Справа № 804/8039/15
Суддя: Головчук С.В.
Дата ухвалення: 2016-11-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 листопада 2016 року м. Київ К/800/51257/15

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Головчук С.В. (суддя-доповідач),
Заїки М.М.,
Черпака Ю.К.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Державного підприємства «Придніпровська залізниця»

на постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 04 листопада 2015 року

у справі за позовом Державного підприємства «Придніпровська залізниця» (далі - ДП «Придніпровська залізниця») до Управління праці та соціального захисту населення Нікопольської міської ради Дніпропетровської області (далі - УПСЗН Нікопольської міськради) про стягнення збитків на пільгове перевезення,

в с т а н о в и л а:

У червні 2015 року ДП «Придніпровська залізниця» звернулося до суду з позовом про стягнення 1910091,30 грн збитків на пільгове перевезення пасажирів. В обґрунтування позову зазначало, що згідно з договором від 14 лютого 2014 року № 491 (ПР/ДН-2-14-309НЮд.ч.) відповідач зобов'язувався передбачити у бюджеті кошти на компенсаційні виплати за пільговий проїзд окремих категорій громадян і в повному обсязі компенсувати позивачу витрати, пов'язані із здійсненням залізницею таких перевезень. Посилаючись на те, що ці зобов'язання УПСЗН Нікопольської міськради виконало частково, внаслідок чого виникла заборгованість за січень-грудень 2014 року у сумі 1910091,30 грн, просив суд задовольнити позов.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05 серпня 2015 року позов задоволено. Стягнуто з УПСЗН Нікопольської міськради на користь ДП «Придніпровська залізниця» 1910091,30 грн збитків за пільгове перевезення пасажирів.

Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 04 листопада 2015 року скасовано рішення суду першої інстанції та прийнято нове рішення про відмову в позові.

У касаційній скарзі ДП «Придніпровська залізниця» просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права, зокрема положень Закону України від 04 липня 1996 року № 273/96-ВР «Про залізничний транспорт» (далі - Закон № 273/96-ВР), Бюджетного кодексу України та постанов Кабінету Міністрів України від 16 грудня 2009 року № 1359 «Про затвердження Порядку розрахунку обсягів компенсаційних виплат за пільгові перевезення залізничним транспортом окремих категорій громадян» (далі - Порядок № 1359) і від 04 березня 2002 року № 256 «Про затвердження Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету» (далі - Порядок фінансування № 256). Вказує, що апеляційний суд не дав належної правової оцінки обставинам справи та доводам позивача про те, що у 2014 році ДП «Придніпровська залізниця» здійснила пільгові перевезення окремих категорій осіб на суму, більшу ніж відповідачем прийнято до сплати, у зв'язку з чим у січні 2014 року УПСЗН Нікопольської міськради зверталося до фінансового управління Нікопольської міськради із заявою про збільшення коштів на компенсаційні виплати пільгового перевезення на 2014 рік. Вказує, що акт звірки розрахунків, на який послався суд апеляційної інстанції є зведеним обліковим документом, який відображає суму заборгованості і лише фіксує стан розрахунків, а тому не може бути беззаперечним доказом відсутності заборгованості перед позивачем за спірний період.

В запереченнях на касаційну скаргу відповідач просить залишити її без задоволення, а судове рішення без змін, посилаючись на те, що ціна договору в будь-якому разі визначається в межах кошторисних призначень і підписуючи протокол розбіжностей, позивач усвідомлював, що в разі надходження на рахунок УПСЗН Нікопольської міськради субвенції не в повному обсязі від потреби, його збитки будуть відшкодовуватись в межах кошторисних призначень. Вказує, що позивачем пропущено строк звернення до суду, встановлений статей 99 КАС України.

Перевіривши доводи касаційної скарги, матеріали справи, правильність застосування норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судами встановлено, що 14 лютого 2014 року між ДП «Придніпровська залізниця» (перевізник) та УПСЗН Нікопольської міської ради (платник) укладено договір №491 (ПР/ДН-2-14-309НЮд.ч.) про надання пільгового проїзду ДП «Придніпровська залізниця» окремим категоріям громадян та компенсаційні виплати за наданий пільговий проїзд.

Відповідно до пункту 1.2. цього договору перевізник за власний рахунок здійснює перевезення окремих категорій громадян, які мають відповідні пільги у залізничному транспорті, а платник здійснює компенсаційні виплати за пільговий проїзд цих громадян.

У відповідності до постанови Кабінету Міністрів України від 16 грудня 2009 року № 1359 щомісяця залізниця, не пізніше ніж 15 числа місяця наступного за звітним, подає відповідним головним розпорядникам коштів рахунок на суму, яка підлягає компенсації, облікові форми (підпункт 2.1.2 договору), а ціна договору в будь-якому разі складає фактичні збитки перевізника від перевезень окремих категорій громадян, що мають відповідні пільги або визначається в межах кошторисних призначень Платника. За бажанням сторін можуть встановлюватись на певний період кожного року шляхом укладення додаткової угоди (пункт 3.1 договору).

На виконання умов договору, продовж січня - грудня 2014 року позивач у порядку, передбаченому законом направляв відповідачу звіти по обліковим формам та облікові форми про недоотримані кошти за перевезення залізничним транспортом окремих категорій громадян, витрати на перевезення яких відшкодовуються з державного та місцевого бюджетів міста Нікополь.

Згідно з даними облікових форм сума за фактичну кількість перевезених пільговиків за період січень-грудень 2014 року складає: 3 292 591,30 грн, а саме: за січень 2014 року - 135 182,59 грн, за лютий 2014 року - 150 923,83 грн, за березень 2014 року - 150 579,53 грн, за квітень 2014 року - 295 719,14 грн, за травень 2014 року - 263 345,49 грн, за червень 2014 року - 549 150,74 грн, за липень 2014 року - 406 187,16 грн, за серпень 2014 року - 370 428,04 грн, за вересень 2014 року -261 937,13 грн, за жовтень 2014 року - 311 561,17 грн, за листопад 2014 року 193 950,55 грн, за грудень 2014 року - 203 625,93 грн.

Проте, вказані суми УПСЗН Нікопольської міськради відшкодувало частково, в межах бюджетних асигнувань, виділених відповідачу за рахунок субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг за проїзд окремих категорій громадян, тобто у сумі 1282500,00 грн.

Враховуючи те, що у 2014 році позивачем перевезено громадян пільгової категорії на суму більшу, ніж відповідачем прийнято до сплати, ДП «Придніпровська залізниця» звернулося до суду про стягнення 1910091,30 грн заборгованості по компенсаційним виплатам за наданий пільговий проїзд окремим категоріям громадян, що утворилась за період січень - грудень 2014 року.

Частиною 5 статті 9 Закону № 273/96-ВР, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, встановлено, що для захисту інтересів окремих категорій громадян на пасажирських перевезеннях, у тому числі приміських, можуть передбачатися пільгові тарифи. Збитки залізничного транспорту загального користування від їх використання відшкодовуються залізницям за рахунок державного або місцевих бюджетів залежно від того, яким органом прийнято рішення щодо введення відповідних пільг.

За визначеннями, наведеними у частині 1 статті 2 Бюджетного кодексу України, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, бюджетне зобов'язання це - будь-яке здійснене відповідно до бюджетного асигнування розміщення замовлення, укладення договору, придбання товару, послуги чи здійснення інших аналогічних операцій протягом бюджетного періоду, згідно з якими необхідно здійснити платежі протягом цього ж періоду або у майбутньому, а бюджетне асигнування це - повноваження розпорядника бюджетних коштів, надане відповідно до бюджетного призначення, на взяття бюджетного зобов'язання та здійснення платежів, яке має кількісні, часові та цільові обмеження.

Відшкодування збитків залізничного транспорту, що виникли у зв'язку із перевезенням пільгових категорій громадян саме за рахунок державного або місцевих бюджетів, здійснюється у відповідності до підпункту «б» пункту 4 частини 1 статті 89, частин 1,5 статті 102 Бюджетного кодексу України, згідно з якими до видатків, що здійснюються з районних бюджетів та бюджетів міст республіканського Автономної Республіки Крим і обласного значення та враховуються при визначенні обсягу міжбюджетних трансфертів, належать видатки на компенсаційні виплати за пільговий проїзд окремих категорій громадян.

Механізм розрахунку обсягів компенсаційних виплат залізницям за пільгові перевезення окремих категорій громадян, яким таке право надано законом, що здійснюються за рахунок коштів державного або місцевих бюджетів, а також субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на зазначені цілі визначений Порядком № 1359, а механізм фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення, зокрема, щодо компенсаційних виплат за пільговий проїзд окремих категорій громадян, визначається Порядком фінансування № 256.

Відповідно до пунктів 2, 3, 5, 8 Порядку № 256 фінансування видатків місцевих бюджетів за державними програмами соціального захисту населення провадиться за рахунок субвенцій, передбачених державним бюджетом на відповідний рік, у межах обсягів, затверджених у обласних бюджетах, бюджеті Автономної Республіки Крим, бюджетах міст Києва та Севастополя, міст республіканського Автономної Республіки Крим і обласного значення та у районних бюджетах на зазначені цілі. Забороняється фінансування місцевих програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету. Головними розпорядниками коштів місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення є керівники головних управлінь, управлінь, відділів та інших самостійних структурних підрозділів місцевих держадміністрацій, виконавчих органів рад, до компетенції яких належать питання праці та соціального захисту населення (далі - головні розпорядники коштів). Головні розпорядники коштів місцевих бюджетів щомісяця готують інформацію про фактично нараховані суми та акти звіряння розрахунків за надані послуги з підприємствами - надавачами відповідних послуг і надсилають їх фінансовим органам райдержадміністрацій, виконкомів міських рад (міст республіканського Автономної Республіки Крим і обласного значення). Отримані місцевими бюджетами суми субвенцій перераховуються протягом одного операційного дня на рахунки головних розпорядників коштів, відкриті в територіальних управліннях Державної казначейської служби, для здійснення відповідних видатків.

У разі виникнення додаткових зобов'язань головні розпорядники коштів місцевих бюджетів надсилають щомісяця до 18 числа фінансовим органам райдержадміністрацій, виконкомів міських рад (міст республіканського Автономної Республіки Крим і обласного значення) уточнену інформацію про фактично нараховані у поточному місяці суми. Зазначені фінансові органи готують уточнені реєстри нарахованих у поточному місяці сум та подають їх до 20 числа Міністерству фінансів Автономної Республіки Крим, фінансовим органам обласних, Київської та Севастопольської міських держадміністрацій, управлінням Державної казначейської служби в Автономній Республіці Крим, областях, мм. Києві та Севастополі (пункт 6 Порядку фінансування № 256).

Водночас, за правилами частини 5 статті 102 Бюджетного кодексу України, у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин, за рахунок субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг здійснюються, зокрема, компенсаційні виплати за пільговий проїзд окремих категорій громадян.

Частинами 1,3 та 4 статті 48 Бюджетного кодексу України передбачено, що розпорядники бюджетних коштів беруть бюджетні зобов'язання та здійснюють платежі тільки в межах бюджетних асигнувань, встановлених кошторисами, враховуючи необхідність виконання бюджетних зобов'язань минулих років, довгострокових зобов'язань за енергосервісом, узятих на облік органами Казначейства України. Розміщення замовлення, укладення договору, придбання товару, послуги чи здійснення інших аналогічних операцій протягом бюджетного періоду, за якими розпорядником бюджетних коштів взято зобов'язання без відповідних бюджетних асигнувань або з перевищенням повноважень, встановлених цим Кодексом та законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет), є недійсними. За такими операціями не виникають бюджетні зобов'язання та не утворюється бюджетна заборгованість.

Аналіз наведених норм дає підстави дійти висновку, що загальний обсяг виплат з місцевих бюджетів на державну програму соціального захисту, яка передбачає компенсаційні виплати за пільговий проїзд окремих категорій громадян, не може перевищувати розміру затверджених субвенцій.

Таку правову позицію висловив Верховний Суд України у постанові від 13 вересня 2016 року (справа № 21-5853а15).

Враховуючи те, що у цій справі відповідач належним чином виконав свої зобов'язання в межах затверджених субвенцій, що не заперечується позивачем, колегія суддів погоджується з висновком апеляційного суду про те, що загальний обсяг виплат з місцевих бюджетів на державну програму соціального захисту, яка передбачає компенсаційні виплати за пільговий проїзд окремих категорій громадян, не може перевищувати розміру затверджених субвенцій.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами норм матеріального чи процесуального законодавства, що призвело або могло призвести до неправильного вирішення спору.

Отже, підстави для скасування рішення суду апеляційної інстанції відсутні.

Відповідно до частини 1 статті 224 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судове рішення суду апеляційної інстанції - без змін, якщо визнає, що судом апеляційної інстанції не допущено порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судового рішення чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись статтями 220, 220-1, 223, 224, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Державного підприємства «Придніпровська залізниця» відхилити.

Постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 04 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі та оскарженню не підлягає.

Судді С.В. Головчук
М.М. Заїка
Ю.К. Черпак