Справа № 495/8188/16-а
Суддя: Боярський О. О.
Дата ухвалення: 2016-11-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 495/8188/16-а
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16.11.2016 м. Білгород-Дністровський

Суддя Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області Боярський О.О, розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Головного спеціаліста відділу з питань тимчасового та постійного проживання управління у справах з іноземцями та особами без громадянства ОСОБА_1, ОСОБА_2, Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення,

В С Т А Н О В И В:

Позивачі звернулися до суду із позовною заявою до Головного спеціаліста відділу з питань тимчасового та постійного проживання управління у справах з іноземцями та особами без громадянства ОСОБА_1, ОСОБА_2, Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області, в якому просять визнати протиправними та скасувати рішення Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області від 27.07.2016р. № 291902 про скасування ОСОБА_3 дозволів на імміграцію в Україну; визнати дії головного спеціаліста відділу з питань тимчасового та постійного проживання управління у справах з іноземцями та особами без громадянства ОСОБА_1 та ОСОБА_2 незаконними; зобов'язати Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській області поновити дозвіл на імміграцію та документувати ОСОБА_3 посвідками на постійне проживання в Україні.

В судове засідання позивачі не з'явилися, надали письмові заяви, відповідно до яких просять справу розглянути в їх відсутності, позовні вимоги підтримують, просять задовольнити.

Представник відповідача, у судове засідання не з'явився, надав до суду письмову заяву, відповідно до якої просить суд розглянути справу у його відсутності.

У відповідності до ч. 6 ст. 128 КАС України справа підлягає розгляду в письмовому провадженні.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти позову. Відповідач викликався у судове засідання, однак не з'явився, жодних доказів на підтвердження правомірності свого рішення до суду не надав. З огляду на вищевикладене, суд вважає за можливе розглядати справу на підставі наявних у ній доказів.

Дослідивши матеріали справи, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що Рішеннями Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області від 27.07.2016р. № 291902, скасовані рішення про надання позивачам, ОСОБА_3, дозволу на імміграцію в Україну та інформовано про можливість подання заяви відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 4 Закону не раніше ніж через рік з дня прийняття рішення про скасування вищевказаного дозволу.

ГУ ДМС України в Одеській області, в своїх рішеннях від 27.07.2016 року посилається на п. 1 статті 12 Закону України «Про імміграцію», як на підставу для скасування дозволу на імміграцію в Україну.

Зазначені рішення прийнято на підставі висновків Головного управління Державної міграційної служби в Одеській області від 27.07.2016 року про скасування дозволів на імміграцію в Україну, в яких зазначено, що дозволи на імміграцію в Україну ОСОБА_3 отримали згідно п.6 ч.2 ст.4 Закону України «Про імміграцію», як батьки іммігранта, проте неповнолітні діти заявників на момент прийняття документів не мали дозволу на імміграцію в Україну. Також, зазначено, що вимоги п.6 ч.7 ст.9 Закону України «Про імміграцію» щодо подання документу про те, що іммігрант не заперечує проти їх імміграції та гарантує їм фінансове забезпечення на рівні не нижчому від прожиткового мінімуму, встановленого в Україні, не могли бути виконані з урахуванням віку.

У зв'язку з цим, відповідач дійшов висновку, що громадянам КНР ОСОБА_3 дозволи на імміграцію в Україну надано з порушенням Закону України «Про імміграцію», посвідками на постійне проживання вони документовані безпідставно та вважав за можливе керуючись вимогами п.6 ст. 12 Закону України «Про імміграцію» скасувати дозволи на імміграцію позивачам.

Суд не погоджується з такими висновками відповідача на підставі наступного.

Відповідно до ст.12 Закону України «Про імміграцію» дозвіл на імміграцію може бути скасовано, якщо: 1) з'ясується, що його надано на підставі свідомо неправдивих відомостей, підроблених документів чи документів, що втратили чинність; 2) іммігранта засуджено в Україні до позбавлення волі на строк більше одного року і вирок суду набрав законної сили; 3) дії іммігранта становлять загрозу національній безпеці України, громадському порядку в Україні; 4) це є необхідним для охорони здоров'я, захисту прав і законних інтересів громадян України; 5) іммігрант порушив законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства; 6) в інших випадках, передбачених законами України.

Як зазначалось вище, підставою для скасування рішеннями від 27.07.2016р. № 291902 ОСОБА_3 дозволів на імміграцію в Україну Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській області зазначило п.6 ч.1 ст.12 Закону України «Про імміграцію» (висновки ГУ ДМС України від 27.07.2016).

При цьому, іншим випадком, в розумінні вказаної норми відповідач зазначає, що дозволи на імміграцію в Україну ОСОБА_3 надано з порушенням п.6 ч.2 ст.4, Закону України «Про імміграцію», як батькам іммігранта, оскільки їх діти у громадянстві України не перебували, а також через свій вік не могли виконати вимоги п.6 ч.7 ст.9 Закону щодо надання документу про те, що вони не заперечують проти імміграції батьків та гарантують їм фінансове забезпечення на рівні не нижчому від прожиткового мінімуму, встановленого в Україні.

Суд такі висновки відповідача вважає помилковими, оскільки пунктом 6 частини 1 статті 12 Закону України «Про імміграцію» чітко визначено, що інші випадки для скасування дозволу на імміграцію мають бути передбачені законами України, тоді як у спірних рішеннях Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області від 27.07.2016р. відсутня вказівка на відповідну норму Закону, на підставі якої видані ОСОБА_3 дозволи на імміграцію в Україну підлягають скасуванню.

Порушення встановленого законодавством України порядку надання дозволів на імміграцію в Україну, в розумінні статті 12 Закону України «Про імміграцію», є підставою для скасування таких дозволів, якщо з'ясується, що їх надано на підставі свідомо неправдивих відомостей, підроблених документів чи документів, що втратили чинність. (п.1 ч.1 ст.12 Закону)

Надання ОСОБА_3 дозволів на імміграцію в Україну на підставі свідомо неправдивих відомостей, підроблених документів чи документів, що втратили чинність Головним управлінням Державної міграційної служби України в Одеській області не встановлено.

Допущення міграційними органами помилки при прийнятті рішення про надання Чень Лу та Є СЧунь дозволів на імміграцію, за відсутності у цьому вини останніх, не є визначеною Законом України «Про імміграцію» та іншими законами України підставою для скасування таких дозволів.

Частиною 2 статті 19 Конституції України встановлено обов'язок органів державної влади діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Оскаржувані рішення відповідача від 27.07.2016 р. № 291902 є актами індивідуальної дії, в яких Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській області не зазначило та не мотивувало, з якої визначеної законом підстави скасовано дозволи ОСОБА_3 на імміграцію в Україну, у зв'язку з чим відсутні підстави вважати, що оскаржувані рішення прийнято на підставі та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частин 1 і 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких грунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Згідно з вимогами ч. 3 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні судам необхідно здійснити перевірку того, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення; безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Беручи до уваги вищенаведене, суд приходить до висновку, що рішення Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області від 27.07.2016р. № 291902 є протиправними та підлягають скасуванню.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 128, 159-163 КАС України, ст. 19 Конституції України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_3 до Головного спеціаліста відділу з питань тимчасового та постійного проживання управління у справах з іноземцями та особами без громадянства ОСОБА_1, ОСОБА_2, Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про скасування дозволу на імміграцію в Україну - задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати рішення Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області від 27.07.2016р. № 291902 про скасування ОСОБА_3 дозволів на імміграцію в Україну.

Визнати дії головного спеціаліста відділу з питань тимчасового та постійного проживання управління у справах з іноземцями та особами без громадянства ОСОБА_1 та ОСОБА_2незаконними.

Зобов'язати Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській Області поновити дозвіл на імміграцію та документувати ОСОБА_3 посвідками на постійне проживання в Україні.

Постанова може бути оскаржена в Одеський апеляційний адміністративний суд через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня отримання копії постанови апеляційної скарги.

У разі прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя: