Справа № 810/3223/16
Суддя: Василенко Г.Ю.
Дата ухвалення: 2016-11-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 листопада 2016 року 810/3223/16

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Василенко Г.Ю., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом Публічного акціонерного товариства "Факел" до Києво-Святошинської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області про скасування рішень,

в с т а н о в и в:

Публічне акціонерне товариство "Факел" звернулось до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Києво-Святошинської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області та, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, просить суд:

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Васильківської ОДПІ ГУ ДФС у Київській області від 04.02.2016 №;

- визнати протиправним та скасувати рішення ГУ ДФС у Київській області про результати розгляду скарги від 29.08.2016 №1968/10/10-36-10-01-04;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Васильківської ОДПІ ГУ ДФС у Київській області від 24.06.2016 №;

- визнати протиправним та скасувати рішення ГУ ДФС у Київській області про результати розгляду скарги від 08.09.2016 №2090/10/10-36-10-01-04.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення були прийняті відповідачем більш ніж через рік з моменту порушення вимог Закону України "Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті", а враховуючи те, що нарахування пені за порушення строків розрахунків в іноземній валюті по експортним операціям є адміністративно-господарською санкцію, позивач вважає, що відповідно до приписів ст. 250 Господарського кодексу України у нього відсутній обов'язок зі сплати пені за вказане порушення та є підставою для скасування оскаржуваних рішень. При цьому, позивач вказує на те, що податковий орган, приймаючи оскаржувані рішення щодо нарахування пені в сфері ЗЕД, мав діяти в межах граничних строків, установлених ч. 1 ст. 250 Господарського кодексу України, чого відповідачем не було дотримано.

Відповідач позов не визнав, надав суду письмові заперечення, в яких просив суд у задоволенні позову відмовити з тих підстав, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення прийнято у відповідності до вимог чинного законодавства та у зв'язку з порушенням позивачем вимог Закону України "Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті" в частині несвоєчасного надходження валютних коштів на його рахунок.

У судове засідання з'явився представник відповідача.

Представник позивача у судове засідання не з'явився, натомість подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутністю в порядку письмового провадження.

Відповідно до частини шостої статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Судом встановлено, що для розгляду і вирішення даної справи відсутня потреба у заслуховуванні свідків чи експертів, також немає інших перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, зазначених у статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України.

Таким чином, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження на підставі наявних у ній доказів.

Дослідивши матеріали справи, з'ясувавши всі фактичні обставини, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з таких підстав.

Як встановлено судом та не заперечується сторонами, у вересні 2014 року Васильківською ОДПІ ГУ ДФС у Київській області на підставі п.п.78.1.1 п. 78.1 ст. 78 Податкового кодексу України була проведена позапланова невиїзна перевірка ПАТ "Факел" з питань дотриманням вимог валютного законодавства при виконанні контракту №Tgaz-15/7-30 від 22.08.2013, за період з 17.12.2013 по 12.09.2014 згідно повідомлення ПАТ "КБ "Хрещатик" від 07.04.2014 №47/205-03/522.

За результатами проведеної перевірки складено Акт від 19.09.2014 №3438/10-07-22-02/04601469, згідно висновків якого встановлено порушення позивачем ст. 1 Закону України "Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті" від 23.09.1994 №185/94-ВР, а саме: порушення термінів надходження валютних коштів по експортному контракту №Tgaz-15/7-30 від 22.08.2013 від нерезидента - Державного концерну "Туркменгаз" в сумі 1010580,00 дол. США з 18.03.2014 по 07.04.2014 терміном на 21 день та з 05.06.2014 по 24.07.2014 терміном на 50 днів.

На підставі висновків вказаного Акту перевірки Васильківською ОДПІ ГУ ДФС у Київській області прийнято податкове повідомлення-рішення від 14.01.2015 №, згідно з яким позивачу нараховано пеню за порушення термінів розрахунків у сфері ЗЕД у сумі 1804623,21 грн.

Не погоджуючись із вказаним податковим повідомленням-рішенням, позивач оскаржив його до суду.

Постановою Київського окружного адміністративного суду від 27.11.2015 по справі №810/1600/15 у задоволенні адміністративного позову Публічного акціонерного товариства "Факел" до Васильківської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 14.01.2015 № відмовлено.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 04.02.2016 по справі №810/1600/15 постанову Київського окружного адміністративного суду від 27.11.2015 скасовано в частині нарахування пені в сумі в сумі 378388,73 грн. та постановлено в цій частині нову постанову, якою позов позову Публічного акціонерного товариства "Факел" до Васильківської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення задоволено частково. Скасовано податкове повідомлення-рішення від 14 січня 2015 року № в частині нарахування пені за порушення у сфері здійснення розрахунків в іноземній валюті в сумі 378388,73 грн. В решті постанову залишено без змін.

Не погоджуючись із постановами Київського окружного адміністративного суду та Київського апеляційного адміністративного суду, позивачем оскаржено їх в касаційному порядку.

Так, ухвалою Вищого адміністративного суду України від 30.03.2016 по справі №810/1600/15 відкрито провадження за касаційною скаргою позову Публічного акціонерного товариства "Факел".

В той же час, з матеріалів справи вбачається, що за наслідками постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 04.02.2016 по справі №810/1600/15 Васильківською ОДПІ ГУ ДФС у Київській області сформовано нове податкове повідомлення-рішення від 04.02.2016 №, згідно з яким позивачу нараховано пеню за порушення термінів розрахунків у сфері ЗЕД у сумі 1426234,48 грн.

Не погоджуючись із вказаним податковим повідомленням-рішенням Васильківської ОДПІ ГУ ДФС у Київській області, позивач оскаржив його в адміністративному порядку.

Рішенням Головного управління ДФС у Київській області №1585/10/10-36-10-01-04 від 12.07.2016 продовжено строк розгляду скарги ПАТ "Факел" по 29.08.2016.

Рішенням Головного управління ДФС у Київській області про результати розгляду скарги №1968/10/10-36-10-01-04 від 29.08.2016 залишено без змін податкове повідомлення-рішення Васильківської ОДПІ ГУ ДФС у Київській області від 04.02.2016 №, а скаргу позивача - без задоволення.

Також, з матеріалів справи вбачається, що в період з 31.05.2016 по 06.06.2016 Васильківською ОДПІ ГУ ДФС у Київській області на підставі ст. 20, ст. 75, п.п.78.1.1 п. 78.1 ст. 78, п. 79.2 ст. 79, п. 82.2 ст. 82 Податкового кодексу України була проведена позапланова невиїзна перевірка ПАТ "Факел" з питань дотриманням вимог валютного законодавства при виконанні зовнішньоекономічних операцій по контракту від 01.12.2014 №Tgaz-15/7-120, згідно повідомлення ПАТ "КБ "Хрещатик" від 09.04.2015 №47/205-65-03/415 (вх. Васильківської ОДПІ ГУ ДФС у Київській області від 15.04.2015 №4766/10) за період з 05.12.2014 по 06.06.2016.

За результатами проведеної перевірки складено Акт від 13.06.2016 №386/10-07-22-02/04601469, згідно висновків якого встановлено порушення позивачем ст. 1 Закону України "Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті" від 23.09.1994 №185/94-ВР, а саме: порушення термінів надходження валютних коштів по експортному контракту №Tgaz-15/7-120 від 01.12.2014 від нерезидента - Державного концерну "Туркменгаз" в сумі 768460,00 дол. США з 06.03.2014 по 17.04.2014 терміном на 43 дні.

На підставі висновків вказаного Акту перевірки Васильківською ОДПІ ГУ ДФС у Київській області прийнято податкове повідомлення-рішення від 24.06.2016 №, згідно з яким позивачу нараховано пеню за порушення термінів розрахунків у сфері ЗЕД у сумі 2269814,75 грн.

Не погоджуючись із вказаним податковим повідомленням-рішенням Васильківської ОДПІ ГУ ДФС у Київській області, позивач оскаржив його в адміністративному порядку.

Рішенням Головного управління ДФС у Київській області №1644/10/10-36-10-01-04/395 від 20.07.2016 продовжено строк розгляду скарги ПАТ "Факел" по 09.09.2016.

Рішенням Головного управління ДФС у Київській області про результати розгляду скарги №2090/10/10-36-10-01-04 від 08.09.2016 залишено без змін податкове повідомлення-рішення Васильківської ОДПІ ГУ ДФС у Київській області від 24.06.2016 №, а скаргу позивача - без задоволення.

Проте, не погоджуючись із вказаними рішеннями, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Відносно податкового повідомлення-рішення від 04.02.2016 №, слід зазначити наступне.

Як було встановлено судом, Васильківською ОДПІ ГУ ДФС у Київській області прийнято податкове повідомлення-рішення від 04.02.2016 №, згідно з яким позивачу нараховано пеню за порушення термінів розрахунків у сфері ЗЕД у сумі 1426234,48 грн.

При цьому, підставою для прийняття вказаного рішення стало наступне.

Так, Васильківською ОДПІ ГУ ДФС у Київській області було проведено позапланову невиїзну перевірку ПАТ "Факел" з питань дотриманням вимог валютного законодавства при виконанні контракту №Tgaz-15/7-30 від 22.08.2013, за період з 17.12.2013 по 12.09.2014 згідно повідомлення ПАТ "КБ "Хрещатик" від 07.04.2014 №47/205-03/522, за результатами якої складено Акт від 19.09.2014 №3438/10-07-22-02/04601469 та встановлено порушення позивачем термінів розрахунків у сфері ЗЕД.

На підставі вказаного акта податковим органом прийнято податкове повідомлення-рішення від 14.01.2015 №, згідно з яким позивачу нараховано пеню за порушення термінів розрахунків у сфері ЗЕД у сумі 1804623,21 грн.

Вказане податкове повідомлення-рішення, за результатами судового оскарження, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 04.02.2016 по справі №810/1600/15 визнано протиправним та скасовано в частині нарахування пені за порушення у сфері здійснення розрахунків в іноземній валюті в сумі 378 388,73 грн.

Відповідно до частин 1 і 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Таким чином, суду належить надати оцінку оскарженому податковому повідомленню-рішенню від 04.02.2016 № (форми "У"), правомірність винесення якого є предметом розгляду у цій справі, на відповідність наведеній нормі Кодексу адміністративного судочинства України.

У відповідності до ст. 60 Податкового кодексу України податкове повідомлення-рішення або податкова вимога вважаються відкликаними, якщо рішенням суду, що набрало законної сили, зменшується сума грошового зобов'язання, визначена у податковому повідомленні-рішенні контролюючого органу, або сума податкового боргу, визначена в податковій вимозі.

У випадках, визначених підпунктами 60.1.3 і 60.1.5 пункту 60.1 цієї статті, податкове повідомлення-рішення або податкова вимога вважаються відкликаними з дня надходження до платника податків податкового повідомлення-рішення або податкової вимоги, які містять зменшену суму грошового зобов'язання або податкового боргу.

У випадках, визначених підпунктом 60.1.4 пункту 60.1 цієї статті, податкове повідомлення-рішення або податкова вимога вважаються відкликаними у день набрання законної сили відповідним рішенням суду.

На момент набрання законної сили постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 04.02.2016 по справі №810/1600/15 діяв Порядок направлення органами державної податкової служби податкових повідомлень-рішень платникам податків, затверджений наказом Міністерства фінансів України від 28.11.2012 №1236 (далі - Порядок №1236), який був розроблений відповідно до Податкового кодексу України (далі - Кодекс), Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг", законів з питань зовнішньоекономічної діяльності та інших законодавчих актів, відповідно до яких органам державної податкової служби надано право визначати суму нарахування (зменшення) грошового зобов'язання, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість.

Відповідно до п.3.4 Порядку №1236, якщо за результатами адміністративного або судового оскарження грошове зобов'язання, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість зменшується, то до платника податків направляється податкове повідомлення-рішення, яке містить зменшену суму грошового зобов'язання, якому присвоюється номер та яке вноситься до відповідного реєстру податкових повідомлень-рішень у порядку, передбаченому пунктом 3.3 цього розділу.

Податкове повідомлення-рішення складається згідно з цим пунктом органом державної податкової служби, який склав податкове повідомлення-рішення, протягом 3 робочих днів з дня, що настає за днем отримання таким органом рішення за результатами адміністративного або судового оскарження.

Отже, з наведеного слідує, що нове податкове повідомлення-рішення, яке містить зменшену суму грошового зобов'язання, може бути прийнято податковим органом лише протягом 3 днів з дня, що настає за днем отримання таким органом судового рішення.

Як було встановлено судом, податкове повідомлення-рішення №, згідно з яким позивачу нараховано пеню за порушення термінів розрахунків у сфері ЗЕД у сумі 1426234,48 грн., було прийнято Васильківською ОДПІ 04 лютого 2016 року за наслідками постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 04.02.2016 по справі №810/1600/15.

В той же час, відповідач не надав суду доказів того, що постанова Київського апеляційного адміністративного суду від 04.02.2016 по справі №810/1600/15 була отримана ним 04.02.2016.

Більш того, з постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 04.02.2016 по справі №810/1600/15 вбачається, що її повний текст виготовлений лише 05.02.2016.

Отже, з наведеного слідує, що Васильківською ОДПІ порушено строки складання податкового повідомлення-рішення від 04.02.2016 №, передбачені Порядком направлення органами державної податкової служби податкових повідомлень-рішень платникам податків, затверджений наказом Міністерства фінансів України від 28.11.2012 №1236, що є порушенням способу прийняття рішення суб'єктом владних повноважень.

Крім того, суд звертає увагу на те, що згідно з пунктом 56.18 статті 56 Податкового кодексу України з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу, платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення-рішення або інше рішення контролюючого органу у будь-який момент після отримання такого рішення.

При зверненні платника податків до суду з позовом щодо визнання недійсним рішення контролюючого органу грошове зобов'язання вважається неузгодженим до дня набрання судовим рішенням законної сили.

Відповідно до ч. 5 ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України постанова або ухвала суду апеляційної чи касаційної інстанції за наслідками перегляду, постанова Верховного Суду України набирають законної сили з моменту проголошення, а якщо їх було прийнято за наслідками розгляду у письмовому провадженні, - через п'ять днів після направлення їх копій особам, які беруть участь у справі.

Як було встановлено судом, податкове повідомлення-рішення від 14.04.2015 № в частині нарахування пені за порушення термінів розрахунків у сфері ЗЕД у сумі 1804623,21 грн., у тому числі у сумі 1426234,48 грн., що стало правовою підставою для нарахування позивачу пені за спірним податковим повідомленням-рішенням від 04.02.2016 №, перебувало в стані оскарження у Вищому адміністративному суді України, що підтверджується ухвалою вказаного суду від 30.03.2016, копія якої наявна в матеріалах справи.

Таким чином, оскільки позивач не погодився із сумою пені за порушення термінів розрахунків у сфері ЗЕД у сумі 1804623,21 грн., у тому числі у сумі 1426234,48 грн., та оскаржив її в касаційному порядку, вказана сума грошового зобов'язання не є узгодженою, а відтак не може бути включена до складу податкового повідомлення-рішення від 04.02.2016 №.

Оскільки судом встановлено, що відповідачем порушено вимоги закону при прийнятті оскаржуваного податкового повідомлення-рішення, з метою повного захисту прав, свобод та інтересів позивача, суд дійшов висновку про наявність підстав для визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення рішення від 04.02.2016 №.

При цьому, при вирішенні даної адміністративної справи в цій частині, суд застосовує практику Європейського суду з прав людини, а саме рішення у справі "Серявін та інші проти України" (п. 42 та п. 44), в якому зазначено, що органи влади, приймаючи рішення, повинні дотримуватися умов, передбачених законами та, що для цілей ст. 1 першого Протоколу здійснювати оцінку справедливості доцільно лише тоді, коли відповідне втручання відповідає нормам застосованого законодавства, тим самим вказавши на необхідності дотримання органами влади усіх норм закону, що є необхідною умовою для справедливого прийняття рішення.

Відносно податкового повідомлення-рішення від 24.06.2016 №, слід зазначити наступне.

Як вбачається з Акту перевірки від 13.06.2016 №386/10-07-22-02/04601469, податковим органом було встановлено, що ПАТ "Факел" здійснювало експортні операції.

Так, згідно контракту від 01.12.2014 №Tgaz-15/7-120 ПАТ "Факел" експортовано Державному концерну "Туркменгаз" (Туркменістан) товар - АГРС "Імпульс-80000" у кількості 1 (одного) комплекту загальною вартістю 768460,00 доларів США.

На виконання вказаного контракту ПАТ "Факел" відправлено товар згідно митних декларацій типу ЕК-10, а саме:

- №125130005/2014/564266 від 05.12.2014 на суму 234541,00 доларів США;

- №125130005/2014/564262 від 05.12.2014 на суму 145866,00 доларів США;

- №125130005/2014/564260 від 05.12.2014 на суму 388053,00 доларів США.

Постановами Національного банку України від 01.12.2014 №758, від 03.03.2015 №160, від 03.06.2015 №354, від 03.09.2015 №581, від 04.12.2015 №863, від 03.03.2016 №140 установлено строк розрахунків за операціями з експорту та імпорту товарів - не більше 90 календарних днів.

При цьому, відповідач зазначає, що граничний термін надходження валютних коштів по вказаним митним деклараціям закінчується 05.03.2015. Проте, у строк до 05.03.2015 грошові кошти на рахунок позивача не надійшли.

Відповідно до висновків Міністерства економічного розвитку і торгівлі України щодо продовження строків розрахунків за експортною зовнішньоекономічною операцією, копії яких наявні в матеріалах справи, продовжено строки розрахунків за контрактом від 01.12.2014 №Tgaz-15/7-120, а саме:

- №395 від 27.04.2015 на суму 768460,00 доларів США з 17.04.2015 до 01.07.2015;

- №639 від 13.07.2015 на суму 768460,00 доларів США з 01.07.2015 до 30.09.2015;

- №925 від 15.10.2015 на суму 768460,00 доларів США з 30.09.2015 до 22.11.2015;

- №1093 від 03.12.2015 на суму 768460,00 доларів США з 22.11.2015 до 31.12.2015;

- №33 від 13.01.2016 на суму 768460,00 доларів США з 31.12.2015 до 29.02.2016;

- №309 від 15.03.2016 на суму 768460,00 доларів США з 29.02.2016 до 31.03.2016;

- №479 від 15.04.2016 на суму 768460,00 доларів США з 01.04.2016 до 30.04.2016;

- №592 від 17.05.2016 на суму 768460,00 доларів США з 30.04.2016 до 30.06.2016.

Внаслідок цього, податковий орган дійшов висновку, що позивачем порушено вимоги ст. 1 Закону України "Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті" в частині несвоєчасного надходження валютних коштів по експортному контракту №Tgaz-15/7-120 від 01.12.2014 від нерезидента - Державного концерну "Туркменгаз" в сумі 768460,00 дол. США з 06.03.2014 по 17.04.2014 терміном на 43 дні.

Разом з тим, зі змісту Акту перевірки від 13.06.2016 №386/10-07-22-02/04601469 вбачається, що повідомлення ПАТ "КБ "Хрещатик" від 09.04.2015 №47/205-65-03/415 про порушення ПАТ "Факел" термінів розрахунків по контракту №Tgaz-15/7-120 від 01.12.2014 було отримано Васильківською ОДПІ ГУ ДФС у Київській області 15 квітня 2015 року за вх.№4766/10.

Отже, з наведеного слідує, що про порушення позивачем вимог Закону України "Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті" Васильківська ОДПІ ГУ дізналась 15 квітня 2015 року.

Так, статтею 1 Закону України "Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті" передбачено, що виручка резидентів у іноземній валюті підлягає зарахуванню на їх валютні рахунки в уповноважених банках у строки виплати заборгованостей, зазначені в контрактах, але не пізніше 180 календарних днів з дати митного оформлення (виписки вивізної вантажної митної декларації) продукції, що експортується, а в разі експорту робіт (послуг), прав інтелектуальної власності - з моменту підписання акта або іншого документа, що засвідчує виконання робіт, надання послуг, експорт прав інтелектуальної власності. Перевищення зазначено строку потребує висновку центрального органу виконавчої влади, що реалізує політику у сфері економічного розвитку.

В свою чергу, згідно з ч. 4 ст. 1 Закону України "Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті" Національний банк України має право запроваджувати на строк до шести місяців інші строки розрахунків, ніж ті, що визначені частиною першою цієї статті.

Постановами Національного банку України від 01.12.2014 №758 та від 03.03.2015 №160 встановлено, що розрахунки за операціями з експорту та імпорту товарів, передбачені в статтях 1 та 2 Закону України "Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті", здійснюються у строк, що не перевищує 90 календарних днів.

Відповідно до статті 4 Закону України "Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті" порушення резидентами, крім суб'єктів господарювання, що здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції на період її проведення, строків, передбачених статтями 1 і 2 цього Закону або встановлених Національним банком України відповідно до статей 1 і 2 цього Закону, тягне за собою стягнення пені за кожний день прострочення у розмірі 0,3 відсотка суми неодержаної виручки (вартості недопоставленого товару) в іноземній валюті, перерахованої у грошову одиницю України за валютним курсом Національного банку України на день виникнення заборгованості. Загальний розмір нарахованої пені не може перевищувати суми неодержаної виручки (вартості недопоставленого товару).

В той же час, як слідує з п. 1.1 ст. 1 Податкового кодексу України, Податковий кодекс України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Цим Кодексом визначаються функції та правові основи діяльності контролюючих органів, визначених пунктом 41.1 статті 41 цього Кодексу.

Пунктом 41.1 статті 41 Податкового кодексу України визначено, що контролюючими органами є органи доходів і зборів - центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування єдиної державної податкової, державної митної політики в частині адміністрування податків і зборів, митних платежів та реалізує державну податкову, державну митну політику, забезпечує формування та реалізацію державної політики з адміністрування єдиного внеску, забезпечує формування та реалізацію державної політики у сфері боротьби з правопорушеннями при застосуванні податкового та митного законодавства, а також законодавства з питань сплати єдиного внеску (далі - центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику), його територіальні органи.

Згідно з пунктом 41.3 вказаної статті встановлено, що повноваження і функції контролюючих органів визначаються цим Кодексом, Митним кодексом України та законами України.

Розмежування повноважень і функціональних обов'язків контролюючих органів визначається законодавством України.

Відповідно до п. 3.1 ст. 3 Податкового кодексу України податкове законодавство України складається з Конституції України; цього Кодексу; Митного кодексу України та інших законів з питань митної справи у частині регулювання правовідносин, що виникають у зв'язку з оподаткуванням митом операцій з переміщення товарів через митний кордон України (далі - законами з питань митної справи); чинних міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України і якими регулюються питання оподаткування; нормативно-правових актів, прийнятих на підставі та на виконання цього Кодексу та законів з питань митної справи; рішень Верховної Ради Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування з питань місцевих податків та зборів, прийнятих за правилами, встановленими цим Кодексом.

В той же час, статтею 6 Податкового кодексу України чітко визначено поняття податків і зборів.

Так, податком є обов'язковий, безумовний платіж до відповідного бюджету, що справляється з платників податку відповідно до цього Кодексу.

Збором (платою, внеском) є обов'язковий платіж до відповідного бюджету, що справляється з платників зборів, з умовою отримання ними спеціальної вигоди, у тому числі внаслідок вчинення на користь таких осіб державними органами, органами місцевого самоврядування, іншими уповноваженими органами та особами юридично значимих дій.

Разом з тим, судом встановлено, що юридичними фактами, що зумовили реалізацію норм права, стали порушення суб'єкта господарювання ПАТ "Факел" саме у сфері валютного регулювання та під час господарської діяльності, займаючись якою, воно мало дотримуватися нормативно визначених приписів (правил) щодо підстав, порядку, строків та умов здійснення валютних операцій.

Саме за недотримання цих правил, а саме статті 1 Закону України "Про порядок розрахунків в іноземній валюті", як зазначено і в акті перевірки, і у податковому повідомленні-рішенні, встановлена фінансова відповідальність, до якої було притягнуто позивача.

Отже, зі змісту (природи) виявлених порушень випливає, що вони не містять у собі ознак (елементів) складу податкового правопорушення, оскільки вони не стосуються відносин, що існують при визначенні державою видів податків, їх введення, справляння, проведення контролю і притягнення до відповідальності за порушення податкового законодавства; вони не стосуються відносин, пов'язаних із вилученням власності.

Таким чином, зміст конкретних обставин і зумовлене ними правозастосування дає підстави вважати, що порушення статті 1 Закону України "Про порядок розрахунків в іноземній валюті", на підставі якого було винесено спірне податкове повідомлення-рішення від 24.06.2016 №, відповідно є порушенням валютного законодавства, що підпадають під визначення порушень, за які застосовуються адміністративно-господарські санкції, передбачені статтею 238 Господарського кодексу України, і на них не поширюється штрафні санкції, розмір і порядок стягнення яких визначається податковим законодавством України.

Відповідно до ст. 238 Господарського кодексу України за порушення встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності до суб'єктів господарювання можуть бути застосовані уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування адміністративно-господарські санкції, тобто заходи організаційно-правового або майнового характеру, спрямовані на припинення правопорушення суб'єкта господарювання та ліквідацію його наслідків.

Види адміністративно-господарських санкцій, умови та порядок їх застосування визначаються цим Кодексом, іншими законодавчими актами. Адміністративно-господарські санкції можуть бути встановлені виключно законами.

Згідно ст. 250 Господарського кодексу України адміністративно-господарські санкції можуть бути застосовані до суб'єкта господарювання протягом шести місяців з дня виявлення порушення, але не пізніш як через один рік з дня порушення цим суб'єктом встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності, крім випадків, передбачених законом.

Дія цієї статті не поширюється на штрафні санкції, розмір і порядок стягнення яких визначені Податковим кодексом України, Законом України "Про банки і банківську діяльність" та іншими законами, контроль за дотриманням яких покладено на органи доходів і зборів.

Таким чином, законодавець встановив граничні строки застосування уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування адміністративно-господарських санкцій до суб'єктів господарювання за порушення зазначеними суб'єктами встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності.

Суд звертає увагу, що норма ч. 2 ст. 4 Закону України "Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті" є імперативною, тобто такою, що не підлягає широкому тлумаченню, тому для зупинення нарахування пені необхідний лише факт прийняття судом позову для розгляду. Наведена норма статті не вимагає від резидента, звернення до суду у визначений термін.

Судом враховується, що оскільки ні Законом "Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті", ні іншими законами не передбачено інших строків застосування пені в сфері ЗЕД, до спірних відносин підлягає застосуванню приписи ст. 250 Господарського кодексу України щодо строків застосування адміністративно-господарських санкцій.

При цьому, адміністративно-господарські санкції не можуть бути застосовані пізніше 6 місяців з дня виявлення порушення встановлених правил здійснення господарської діяльності уповноваженим органом державної влади або органом місцевого самоврядування.

Закінчення будь-якого із встановлених зазначеною статтею строків виключає застосування адміністративно-господарських санкцій.

Враховуючи те, що визначена Васильківською ОДПІ пеня за порушення строків розрахунків в іноземній валюті по експортним операціям є адміністративно-господарською санкцією, вона повинна би була застосована у межах строків, визначених ст. 250 Господарського кодексу України.

Зазначене підтверджується також тим, що безпосередньо Законом України "Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті", як і іншими нормами щодо публічної відповідальності суб'єктів господарювання, встановлені тільки розміри зазначеної відповідальності.

Як вбачається зі змісту Акту перевірки, порушення позивачем правил здійснення розрахунків по контракту №Tgaz-15/7-120 від 01.12.2014 мало місце в період з 06.03.2015 по 17.04.2015.

Крім того, Васильківській ОДПІ про порушення позивачем термінів розрахунків по контракту №Tgaz-15/7-120 від 01.12.2014 стало відомо 15 квітня 2015 року згідно повідомлення ПАТ "КБ "Хрещатик" від 09.04.2015 №47/205-65-03/415 про порушення ПАТ "Факел" термінів розрахунків по контракту №Tgaz-15/7-120 від 01.12.2014 (вх. .№4766/10 від 15.04.2015).

Однак, перевірка відповідачем була проведена більш ніж через рік з моменту такого порушення.

Таким чином, оскільки встановлений законом термін застосування штрафних санкцій сплинув в силу вимог статті 250 Господарського кодексу України, то у Васильківській ОДПІ не було підстав для застосування стосовно позивача фінансових санкцій у вигляді нарахування пені згідно ст. 4 Закону України "Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті".

Аналогічна правова позиція щодо розуміння суті адміністративно-господарських санкцій та їх відмінність від штрафних санкцій, визначених у податковому законодавстві, була сформульована у постановах Верховного Суду України від 04.07.2011 по справі №21-163а11, від 10.07.2012 по справі №21-147а12, від 27.05.2014 по справі №21-126а14.

Отже, податкове повідомлення-рішення від 24.06.2016 № є протиправним та підлягає скасуванню.

Щодо позовних вимог про визнання протиправними та скасування рішень ГУ ДФС у Київській області про результати розгляду скарг від 29.08.2016 №1968/10/10-36-10-01-04 та від 08.09.2016 №2090/10/10-36-10-01-04, суд зазначає наступне.

Відповідно до пункту 56.1 статті 56 Податкового кодексу України рішення, прийняті контролюючим органом, можуть бути оскаржені в адміністративному або судовому порядку.

У свою чергу, приписами пункту 55.1 статті 55 Податкового кодексу України передбачено, що податкове повідомлення-рішення про визначення суми грошового зобов'язання платника податків або будь-яке інше рішення контролюючого органу може бути скасоване контролюючим органом вищого рівня під час проведення процедури його адміністративного оскарження та в інших випадках у разі встановлення невідповідності таких рішень актам законодавства.

Згідно з пунктами 56.2-56.3 статті 56 Податкового кодексу України у разі коли платник податків вважає, що контролюючий орган неправильно визначив суму грошового зобов'язання або прийняв будь-яке інше рішення, що суперечить законодавству або виходить за межі повноважень контролюючого органу, встановлених цим Кодексом або іншими законами України, він має право звернутися до контролюючого органу вищого рівня із скаргою про перегляд цього рішення.

Скарга подається до контролюючого органу вищого рівня у письмовій формі (за потреби - з належним чином засвідченими копіями документів, розрахунками та доказами, які платник податків вважає за потрібне надати з урахуванням вимог пункту 44.6 статті 44 цього Кодексу) протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання платником податків податкового повідомлення-рішення або іншого рішення контролюючого органу, що оскаржується.

Скарги на рішення державних податкових інспекцій подаються до контролюючих органів в Автономній Республіці Крим, містах Києві та Севастополі, областях, міжрегіональних територіальних органів.

Скарги на рішення контролюючих органів в Автономній Республіці Крим, містах Києві та Севастополі, областях, міжрегіональних територіальних органів та митниць подаються до центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Згідно з пунктами 56.8-56.9 статті 56 Податкового кодексу України контролюючий орган, який розглядає скаргу платника податків, зобов'язаний прийняти вмотивоване рішення та надіслати його протягом 20 календарних днів, наступних за днем отримання скарги, на адресу платника податків поштою з повідомленням про вручення або надати йому під розписку.

Керівник (його заступник або інша уповноважена посадова особа) відповідного контролюючого органу може прийняти рішення про продовження строку розгляду скарги платника податків понад 20-денний строк, визначений у пункті 56.8 цієї статті, але не більше 60 календарних днів, та письмово повідомити про це платника податків до закінчення строку, визначеного у пункті 56.8 цієї статті.

Якщо вмотивоване рішення за скаргою платника податків не надсилається платнику податків протягом 20-денного строку або протягом строку, продовженого за рішенням керівника (його заступника або іншої уповноваженої посадової особи), така скарга вважається повністю задоволеною на користь платника податків з дня, наступного за останнім днем зазначених строків.

Скарга вважається також повністю задоволеною на користь платника податків, якщо рішення керівника (його заступника або іншої уповноваженої посадової особи) про продовження строків її розгляду не було надіслано платнику податків до закінчення 20-денного строку, зазначеного в абзаці першому цього пункту.

Аналіз вищезазначених норм свідчить про те, що рішення контролюючого органу можуть бути оскаржені в адміністративному порядку шляхом подання скарги платника податків. При цьому, контролюючий орган, який розглядає скаргу платника податків, зобов'язаний прийняти вмотивоване рішення та надіслати його протягом 20 календарних днів, наступних за днем отримання скарги.

Тобто, стаття 56 Податкового кодексу України встановлює порядок та строки оскарження рішень, прийнятих контролюючим органом.

За змістом пункту 56.18 статті 56 Податкового кодексу України, з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу, платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення-рішення або інше рішення контролюючого органу у будь-який момент після отримання такого рішення. Рішення контролюючого органу, оскаржене в судовому порядку, не підлягає адміністративному оскарженню. Процедура адміністративного оскарження вважається досудовим порядком вирішення спору. При зверненні платника податків до суду з позовом щодо визнання недійсним рішення контролюючого органу грошове зобов'язання вважається неузгодженим до дня набрання судовим рішенням законної сили.

При цьому, пункт 56.19 статті 56 Податкового кодексу України визначає, що у разі коли до подання позовної заяви проводилася процедура адміністративного оскарження, платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення-рішення або інше рішення контролюючого органу про нарахування грошового зобов'язання протягом місяця, що настає за днем закінчення процедури адміністративного оскарження відповідно до пункту 56.17 цієї статті.

З огляду на зазначене, платник податків має право оскаржити податкове повідомлення-рішення або інше рішення контролюючого органу, яким збільшено/зменшено суму грошового зобов'язання платника податків у суді незалежно від того чи проводиться процедура адміністративного оскарження такого податкового повідомлення-рішення або рішення контролюючого органу.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України компетенція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

За змістом цієї норми предмет оскарження за правилами адміністративного судочинства повинен мати юридичне значення, тобто впливати на коло прав, свобод, законних інтересів чи обов'язків, а також встановлені законом умови їх реалізації.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ. До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Пунктом 8 частини 1 статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України, встановлено, що позивач - особа, на захист прав, свобод та інтересів якої подано адміністративний позов до адміністративного суду, а також суб'єкт владних повноважень, на виконання повноважень якого подана позовна заява до адміністративного суду.

Частиною 1 статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Таким чином, до адміністративного суду вправі звернутися кожна особа, яка вважає, що її право чи охоронюваний законом інтерес порушено чи оспорюється. Водночас, відповідно до зазначених норм право особи на звернення до адміністративного суду обумовлено суб'єктивним уявленням особи про те, що її право чи законний інтерес потребує захисту, однак обов'язковою умовою здійснення такого захисту судом є наявність відповідного порушення права або законного інтересу на момент звернення до суду.

При цьому, неодмінною ознакою порушення права особи є зміна стану її суб'єктивних прав та обов'язків, тобто припинення чи неможливість реалізації її права та/або виникнення додаткового обов'язку.

Отже, рішення суб'єкта владних повноважень є таким, що порушує права і свободи особи в тому разі, якщо, по-перше, таке рішення прийнято владним суб'єктом поза межами визначеної законом компетенції, а по-друге, оспорюване рішення є юридично значимими, тобто таким, що має безпосередній вплив на суб'єктивні права та обов'язки особи шляхом позбавлення можливості реалізувати належне цій особі право або шляхом покладення на цю особу будь-якого обов'язку.

Позивач не зазначає, яким чином рішення ГУ ДФС у Київській області, прийняті за результатами розгляду скарг, порушують його права, враховуючи можливість оскарження рішення контролюючого органу, що було предметом розгляду скарги, у судовому порядку.

Отже, рішення про результати розгляду скарги не є юридично значеним для позивача, оскільки не має безпосереднього впливу на суб'єктивні права та обов'язки позивача шляхом позбавлення його можливості реалізувати належне йому право або шляхом покладення на нього будь-якого обов'язку, отже само по собі не породжує для позивача настання будь-яких юридичних наслідків та не впливає на його права та обов'язки, що виключає передумови для здійснення захисту права або законного інтересу позивача шляхом скасування такого рішення.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Вищого адміністративного суду України від 20 травня 2015 року (номер судового рішення в ЄДРСР - 44320586).

Беручи до уваги викладене вище, суд дійшов до висновку про необґрунтованість позовних вимог в цій частині та відсутність підстав для їх задоволення.

Статтею 11 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд звертає увагу, що згідно з ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Проте, як встановлено в ході розгляду справи, відповідачем не виконано обов'язку щодо доказування правомірності своїх рішень, та не доведено суду належними і допустимими доказами правомірність прийняття спірних податкових повідомлень-рішень.

За таких обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України, доказів, наявних в матеріалах справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 97 Кодексу адміністративного судочинства України суд за клопотанням однієї зі сторін визначає грошовий розмір судових витрат, які повинні бути їй компенсовані.

Оскільки позивач вимог про відшкодування судових витрат не заявляв, судові витрати стягненню на його користь не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись статтями 11, 69-71, 97, 128, 158-163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати податкові повідомлення-рішення Васильківської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області від 04.02.2016 № та від 24.06.2016 № .

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано в установлені строки. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду подається до Київського апеляційного адміністративного суду через Київський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Василенко Г.Ю.