Справа № 805/1668/16-а
Суддя: Сіваченко Ігор Вікторович
Дата ухвалення: 2016-11-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Кошкош О.О.
Суддя-доповідач - ОСОБА_1
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 листопада 2016 року справа №805/1668/16-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого Сіваченка І.В.,

суддів Шишова О.О., Чебанова О.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Артемівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області на постанову Донецького окружного адміністративного суду від 10 жовтня 2016 року у справі № 805/1668/16-а за позовом ОСОБА_2 до Артемівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області про скасування податкового повідомлення-рішення,-

ВСТАНОВИВ:

15 червня 2016 року позивач звернувся до Артемівської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області (далі Інспекція) про скасування податкового повідомлення-рішення від 10.06.2015 №106-17. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що позивач позбавлений права власності на транспортний засіб у звязку із його викраденням, таким чином ОСОБА_2 звільнений від сплати транспортного податку на підставі п.267.6.8 Податкового кодексу України (далі ПК України). Просив скасувати спірне податкове повідомлення-рішення.

Постановою Донецького окружного адміністративного суду від 10 жовтня 2016 року позов задоволено повністю, внаслідок чого скасоване податкове повідомлення-рішення Інспекції від 10.06.2015 № 106-17.

Суд першої інстанції, ухвалюючи дане рішення, виходив з того, що Рішення Артемівської міської ради від 13.01.2015 №6/60-1130 про встановлення транспортного податку прийняте та оприлюднене після 15 липня 2014 року, тому підстави сплати транспортного податку у 2015 році були відсутні.

Не погодившись з прийнятим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій зазначив про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить постанову скасувати та прийняти нову, якою в задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Обґрунтовує доводи апеляційної скарги тим, що судом першої інстанції при прийнятті рішення було невірно застосовано норми п.п. 267.2.1 ст. 267 ПК України. Згідно інформації сервісного центру МВС у Донецькій області позивач є платником транспортного податку, оскільки за ним рахувався зареєстрований в Україні згідно з чинним законодавством власний легковий автомобіль. Суд не взяв до уваги, що на час формування податкового повідомлення-рішення необхідною умовою для нарахування транспортного податку була реєстрація легкового автомобіля за конкретною фізичною особою. Інформація, щодо зняття ОСОБА_2 транспортного засобу з реєстрації в органах внутрішніх справ до Інспекції не надходила.

Крім того, судом першої інстанції залишено поза увагою те, що зміни до ст. 267 ПК України діють з 01.01.2016 і стосуються визначення грошового зобовязання на 2016 рік. Податкове зобовязання з транспортного податку виникло у позивача 30.06.2015 року, а податковий борг 30.08.2015.

Всі особи, які беруть участь у справі, до апеляційного суду не прибули, були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, тому згідно пункту 2 частини першої статті 197 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, встановила наступне.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 є власником автомобіля LAND ROVER RANGE ROVER, номер кузова НОМЕР_1, рік випуску 2012, що підтверджується наявною у матеріалах справи довідкою Територіального сервісного центру 1442 Регіонального сервісного центру МВС в Донецькій області. (а.с.31)

10 червня 2015 року відповідачем, на підставі п.п. 54.3.3. п. 54.3. ст. 54 та п.п. 267.6.2. п. 267.6. ст. 267 ПК України винесено податкове повідомлення-рішення форми "Ф" № 106-17, яким позивачу визначено суму податкового зобов'язання за платежем транспортний податок з фізичних осіб в сумі 25000,00 грн.

Вважаючи вказане податкове повідомлення-рішення протиправним, ОСОБА_2 звернувся з даним позовом до суду.

Приймаючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з протиправності висновків органу владних повноважень про порушення позивачем норм чинного законодавства з питань оподаткування.

Колегія суддів не погоджується з наведеним висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

01 січня 2015 року набрав чинності Закон № 71-VIII, яким шляхом викладення в новій редакції ст. 267 ПК України, було введено новий податок - транспортний податок.

Відповідно до пп. 267.1.1 п. 267.1 ст. 267 ПК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) платниками транспортного податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які мають зареєстровані в Україні згідно з чинним законодавством власні легкові автомобілі, що відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 статті 267 ПК України є об'єктами оподаткування.

Об'єктом оподаткування є легкові автомобілі, які використовувалися до 5 років і мають об'єм циліндрів двигуна понад 3000 куб. см.

Якщо на транспортні засоби уповноваженими державними органами, в тому числі іноземними, видані реєстраційні документи, що дають право їх експлуатувати, вони вважаються використовуваними. Датою початку користування (вводу в експлуатацію) транспортних засобів, що були в користуванні та ввозяться на митну територію України, вважається дата їх першої реєстрації, визначена в реєстраційних документах, які видано уповноваженими державними органами та дають право експлуатувати ці транспортні засоби на постійній основі. У разі відсутності реєстраційних документів першої реєстрації транспортних засобів датою початку використання транспортного засобу вважається календарна дата його виготовлення (день, місяць, рік). У разі якщо календарну дату визначити неможливо, то такою датою слід вважати 1 січня року виготовлення, зазначеного в реєстраційних документах.

З матеріалів справи встановлено, що автомобіль марки LAND ROVER RANGE ROVER, номер кузова НОМЕР_1 зареєстрований на фізичну особу ОСОБА_2, рік випуску 2012 року.

Згідно з пп. 267.5.1 п. 267.5 ст. 267 ПК України базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року.

При цьому, календарний рік - це проміжок часу з 01 січня по 31 грудня, який триває 365 або 366 (у високосному році) календарних днів.

Таким чином, враховуючи, що автомобіль позивача зареєстрований у 2012 році, а об'єктом оподаткування є легкові автомобілі, які використовувались до 5 років, та факт того, що базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року, то колегія суддів дійшла висновку, що у 2015 році автомобіль позивача є об'єктом оподаткування відповідно до ст. 267 ПК України.

Відповідно до п. 267.4 ст. 267 ПК України ставка податку встановлюється з розрахунку на календарний рік у розмірі 25000,00 гривень за кожен легковий автомобіль, що є об'єктом оподаткування.

Підпунктом 267.6.1 пункту 267.6 статті 267 ПК України передбачено, що обчислення суми податку з об'єкта/об'єктів оподаткування фізичних осіб здійснюється контролюючим органом за місцем реєстрації платника податку.

Згідно з пп. 267.6.2 п. 267.6 ст. 267 ПК України податкове повідомлення-рішення про сплату суми податку та відповідні платіжні реквізити надсилаються (вручаються) платнику податку контролюючим органом за місцем його реєстрації до 01 липня року базового податкового (звітного) періоду (року).

Таким чином, автомобіль LAND ROVER RANGE ROVER 2012 року випуску, з об'ємом двигуна 4999 см3, згідно пп. 267.2.1 п. 267.2 ст. 267 ПК України є об'єктом оподаткування транспортним податком, а позивач в такому разі є платником вказаного податку.

Відповідно до вимог ст. 267 ПК України Інспекцією 10.06.2015 сформовано податкове повідомлення-рішення за №106-17 на суму 25000,00 грн. за 2015 рік та вручено 30.06.2015 позивачу засобами поштового відправлення з рекомендованим повідомленням.

Таким чином, приймаючи 10.06.2015 податкове повідомлення-рішення №106-17, відповідач діяв на підставі та в межах повноважень, визначених Законом.

Стаття 58 Конституції України передбачає, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Цей принцип треба розуміти так, що дія закону починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце (Рішення Конституційного Суду України у справі за конституційним зверненням Національного банку України щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 58 Конституції України (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів від 9 лютого 1999 року).

Водночас, відповідно до пп. 267.2.1 п. 267.2 ст. 267 ПК України, об'єктом оподаткування є легкові автомобілі, які використовувалися до 5 років і мають об'єм циліндрів двигуна понад 3000 куб. см. При цьому обов'язок із сплати транспортного податку покладено на його платників починаючи із 2015 року (рік набрання чинності Законом).

Тому, законодавець, визначаючи об'єкт оподаткування транспортним податком, передбачив, що ознаками такого є дата реєстрації автомобіля та об'єм циліндрів двигуна понад 3000 куб. см. Отже, обов'язок сплачувати транспортний податок покладено на позивача після набрання чинності Законом № 71-VІІІ, та не поширено такий на період до набрання ним чинності, тобто до 01.01.2015.

Колегія суддів підкреслює, що відповідно до статті 75 Конституції України єдиним органом законодавчої влади в Україні є парламент - Верховна Рада України, і саме до виключних повноважень останньої належить прийняття законів (п.3 ч.1 ст. 85 Конституції України).

Апеляційний суд також звертає увагу на те, що Закон № 71-VІІІ не визнаний неконституційним, тому підлягає застосуванню. Крім того, саме цей закон прийнятий пізніше у часі за норми статей 4, 12 ПК України, тому при подоланні колізій положень нормативно-правового(их) акту(ів) рівної юридичної сили слід надавати перевагу тому, що прийнятий пізніше, тобто, Закону № 71-VІІІ.

Колегія суддів зазначає, що факт прийняття Артемівською міської радою Рішень від 13.01.2015 року № 6/60-1130 «Про внесення змін до рішення Артемівської міської ради від 29.05.2013 року №6/39-695 «Про встановлення розмірів ставок місцевих податків і зборів у м. Артемівську» та № 6/60-1131 «Про внесення змін до рішення Артемівської міської ради від 29.05.2013 року №6/39-697 «Про внесення змін до Положень про порядок сплати місцевих податків і зборів у м. Артемівську», якими установлений транспортний податок та затверджене Положення про транспортний податок, яке містить норми, аналогічні тим, що викладені в ПК України, не має значення для правильного вирішення цієї справи, з огляду на приписи підпункту 12.3.5 пункту 12.3 ст. 12 ПК України.

Відповідно дот нього (в редакції того ж Закону № 71-VІІІ) у разі якщо сільська, селищна або міська рада не прийняла рішення про встановлення відповідних місцевих податків і зборів та акцизного податку в частині реалізації суб'єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів, що є обов'язковими згідно з нормами цього Кодексу, такі податки до прийняття рішення справляються виходячи з норм цього Кодексу із застосуванням їх мінімальних ставок, а плата за землю справляється із застосуванням ставок, які діяли до 31 грудня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосування плати за землю".

При цьому суд першої інстанції обґрунтовано не прийняв до уваги посилання позивача на п.п. 267.6.8 п. 267.6 ст. 267 ПК України щодо несплати транспортного податку за легковий автомобіль, яким незаконно заволоділи треті особи, з огляду на те, що пункт 267.6 статті 267 доповнено підпунктом 267.6.8 згідно із Законом № 909-VIII від 24.12.2015 року, тобто після прийняття спірного податкового-рішення.

Отже, на підставі аналізу норм законодавства та оцінки фактичних обставин справи колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції про скасування оскаржуваного податкового повідомлення-рішення.

Відповідно до ст. 159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин у адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З урахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що судом першої інстанції безпідставно задоволено позов.

На підставі вищенаведеного, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції постанова прийнята з порушенням норм матеріального права, що є підставою для скасування постанови та прийняття нової постанови про відмову у задоволенні позову.

Керуючись статтями 24, 160, 167, 184, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Артемівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області задовольнити.

Постанову Донецького окружного адміністративного суду від 10 жовтня 2016 року у справі № 805/1668/16-а скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_2 до Артемівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області про скасування податкового повідомлення-рішення відмовити.

Постанова набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили.

Головуючий: І.В.Сіваченко

Судді: О.О.Шишов

ОСОБА_3