Справа № 812/789/16
Суддя: Геращенко Ігор Володимирович
Дата ухвалення: 2016-11-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Смішлива Т.В.
Суддя-доповідач - Геращенко І.В.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 листопада 2016 року справа №812/789/16

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: судді-доповідача Геращенка І.В., Арабей Т.Г., Міронової Г.М.,

секретар - Челахова О.О.

за участю: представник позивача - не з'явився,

представників відповідача - Дядько Г.П., довіреність № 2 від 04.01.2016 року, Глушкова Г.В., довіреність № 3 від 04.01.2016 року,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Комунального підприємства «Лисичанськтепломережа» на постанову Луганського окружного адміністративного суду від 07 вересня 2016 р. у справі № 812/789/16 (головуючий І інстанції Смішлива Т.В. ) за позовом Державної податкової інспекції у м. Лисичанську Головного управління Державної фіскальної служби у Луганській області до Комунального підприємства «Лисичанськтепломережа» про стягнення податкової заборгованості з податку на додану вартість,-

ВСТАНОВИВ:

В липні 2016 року, позивач звернувся до Луганського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Комунального підприємства «Лисичанськтепломережа» про стягнення податкової заборгованості в сумі 752067,00 грн. Під час розгляду справи у суді першої інстанції позовні вимоги контролюючого органу були зменшені до 643984,07 грн.

Постановою Луганського окружного адміністративного суду від 07 вересня 2016 року, суд задовольнив позовні вимоги.

Стягнув з розрахункових рахунків комунального підприємства «Лисичанськтепломережа» (, адреса: 93113, Луганська область, м. Лисичанськ) відкритих у банках, обслуговуючих комунальне підприємство «Лисичанськтепломережа» на користь Державного бюджету України податковий борг з податку на додану вартість у сумі 643984,07 грн. (шістсот сорок три тисяч дев'ятсот вісімдесят чотири гривні 07 коп.)

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що хоча за певними видами податків і зборів відповідач і мав переплату станом на 31.12.2013 року, проте, позивачем була підтверджена наявність у відповідача податкового боргу за іншими податками станом на 31.12.2013 року.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилається на порушення норм матеріального та процесуального права. В обгрунтування апеляційної скарги зазначив, що докази обставин, які б свідчили про безперервність податкового боргу у відповідача впродовж періоду часу з виникнення податкового боргу, стосовно суми якого були направлені податкові вимоги, до звернення до суду податкового органу з позовом, позивач не надав. Податковий борг, на погашення якого напрявлялись перша та друга податкові вимоги № 1/45 від 21.01.2002 року та № 2/382 від 26.03.2002 року вважається безнадійним та підлягає списанню. Єдиним доказом безперервності існування податкового боргу у відповідача є інтегрована картка платника податків по всім видам податків, яку податковий орган не надав а ні відповідачеві а ні суду. Податковим кодексом України визначається строк позовної давності для стягнення податкового боргу, який утворився в наслідок не сплати податкового зобовязання нарахованого контролюючим органом, а не самостійно узгоджених податкових зобовязань, а отже строк звернення по податковим деклараціям з ПДВ, поданих відповідачем 19.10.2015 року, 17.11.2015 року та 17.12.2015 року сплив ще 01.05.2016 року, 01.06.2016 року та 01.07.2016 року відповідно. Враховуючи викладене, просив скасувати постанову Луганського окружного адміністративного суду від 07 вересня 2016 року, та прийняти нове рішення яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Позивач в судове засідання суду апеляційної інстанції не з'явився, надав заперечення на апеляційну скаргу, в яких зазначив про розгляд справи за відсутністю їх представника, вважаючи рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим.

В судовому засіданні представники відповідача підтримала доводи апеляційної скарги, на задоволенні якої наполягали.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги та наданих заперечень, заслухавши пояснення представників відповідача, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційній скарзі, залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін, з наступних підстав.

Комунальне підприємство «Лисичанськтепломережа» зареєстровано як юридична особа, ідентифікаційний код юридичної особи 13401321 (а.с.7), є платником податку на додану вартість з 07.07.1997 року, індивідуальний податковий номер 97 (а.с. 59), перебуває на обліку як платник податків в ДПІ у м. Лисичанську з 27.04.1992 за № 1-50 (а.с. 6).

З матеріалів справи вбачається, що відповідачем подано до ДПІ у м. Лисичанську Головного управління ДФС у Луганській області наступні податкові декларації з податку на додану вартість:

- за вересень 2015 року № від 19.10.2015 року, у якій самостійно визначено суму ПДВ, яка підлягає сплаті до бюджету у розмірі 139671,00 грн., (термін сплати 30.10.2015);

- за жовтень 2015 року № від 17.11.2015 року, у якій самостійно визначено суму ПДВ, яка підлягає сплаті до бюджету у розмірі 99323,00 грн., (термін сплати 30.11.2015);

- за листопад 2015 року № від 17.12.2015 року, у якій самостійно визначено суму ПДВ, яка підлягає сплаті до бюджету у розмірі 513073,00 грн., (термін сплати 30.12.2015);

Таким чином, податковий борг по задекларованим податковим зобов'язань становить 752067,00 грн.

Згідно даних картки особового рахунку КП «Лисичанськтепломережа» 29 та 30 червня 2016 року частково сплачено податковий борг з податку на додану вартість у загальній суму 108082,93 грн., у зв'язку з чим заборгованість з ПДВ по деклараціям за вересень - листопад 2015 року становить 643984,07 грн.

Проаналізувавши встановлені обставини справи та норми законодавства України, які регулюють спірні правовідносини, колегія суддів вважає апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Податковий кодекс України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Відповідно до п. 36.1. ст. 36 Податкового кодексу України податковим обов'язком визнається обов'язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи.

Відповідно до п.57.1 ст. 57 Податкового кодексу України, платник податків зобов'язаний самостійно сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судами достовірно встановлено, що відповідачем не сплачено податкові зобов'язання, самостійно визначені ним у податкових деклараціях з податку на додану вартість - за вересень 2015 року № від 19.10.2015 року у сумі 31588,07 грн. (залишок), за жовтень 2015 року № від 17.11.2015 року у сумі 99323,00 грн., за листопад 2015 року № від 17.12.2015 року у сумі 513073,00 грн.(а.с. 39-58)

Відповідач не сплатив узгоджені податкові зобов'язання, у зв'язку з чим, сума до стягнення становить 643984,07 грн., що підтверджується також карткою особового рахунку відповідача з податку на додану вартість.

Відповідно до п.20.1.34 ст. 20 Податкового кодексу України, контролюючі органи мають право звертатися до суду щодо стягнення коштів платника податків, який має податковий борг, з рахунків у банках, що обслуговують такого платника податків, на суму податкового боргу або його частини.

Стягнення коштів з рахунків платника податків у банках, обслуговуючих такого платника податків, провадиться не раніше ніж через 60 календарних днів з дня надіслання такому платнику податкової вимоги та здійснюється за рішенням суду, яке направляється до виконання органам державної податкової служби, у розмірі суми податкового боргу або його частини (підпункти 95.2 та 95.3 статті 95 Податкового кодексу України).

Відповідно до п.п. 6.2.1. п. 6.2 ст. 6 Закону України "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами" (який був чинним до прийняття Податкового кодексу України), у разі коли платник податків не сплачує узгоджену суму податкового зобов'язання в установлені строки, податковий орган надсилає такому платнику податків податкові вимоги.

На виконання статті 6 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» позивачем на адресу відповідача було надіслано першу податкову вимогу № 1/45 від 21.01.2002 року, яка вручена посадовій особі відповідача 25.01.2002 року та другу податкову вимогу № 2/382 від 26.03.2002 року, яка вручена нарочно посадовій особі відповідача 26.03.2002 року.

Сторонами не надано доказів щодо оскарження вищезазначених податкових вимог.

Відповідно до п. 59.5 ст. 59 Податкового кодексу України у разі якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не був погашений в повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається (не вручається).

На відміну від вказаної норми підпунктом 60.1.1 пункту 60.1 ст. 60 Податкового кодексу України визначено, що податкова вимога вважається відкликаною у разі, якщо сума податкового боргу погашена самостійно платником податків або органом стягнення. У зв'язку з цим із погашенням суми податкового боргу раніше надіслана платникові податків податкова вимога є відкликаною, а тому не може бути підставою для вжиття заходів із примусового стягнення податкового боргу.

Тобто, якщо платником податків податковий борг був погашений, а через деякий час виник знову, органу державної податкової служби слід направити (вручити) йому нову податкову вимогу виходячи з виникнення нового грошового зобов'язання.

В матеріалах справи, містяться акти звірки з податковим органом від 14.01.2014 року по земельному податку, зі збору за розміщення відходів, збору за викиди в атмосферне повітря, за спецводокористування, якими зафіксовано наявність у КП «Лисичанськтепломережа» позитивного сальдо (переплати) станом на 31.12.2013 року та акт від 01.08.2016 року, згідно до якого станом на 31.12.2013 року КП «Лисичанськтепломережа» мало переплату з податку на додану вартість. (а.с. 69-75)

Проте, згідно наданої позивачем довідки, станом на 01.01.2014 року загальна сума податкового боргу КП «Лисичанськтепломережа» становила 8603024,22 грн., а саме з податку на прибуток - 4468416,89 грн., авансових внесків з податку на прибуток - 4029674,00 грн., податок на доходи фізичних осіб - 96541,83 грн., штрафні санкції за порушення законодавства про застосування РРО - 8391,50 грн. (а.с. 86)

Вказана інформація підтверджена витягом з інтегрованої картки платника податків - КП «Лисичанськтепломережа» з податку на прибуток за період з 01.01.2008 року. (а.с. 140-168)

Крім того, рішенням ДПІ у м. Лисичанську № 45-ю від 22.02.2016 року списано безнадійний податковий борг КП «Лисичанськтепломережа» з податку на доходи фізичних осіб - 96541,83 грн. та штрафні санкції за порушення законодавства про застосування РРО - 8391,50 грн. (а.с. 117)

Таким чином, незважаючи на те, що за певними видами податків і зборів відповідач і мав переплату станом на 31.12.2013 року, однак, позивачем підтверджено наявність у відповідача податкового боргу за іншими податками станом на 31.12.2013 року.

Стосовно довідки ДПІ у м. Лисичанську розрахунки з бюджетом, відповідно до якої станом на 01.01.2008 року у підприємства за кодом (КП «Лисичанськтепломережа») за всіма видами податків відсутня недоїмка колегія судів зазначає наступне.

Згідно постанови господарського суду Луганської області від 21.03.2006 року у справі № 10/148 позов ДПІ у м. Лисичанську задоволено повністю, звернуто стягнення на активи Лисичанського спеціалізованого підприємства «Лисичанськтепломережа», , (нині - КП «Лисичанськтепломережа») на суму податкового боргу з податку на додану вартість в розмірі 3537099,57 грн. (а.с. 131-132)

З описової частини вказаної постанови вбачається, що предметом позову була заборгованість КП «Лисичанськтепломережа» з податку на додану вартість, яка виникла на підставі податкових декларацій відповідача за період з квітня 2004 року по листопад 2005 року та податкового повідомлення-рішення від 18.11.2005 року № /0.

Ухвалою господарського суду Луганської області від 19.04.2006 року у справі № 10/148 розстрочено виконання постанови господарського суду Луганської області від 21.03.2006 року у справі № 10/148 про стягнення з КП «Лисичанськтепломережа» () податкового боргу з податку на додану вартість в розмірі 3537099,57 грн. строком на 10 років починаючи з 01 квітня 2006 року по 01 квітня 2016 року включно зі сплатою кожного місяця 29475,83 грн, крім березня 2016 року, у якому підлягає до сплати 29475,80 грн. (а.с. 133).

Листом Лисичанського міського відділу державної виконавчої служби від 06.09.2016 року підтверджено перебування у 2016 році на виконанні виконавчого провадження з виконання виконавчого листа № 10/148, виданого 04.04.2006 року господарським судом Луганської області про стягнення з КП «Лисичанськтепломережа» боргу у сумі 3537099,57 грн. (а.с. 134).

Крім того, позивачем надано виписки з рахунку УДКСУ у м. Лисисчанську за 19.01.2016 року, 20.01.2016 року, 21.01.2016 року, 16.02.2016 року та 18.02.2016 року, відповідно до яких КП «Лисичанськтепломережа» здійснювалась сплата розстрочених сум згідно рішення господарського суду Луганської області від 19.04.2006 року у справі № 10/148. (а.с. 135-139)

Відповідно до п. 100.1 статті 100 Податкового кодексу України розстроченням, відстроченням грошових зобов'язань або податкового боргу є перенесення строків сплати платником податків його грошових зобов'язань або податкового боргу під проценти, розмір яких дорівнює розміру пені, визначеному пунктом 129.4 статті 129 цього Кодексу.

Податковий борг - сума узгодженого грошового зобов'язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов'язання (підпункт 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України).

Зі змісту зазначених норм вбачається, що прийняття рішення про розстрочення податкового боргу не означає відсутність такого податкового боргу до остаточного його погашення.

Крім того, положення п. 100.14 статті 100 Податкового кодексу України вказують на те, що розстрочення, відстрочення податкового боргу не звільняють майно платника податків з податкової застави.

Пунктом 87.9. статті 87 Податкового кодексу України встановлено, що у разі наявності у платника податків податкового боргу контролюючі органи зобов'язані зарахувати кошти, що сплачує такий платник податків, в рахунок погашення податкового боргу згідно з черговістю його виникнення незалежно від напряму сплати, визначеного платником податків. У такому ж порядку відбувається зарахування коштів, що надійдуть у рахунок погашення податкового боргу платника податків відповідно до статті 95 цього Кодексу або за рішенням суду у випадках, передбачених законом.

Строки давності щодо стягнення податкового боргу встановлені статтею 102 Податкового кодексу України та становлять 1095 днів з дня виникнення боргу. Якщо платіж стягується за рішенням суду, строки стягнення встановлюються до повного погашення такого платежу або визначення боргу безнадійним.

Доказів того, що КП «Лисичанськтепломережа» не мало податкового боргу в інші періоди відповідачем не надано.

Тобто, з урахуванням положень статті 102 та 87 Податкового кодексу України, колегія суддів вважає, що позивачем доведено чинність податкових вимог № 1/45 від 21.01.2002 року та № 2/382 від 26.03.2002 року станом на час звернення позивача з даним позовом до суду.

Враховуючи встановлені по справі обставини колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції прийняте із дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Доводи викладені в апеляційній скарзі не спростовують висновків суду першої інстанції.

На підставі викладеного, керуючись статтями: 9, 11, 160, 167, 184, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,-

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Комунального підприємства «Лисичанськтепломережа» на постанову Луганського окружного адміністративного суду від 07 вересня 2016 року у справі № 812/789/16 - залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін.

Вступна та резолютивна частини ухвали складені у нарадчій кімнаті та проголошені у судовому засіданні 23 листопада 2016 року. Повний текст ухвали буде складений та підписаний у нарадчій кімнаті 24 листопада 2016 року.

Ухвала суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі.

Головуючий суддя І.В. Геращенко

Судді Т.Г. Арабей

Г.М. Міронова