Справа № 820/2488/16
Суддя: Спаскін О.А.
Дата ухвалення: 2016-11-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 листопада 2016 р. Справа № 820/2488/16
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Спаскіна О.А.

Суддів: Сіренко О.І. , Любчич Л.В.

за участю секретаря судового засідання Медяник А.О.

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача Ремінного В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 22.09.2016р. по справі № 820/2488/16

за позовом ОСОБА_3

до Головного управління Держгеокадастру у Харківській області

про визнання відмови протиправною та зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_3 (далі-позивач, ОСОБА_3.) звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовною заявою, в якій з урахуванням уточнень позовних вимог просив зобов'язати Головне управління Держгеокадастру у Харківській області повторно розглянути заяву ОСОБА_3 від 14.03.2016р. про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення безоплатно у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства і прийняти за наслідками такого розгляду одне з рішень у формі наказу, передбачених частиною 7 статті 118 Земельного кодексу України.

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 22.09.2016р. вказаний адміністративний позов ОСОБА_3 до Головного управління Держгеокадастру у Харківській області про визнання відмови протиправною та зобов'язання вчинити певні дії - залишено без задоволення. Позивач, не погодившись з даною постановою суду, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати оскаржувану постанову та ухвалити нову, якою задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач зазначає, що приймаючи зазначену постанову суд першої інстанції дійшов до помилкових висновків, які призвели до неправильного вирішення справи, неповно з'ясував всі обставини справи, що мають значення при вирішенні спору, невірно застосував до спірних правовідносин вимоги матеріального та процесуального права.

Представник позивача в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав в повному обсязі, посилаючись на мотиви та доводи, викладені в апеляційній скарзі.

Представник відповідача в судовому засідання заперечував проти апеляційної скарги та зазначив, що рішення суду першої інстанції є правомірним та обґрунтованим і підстав для його скасування не вбачає.

Суд апеляційної інстанції розглянув справу в межах доводів апеляційної скарги відповідно до вимог ст.195 КАС України та керуючись ч.1 ст.41 КАС України.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що 14.03.2016 року позивач, ОСОБА_3, звернувся з заявою до Головного управління Держгеокадастру у Харківській області про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки площею 2.00 га для ведення особистого селянського господарства із земель державної власності сільськогосподарського призначення, яка розташована за межами населеного пункту на території Петрівської сільської ради Красноградського району Харківської області. До заяви позивачем було додано графічні матеріали з публічної кадастрової карти, копія паспорта та індивідуального податкового номеру платника податків (а.с.6).

Листом від 11.04.2016 року К-4764/0/6-5281/0/21-16 Головне управління Держгеокадастру у Харківській області повідомило ОСОБА_3, що з 2014 року Президентом України, Урядом України, іншими органами виконавчої влади підтримана ініціатива Держземагентства України про надання земельних ділянок військовослужбовцям Збройних сил України, МВС, СБУ та інших військових формувань, які захищають територіальну цілісність і суверенітет країни у східних та південно-східних областях України. У межах реалізації ініціативи щодо впровадження програми соціальної допомоги сім'ям військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, Міністерства внутрішніх справ та Служби безпеки України, на постійній основі здійснюється формування списків військовослужбовців, які беруть безпосередню участь в антитерористичних операціях і бажають безоплатно отримати у власність земельні ділянки. За оперативною інформацією Міністерства соціальної політики України, станом на кінець 2015 року, статус учасників АТО на Донбасі, які відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» мають пільги на першочергове відведення земельних ділянок, отримали понад 124 тисячі осіб, без урахування кількості членів сімей загиблих. І ця кількість має постійну тенденцію до суттєвого збільшення. З метою зняття соціальної напруги серед даної категорії громадян, Головним управлінням на постійній основі вживаються заходи щодо виявлення земель запасу, складання їх переліків, з подальшим наданням відповідних пропозицій. Зазначено, що земельний масив, на якому позивач бажає отримати земельну ділянку для ведення особистого селянського господарств передбачається для резервування та подальшого виділення земельних ділянок учасникам антитерористичної операції та членам сімей загиблих. Вирішення питання позивача по суті можливе лише після повного першочергового забезпечення учасників антитерористичної операції та членів сімей загиблих земельними ділянками (а.с.31).

Не погоджуючись з такими діями відповідача, позивач звернувся до суду з вказаним позовом.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з правомірності дій відповідача та необґрунтованості позовних вимог.

Колегія суддів частково не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правовідносини у сфері забезпечення права на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави, раціонального використання та охорони земель вирішуються Земельним кодексом України.

Відповідно до ч.1 ст.121 ЗК України, громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в таких розмірах:

б) для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 гектара.

Відповідно до ч. ч. 6-7 ст. 118 ЗК України, громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею. Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строкнити з підстав, викладених в ній.

Згідно частини 3 статті 123 ЗК України, орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування в межах їх повноважень у місячний строк розглядає клопотання і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а також генеральних планів населених пунктів, іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних утворень, проектів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених у встановлених законом порядку.

Таким чином, Земельний кодекс України визначає вичерпний перелік підстав для відмови особі в наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, при цьому зобов'язує орган державної влади або орган місцевого самоврядування у випадках ухвалення рішення про відмову в надані такого дозволу належним чином мотивувати причини цієї відмови.

Як вбачається з матеріалів справи, лист-відповідь відповідача за № від 11.04.2016 року К-4764/0/6-5281/0/21-16 щодо розгляду заяви (клопотання) ОСОБА_3 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення зазначеної земельної ділянки і викладене в ньому обґрунтування прийнятого рішення по заяві не містить визначених ч. 7 ст. 118 ЗК України підстав для відмови у задоволенні клопотання про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою та вмотивованої відмови у його наданні, що є порушенням указаної норми ЗК України.

Разом з тим, колегія суддів звертає увагу, що в матеріалах справи міститься лист Головного управління Держгеокадастру у Харківській області від 05.07.2016 року К-11375/0/6-10965/0/21-16, яким повідомлено позивача, що розглянуто його заяву стосовно надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність для ведення особистого селянського господарства земельної ділянки площею 2,0 га, яка розташована за межами населених пунктів на території Петрівської сільської ради Красноградського району Харківської області. Згідно інформації Відділу Держгеокадастру у Красноградському районі від 30.06.2016 року № 1000-20.24-0.4-1602/2-16 земельна ділянка, яку планує позивач до відведення перебуває в приватній власності. Відповідно до повноважень, визначених статтею 122 Земельного кодексу України, розпорядження такими землями не входить до компетенції Головного управління. У Головного управління відсутні правові підстави для надання позивачу дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність зазначеної земельної ділянки (а.с.32).

Листом Головного управління Держгеокадастру у Харківській області від 22.07.2015р. №19-20-6-2761/0/19-15 (на №б/н від 11.06.2015р.) розглянуто заяву ОСОБА_3 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, орієнтовною площею 2,0000 га, розташовану за межами населеного пункту на території Петрівської сільської ради Красноградського району Харківської області. Повідомлено, що в процесі розгляду звернення позивача була здійснена перевірка місця розташування земельної ділянки, яку він бажає отримати у власність, за допомогою Публічної кадастрової карти України та встановлено, що земельний масив, на якому розташовується бажана ділянка, повністю використовується для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Таким чином, надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може призвести до порушення прав інших осіб, які вже розпочали процедуру набуття права власності або користування на зазначеному земельному масиві. Запропоновано позивачу за участю Відділу Держземагентства у Красноградському районі більш детально розглянути зазначену інформацію та, у разі наявності законних підстав, повторно звернутись з відповідною заявою до Головного управління (а.с.33).

Враховуючи вищевикладені листи щодо розгляду клопотання позивача про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки і наведену в них позицію відповідача, суд першої інстанції дійшов висновку про вмотивованість та правомірність відмови ГУ Держгеокадастру у Харківській обл. у його наданні.

Проте, колегія суддів не може погодитись з такими висновками суду, оскільки доказів відведення земельної ділянки, яку просив надати позивач, для учасників АТО, в матеріалах справи відсутні та під час судового засідання надані не були. Навіть чіткої відповіді на запитання колегії суддів про те, чи дійсно земельна ділянка, яку планує позивач до відведення, перебуває в приватній власності в учасника антитерористичної операції або членів сімей загиблих, представником відповідача в судовому засіданні надано не було.

Крім того, посилання відповідача на те, що земельний масив, на якому позивач бажає отримати земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства передбачається для виділення земельних ділянок учасникам антитерористичної операції та членам сімей загиблих, а вирішення питання позивача можливе після повного першочергового забезпечення учасників антитерористичної операції та членів сімей загиблих земельними ділянками, на думку колегії суддів, є безпідставними і не містять належного фактичного і юридичного обґрунтування для відмови у задоволенні заяви (клопотання) про надання запитуваного дозволу, оскільки Законами України, якими урегульовані спірні правовідносини, не передбачають першочергове право учасників АТО на надання у власність земельних ділянок для ОСГ порівняно з іншою категорію громадян.

Надання таким громадянам земельних ділянок даної категорії земель здійснюється у загальному порядку, передбаченому ст. 118 ЗК України. Жодний нормативний акт не вводить будь-яких обмежень у даному питанні відносно іншої категорії громадян, які не мають статусу учасника АТО, у тому числі обмежувати ці права у той спосіб із тих підстав, як це здійснено відповідачем у листі-відповіді про відмову у надані дозволу на розробку проекту землеустрою.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку щодо правомірності дій відповідача та необґрунтованості позовних вимог, оскільки ним не були дотримані положення ст. 7 та ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України в частині прийняття рішення за наслідками всебічного, повного і об'єктивного розгляду всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, у зв'язку з чим вважає за необхідне зобов'язати відповідача повторно розглянути подане позивачем клопотання у порядку передбаченому законодавством та з урахуванням висновків суду.

Відповідно до п.4 ч.1 ст. 202 Кодексу адміністративного судочинства України підставою для скасування постанови суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Згідно ч. 2 ст. 205 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги може своєю постановою змінити постанову суду першої інстанції або прийняти нову постанову, якими суд апеляційної інстанції задовольняє або не задовольняє позовні вимоги.

Отже, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції через порушення ним норм матеріального та процесуального права, які призвели до ухвалення неправильного рішення, підлягає скасуванню, з прийняттям нової постанови про часткове задоволення позовних вимог.

Ухвалюючи дану постанову, суд апеляційної інстанції вирішує питання про розподіл судових витрат.

Згідно частин 1 та 2 статті 87 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Під час прийняття постанови суд, зокрема, вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати (стаття 161 Кодексу адміністративного судочинства України).

За змістом частин 1 та 6 статті 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції або Верховний Суд України, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

Матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_3 було сплачено судовий збір за звернення до суду першої інстанції з адміністративним позовом у розмірі 551 (п'ятсот п'ятдесят одна) гривня 20 копійок, що підтверджується оригіналом квитанції №nox9x52097 від 20.05.2016 року ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» (а.с. 3).

Зважаючи на те, що суд апеляційної інстанції скасовує постанову Харківського окружного адміністративного суду від 22.09.2016 року по даній справі та ухвалює нову постанову про часткове задоволення позову ОСОБА_3, вирішуючи питання про розподіл судових витрат, колегія суддів вважає за необхідне стягнути на користь позивача суму понесених ним по справі №820/2488/16 судових витрат.

Згідно з ч.1 ст.94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п. 3 ст. 198, ст. 201, 205, 207, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 22.09.2016р. по справі № 820/2488/16 скасувати.

Прийняти нову постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_3 задовольнити частково.

Зобов'язати Головне управління Держгеокадастру у Харківській області повторно розглянути заяву ОСОБА_3 від 14.03.2016р. про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення безоплатно у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства.

Стягнути на користь ОСОБА_3 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) витрати зі сплати судового збору в розмірі 551 (п'ятсот п'ятдесят одна)грн. 20 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держгеокадастру у Харківській області.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання постанови у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)Спаскін О.А.
Судді(підпис) (підпис) Сіренко О.І. Любчич Л.В.
Повний текст постанови виготовлений 21.11.2016 р.