеріалах справи ухвали про розгляд справи за загальними правилами КАС України, що є порушенням ч. 4 ст. 183-2 КАС України.

З урахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що фактично судом першої інстанції було розглянуто справу в скороченому провадженні.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 202 КАС України підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання

Керуючись ст.ст. 195, 197, 198, 202, 205, 206, 254 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Центрального об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Дніпропетровську - задовольнити частково.

Постанову Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 20 липня 2016 року у справі № 201/8846/16-а (2-а/201/943/2016) за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Центрального об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Дніпропетровську про зобов'язання поновити виплату пенсії - скасувати та прийняти нову, якою адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Центрального об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Дніпропетровську щодо відмови у поновленні виплати пенсії за віком ОСОБА_1.

Зобов'язати Центральне об`єднане управління Пенсійного фонду України в м. Дніпропетровську поновити ОСОБА_1 виплату пенсії за віком з 26 лютого 2016 року.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Центрального об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Дніпропетровську про зобов'язання поновити виплату пенсії за віком за період з 07 жовтня 2009 року по 08 грудня 2015 року включно - залишити без розгляду у зв'язку з пропуском строку звернення до суду за захистом своїх прав.

В задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 до Центрального об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Дніпропетровську про зобов'язання поновити виплату пенсії - відмовити за безпідставністю.

Постанова Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду є остаточною і у відповідності до ч. 10 ст. 183-2 КАС України в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Головуючий: С.М. Іванов

Суддя: О.М. Панченко

Суддя: А.В. Суховаров