Справа № 206/5580/16-а
Суддя: Сухоруков А. О.
Дата ухвалення: 2016-11-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа 206/5580/16-а
П О С Т А Н О В А

Іменем України

"15" листопада 2016 р. Самарський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Сухоруков А.О.,

при секретарі Пучковій О.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у м. Дніпрі адміністративну справу за адміністративною позовною заявою ОСОБА_1 до інспектора Управління патрульної поліції м.Дніпро Половина Дмитра Вікторовича, про скасування постанови про адміністративне правопорушення,

в с т а н о в и в:

28 вересня 2016 року позивач звернувся до Самарського районного суду м. Дніпропетровська із позовом про скасування постанови про адміністративне правопорушення.

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що 19 вересня 2016 року, він перебував в автомобілі Шкода Фабіа д.н. НОМЕР_1, що була припаркована на узбіччі вул. Дитинства у м. Дніпро. В той день за кермом перебував його батько ОСОБА_1, який зупинивши транспортний засіб відійшов в особистих справах. Він пересів на ведійське місце для того, щоб не змерзнути, завів двигун та увімкнув обігрів салону. В цей момент до нього звернувся інспектор УПП м. Дніпропетровська, лейтенант поліції Половина Дмитро Вікторович. Запитав у нього документи, що посвідчують право на керування автомобілем. На його вимогу, він відповів, що, по-перше, не можу цього зробити, оскільки за день до цього у нього вилучили вказані документи, у зв'язку із складанням протоколу про адміністративне правопорушення передбачене ст. 130 КУпАП, а тимчасове посвідчення не видавалось, по-друге, він на момент його звернення транспортним засобом не керував, а тому правил дорожнього руху не порушував.Незважаючи на викладене, інспектор заявив, що зважаючи на його власне спостереження, він керував транспортним засобом в стані алкогольного сп'яніння та запропонував пройти тест на рівність алкоголю в крові. На що він відповів відмовою, оскільки ще раз вказав на те, що автомобілем не керував. Надати інспектору, а також суду протокол про адміністративне правопорушення від 18 вересня 2016 року, на підставі якого в нього вилучили посвідчення водія неможливим, оскільки в порушення встановлених законом норм, протокол йому не надали. Вказане може підтвердити його батько, який є власником автомобіля та керував ним в той день. З цього приводу, він надавав інспектору письмові пояснення, що містяться в матеріалах протоколу про адміністративне правопорушення складеного в той же день, щодо нібито вчинення ним правопорушення передбаченого ст. 130 КУпАП.В постанові винесеній інспектором 19.09.2016 року зазначено, що він керував автомобілем не маючи при собі посвідчення водія, що є порушенням ч. 1 ст. 126 КУпАП, тобто керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред'явила для перевірки посвідчення дія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса.Це твердження не відповідає фактичним обставинам та суперечить об'єктивній істині, оскільки він повідомив інспектора про складення проти нього 18 вересня 2016р. за порушення ст. 130 КУпАП, у зв'язку з чим в нього було вилучено водійське посвідчення, крім того він знаходився в автомобілі, яким не керував, а перебував у ньому як пасажир. Зокрема, вважає дії інспектора щодо винесення постанови про адміністративне правопорушення та складення протоколу про адміністративне правопорушення незаконним. Поліцейський повинен повідомити про конкретну причину зупинки. Ним не було зазначено причину з якою він звернувся до нього, як пасажира і автомобільного транспорту, що не рухався, оскільки об'єктивних причин для цього не було. Інспектором поліції Половина Д.В., не було повідомлено про причини з якими він звернувся до мене про пред'явлення документів, що посвідчують право керування автомобілем та не міг чітко пояснити, що він порушив або які інші підстави існували для такого звернення, оскільки транспортний засіб не рухався та він ним не керував.

На підставі викладеного позивач просить суд скасувати постанову АР № 017489 від 19 вересня 2016 року про накладеш адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення (а.с.1-2).

Позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_3 в судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили суд задовольнити позов з підстав, викладених у позовній заяві.

Позивач ОСОБА_1 пояснив, що 18 вересня 2016 року було складено протокол про адміністративне правопорушення за яким його права було вилучено. Після цього він за кермом автомобіля не сидів. В цей день за кермом був його батько. Коли він вийшов з машини по справах, то він сів на водійське сидіння, щоб прогріти машину, бо було холодно. В цей час підійшли робітники поліції. Автомобіль в цей час стояв. Зазначив, що по протоколу за ст. 130 КУпАП від 18.09.2016р. він надав до суду довідку з лікарні, яка зроблена в строк, що він був тверезий.

Представник позивача ОСОБА_3 в судовому засіданні пояснила, що відсутня подія адміністративного правопорушення. Були порушення з боку інспектора. Машина стояла, а позивач просто сидів в ній. Причину інспектор не пояснив, чого підійшли, яке було порушення, що почали перевіряти документи.

В судовому засіданні відповідач Половина Д.В. проти позовних вимог заперечував та просив відмовити. Пояснив, що патрулюючи 18.09.2016р. вони рухалися по вул. Сержанта Литвищенко. Напарник побачив у дзеркало заднього виду автомобіль, який рухався по вул. Дитинства, а коли водій побачив патрульну машину, то відразу зупинився. Коли вони підійшли до автомобіля, то побачили за кермом позивача, який був у стані алкогольного сп'яніння. Двигун його автомобіля був заведений. У позивача не було тимчасового дозволу на право керування. Пройшло декілька секунд з того часу, як побачили автомобіль і підійшли до нього. З автомобіля ніхто не встиг би вийти, а тим паче позивач не встиг би пересісти.

Вислухавши доводи та пояснення учасників судового процесу, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, оглянувши відеозапис з боді-камери, суд доходить висновку про необхідність задовольнити позовні вимоги, з наступних підстав, що встановлені в судовому засіданні.

Судом встановлено, 19 вересня 2016 року відносно ОСОБА_1 інспектором УПП м. Дніпропетровська - Половина Дмитро Вікторовичем було винесено постанову АР № 017489 від 19.09.2016 року у справі про адміністративне правопорушення. Згідно даної постанови ОСОБА_1 18.09.2016р. о 23год. 50хв. керуючи автомобілем Шкода Фабіа, н/з НОМЕР_1 по вул. Дитинства, 43 без посвідчення водія, його було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.126 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425грн., чим порушив п.2.1.(а) ПДР України (а.с.16).

19 вересня 2016 року відносно ОСОБА_1 інспектором УПП м. Дніпропетровська - ОСОБА_4 було складено протокол про адміністративне правопорушення серії АП2 № 118222. Згідно якого ОСОБА_1 18.09.2016р. о 23год. 50хв. керуючи автомобілем Шкода Фабіа, н/з НОМЕР_1 по вул. Дитинства, 43 не подав сигнал повороту чим порушив п. 9.2 (б) ПДР, керував автомобілем з ознаками алкогольного сп'яніння, запах алкоголю з порожнини рота, тремтіння рук, нечітка мова. Від огляду на стан сп'яніння відмовився, чим порушив п.(2.9) 2.5 ПДР України, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП. В протоколі ОСОБА_1 зазначив, що не згоден, оскільки на автомобілі не рухався (а.с.23).

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_1 пояснив, що він батько позивача. 18.09.2016р. йому подзвонив син та попросив з'їздити з ним по справам, сказав, що він з товаришем їдуть до нього. Товариш сина був за кермом. Потів він сів за кермо. Їхали вони по вул. Дитинства, йому потрібно було негайно вийти по особистим справам. Він пішов до знайомих, щоб сходити по нужді. Коли він повернувся до автомобіля він стояв так само, як він його поставив. Біля автомобіля стояли інспектори УПП та складали протокол. Його документи знаходилися в машині. Він давав їх поліції та казав, що він керував автомобілем. Автомобіль поліцейських він бачив, коли їхав, вони їхали на зустріч.

Свідок ОСОБА_5 пояснив, що йому 18.09.2016р. подзвонив позивач та попросив сісти за кермо. Вони поїхали, позивач був на пасажирському сидінні. Біля 22 години вони повернулися і він віддав машину господарю машини, тобто батьку позивача, який сів за кермо і вони кудись поїхали.

Із показів свідка ОСОБА_4 вбачається, що він разом з напарником рухалися по вул. А. Корольова близько 23 години. Побачили машину, яка рухалася їм на зустріч з дальнім світлом. Вони зупинилися біля машини. Відео з відео реєстратора зберігається місяць, його вже не має. На вулиці не має світла. Відстань від позивача була приблизно 200м. З моменту, як автомобіль зупинився пройшло декілька хвилин. Зі сторони водія ніхто не виходив.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Пунктом 11 ч. 1 ст. 23 Закону України "Про національну поліцію" встановлено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 18 Закону України "Про національну поліцію" поліцейський зобов'язаний неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського.

Керуючись ч. 1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно ст. 10 КУпАП адміністративне правопорушення визнається умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених Законом.

Згідно з ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Частиною 6 ст. 71 КАС України передбачено, якщо особа, яка бере участь у справі, без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які вона посилається, суд вирішує справу на основі наявних доказів.

Інспектором Управління патрульної поліції в м. Дніпропетровськ Половина Д.В. відносно ОСОБА_1 було складено постанову про адміністративне правопорушення про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.126 КУпАП. Керував автомобілем не маючи при собі посвідчення водія, чим порушив п.2.1. (а) ПДР України.

Проте для таких висновків у особи, яка винесла постанову, не було жодних підстав. При розгляді справи не були з'ясовані і доведені обставини, які б свідчили, що в діях позивача є ознаки проступку, за який законом встановлено адміністративну відповідальність, тож посадовою особою не було з'ясовано чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність; повинен своєчасно, всебічно, повно і об'єктивно з'ясувати обставини справи.

Згідно з частиною другою статті 61 Конституції України юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

Необхідність індивідуалізації адміністративної відповідальності передбачена частиною другою статті 33 Кодексу, якою визначено, що при накладенні стягнення враховується характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність.

У Кодексі конкретизовано й інші конституційні принципи, зокрема принцип рівності громадян перед законом (стаття 248). Кодексом закріплено низку гарантій забезпечення прав суб'єктів, які притягаються до адміністративної відповідальності. В сукупності з наведеними конституційними нормами ці гарантії створюють систему процесуальних механізмів захисту вказаних осіб. У контексті питання, що розглядається, Конституційний Суд України враховує положення статей 9, 33, 248, 268 Кодексу.

Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005р. № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» встановлено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим ст.ст. 283, 284 КУпАП. У ній, зокрема , необхідно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ст. 252 КУпАП посадова особа оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Дане правопорушення не знайшло підтвердження. Дії відповідача не відповідають вимогам ст. 33 КУпАП, що встановлює загальні правила накладення стягнення про адміністративні правопорушення. Тобто при накладанні стягнення відповідачем не встановлена ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність.

Відповідно до ч. 1 ст. 126 КУпАП керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред'явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка"), -тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п'яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно з п. 2.1 (а) Правил дорожнього руху, що затверджені Постановою Кабінету міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі: посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Викладені в спірній постанові про адміністративне правопорушення серії АР № 017489 від 19.09.2016 року обставини в судовому засіданні свого підтвердження не знайшли, жодних допустимих доказів їх достовірності відповідачем надано не було.

Доказів того, що позивач ОСОБА_1 керував автомобілем також надано не було.

Доводи відповідача про те, що саме позивач керував автомобілем, спростовуються показами свідків, а також відео з боді-камери інспектора.

Враховуючи встановлені обставини, суд доходить висновку про відсутність події та складу правопорушення, у якому позивача визнано винним оскаржуваною постановою про адміністративне правопорушення АР № 017489 від 19.09.2016 року, якою за ч. 1 ст. 122 КУпАП на ОСОБА_1 накладено штраф у розмірі 425,00грн.

Згідно з п. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст.ст. 258, 268, 287, 288, 289 КУпАП ст.ст. 3, 11, 17, 18, 19, 69-71, 159-163, КАС України, суд

п о с т а н о в и в:

Адміністративний позов задовольнити.

Скасувати постанову про адміністративне правопорушення від 19 вересня 2016 року серії АР №017489, якою за ч.І ст.126 КУпАП на ОСОБА_1 накладено штраф у розмірі 425,00 грн., справу про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 - закрити.

Постанова може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги через Самарський районний суд м. Дніпропетровська протягом десяти днів з дня проголошення.

Суддя А.О. Сухоруков