Справа № 803/1576/16
Суддя: Денисюк Руслан Степанович
Дата ухвалення: 2016-11-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада 2016 року Справа № 803/1576/16

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Денисюка Р.С.,

при секретарі судового засідання Шепталовій А.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку адміністративну справу за позовом фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 до Луцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа - підприємець ОСОБА_1 (далі - ФОП ОСОБА_1, позивач) звернулася з адміністративним позовом до Луцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області (далі - Луцька ОДПІ, відповідач) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 28.09.2016 року № та зобов'язання подати висновок про відшкодування з Державного бюджету України 13 224,00 грн. бюджетного відшкодування з податку на додану вартість (далі - ПДВ).

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що Луцькою ОДПІ проведена документальна позапланова виїзна перевірка правомірності нарахування суб'єктом підприємницької діяльності - фізичною особою ОСОБА_1 сум бюджетного відшкодування ПДВ на рахунок платника у банку за червень 2016 року, про що складено акт від 14.09.2016 року.

Перевіркою встановлено порушення позивачем пункту 198.5 статті 198, пункту 200.1, підпункту «б» пункту 200.4 статті 200 Податкового кодексу України (далі - ПК України), в результаті чого позивачем завищено суму бюджетного відшкодування на рахунок платника у банку у податковій декларації за червень 2016 року на суму 13 224,00 грн.

28.09.2016 року Луцька ОДПІ на підставі акту перевірки від 14.09.2016 року прийняла податкове повідомлення-рішення № , яким позивачу зменшено суму бюджетного відшкодування з ПДВ на 13 224,00 грн. та застосовано штрафні (фінансові) санкції на суму 6 612,00 грн.

Позивач не погоджується із висновками акту перевірки та податковим повідомленням-рішенням від 28.09.2016 року № з тих підстав, що відповідач неправильно трактує норми податкового законодавства, пов'язані з придбанням товару для облаштування території автостоянки, яка використовується для відстою та зберігання належного позивачу автопарку, що в свою чергу безпосередньо використовується у господарській діяльності позивача.

15.11.2016 року позивачем подано клопотання про відкликання позовної заяви в частині зобов'язання відповідача подати висновок до казначейської служби про відшкодування з Державного бюджету України 13 224,00 грн. бюджетного відшкодування з податку на додану вартість.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 17.11.2016 року позовну заяву фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 до Луцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення та зобов'язання подати висновок про бюджетне відшкодування з податку на додану вартість в частині позовних вимог про зобов'язання подати висновок про бюджетне відшкодування з податку на додану вартість залишено без розгляду.

Позивач, з урахуванням клопотання про залишення без розгляду позовної заяви в частині позовних вимог, просить визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 28.09.2016 року № .

В поданих до суду письмових запереченнях проти позову від 04.11.2016 року (а. с. 24-25) представник відповідача адміністративний позов не визнав та просить відмовити в його задоволенні з тих підстав, що за результатами проведеної перевірки позивача встановлено завищення ним податкового кредиту з ПДВ за червень 2016 року на суму 13 224,00 грн. внаслідок того, що позивачем до складу податкового кредиту були включені суми ПДВ по операціях з придбання будівельних матеріалів в асортименті. Однак, фізичною особою-підприємцем не доведено, що вказані товари призначаються для їх використання в операціях, що є господарською діяльністю платника податку, оскільки позивачем в ході перевірки не надано актів виконаних робіт (послуг), довідок про виконання будівельних робіт типової форми або інших документів, що підтверджують використання вищевказаного товару, а також у підприємця відсутні кваліфіковані працівники по встановленню вищевказаних товарно-матеріальних цінностей.

Крім того, належна позивачу земельна ділянка, яка розташована в с. Рованці Луцького району, та на якій велося облаштування території призначена для обслуговування магазину, проте ФОП ОСОБА_1 не здійснює торгівельної діяльності із реалізації товарів через торгові точки (магазин), зокрема за вказаною адресою. Відтак, висновки податкового органу, викладені в акті перевірки, та прийняте на їх підставі податкове повідомлення-рішення, є правомірними.

17.11.2016 року представником позивача подано до суду письмове клопотання про розгляд справи за його відсутності, при цьому позов підтримав та просив його задовольнити (а. с. 35).

Представник відповідача в судове засідання не прибув, подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, проти позову заперечив (а. с. 67).

Відповідно до частини четвертої статті 122 КАС України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності.

Як передбачено частиною першою статті 41 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Враховуючи вищевикладене, судовий розгляд справи здійснювався у відсутності представника позивача та представника відповідача, без фіксування судового процесу технічними засобами, на підставі наявних у ній доказів.

Дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку, що адміністративний позов необхідно задовольнити повністю з таких підстав.

Судом встановлено, що Луцькою ОДПІ проведена документальна позапланова виїзна перевірка правомірності нарахування суб'єктом підприємницької діяльності - фізичною особою ОСОБА_1 сум бюджетного відшкодування ПДВ на рахунок платника у банку за червень 2016 року, що виникло за рахунок від'ємного значення ПДВ, що декларувалося в червні 2016 року, про що складено акт від 14.09.2016 року (а.с. 7-18).

Перевіркою встановлено порушення позивачем підпункту «а» пункту 198.5 статті 198, пункту 200.1, підпункту «б» пункту 200.4 статті 200 ПК України, в результаті чого суб'єктом підприємницької діяльності ОСОБА_1 завищено суму бюджетного відшкодування на рахунок платника у банку у податковій декларації за червень 2016 року на суму 13 224,00 грн.

28.09.2016 року Луцька ОДПІ на підставі акту перевірки від 14.09.2016 року прийняла податкове повідомлення-рішення № , яким позивачу зменшено суму бюджетного відшкодування з ПДВ на 13 224,00 грн. та застосовано штрафні (фінансові) санкції на суму 6 612,00 грн. (а. с. 6).

Пунктом 56.18 статті 56 ПК України передбачено, що з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу, платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення-рішення або інше рішення контролюючого органу про нарахування грошового зобов'язання у будь-який момент після отримання такого рішення.

На думку суду, відповідач не довів правомірності оскаржуваного в даній адміністративній справі податкового повідомлення-рішення, з огляду на таке.

З акту перевірки від 14.09.2016 року вбачається, що висновки податкового органу про завищення позивачем суми бюджетного відшкодування з ПДВ за червень 2016 року на суму 13 224,00 грн. ґрунтуються на тому, що у податковій звітності з ПДВ за вказаний період у складі податкового кредиту ФОП ОСОБА_1 було неправомірно відображено суму ПДВ 13 224,00 грн., яка сформована за наслідками операцій з придбання будівельних матеріалів в асортименті, оскільки не підтверджено, що вказані товари призначаються для їх використання в операціях, що є господарською діяльністю платника податку.

Згідно із пунктом 198.1 статті 198 ПК України до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;

г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Відповідно до пункту 198.3 статті 198 цього ж Кодексу податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:

придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Згідно із підпунктом "а", "г" пункту 198.5 статті 198 ПК України платник податку зобов'язаний нарахувати податкові зобов'язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 цього Кодексу, та скласти не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду і зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних в терміни, встановлені цим Кодексом для такої реєстрації, зведену податкову накладну за товарами/послугами, необоротними активами (для товарів/послуг, необоротних активів, придбаних або виготовлених до 1 липня 2015 року, - у разі, якщо під час такого придбання або виготовлення суми податку були включені до складу податкового кредиту), у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи призначаються для їх використання або починають використовуватися: в операціях, що не є об'єктом оподаткування відповідно до статті 196 цього Кодексу (крім випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 196.1.7 пункту 196.1 статті 196 цього Кодексу) та місце постачання яких розташоване за межами митної території України; в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку.

Системний аналіз вказаних правових норм дає підстави дійти висновку про те, що платник податків не має права на нарахування податкового кредиту по операціях, що не є господарською діяльністю платника податку.

Як вбачається із акту перевірки, позивач у червні 2016 року придбала у ПП «Торгбудсервіс», ТзОВ «Волиньсталь», ТОВ «Українська гірничо-металургійна компанія», ТзОВ «Фасад Експо», ПАТ «Нова Лінія» будівельні матеріали в асортименті (цемент, плоский лист-самонарізи, розчинники, арматуру, кутники рівно поличні, труби профільні, грунтовку глибокопроникаючу, штукатурку декоративну, плитку пінополістирольну, фарбу ґрунтувальну та інші) (а.с.14-15). Для підтвердження операцій з придбання вищевказаного товару перевіряючим було надано видаткові накладні, рахунки фактури та податкові накладні, якими підтверджено віднесення до податкового кредиту у червні 2016 року ПДВ в сумі 13 224,46 грн.

Факт придбання вказаних товарів та реальність цих господарських операцій підтверджується первинними документами та не заперечується відповідачем.

Разом з тим, суд не погоджується із доводами відповідача про те, що вказані будівельні матеріали в асортименті на загальну суму ПДВ 13 224,00 грн. не призначені для їх використання в операціях, що є господарською діяльністю платника податку.

Так, в пунктах 2.7, 2.10 акту перевірки від 14.09.2016 року зазначається, що фактичний вид діяльності позивача - надання послуг з перевезення вантажів автомобільним транспортом, у підприємницькій діяльності позивач використовує 26 транспортних засобів, має стоянку для паркування транспортних засобів площею 4975,4 кв. м. (а. с. 8-12).

Як вбачається із додаткових пояснень позивача від 16.11.2016 року (а. с. 36-37), саме для потреб автотранспорту у березні 2016 року позивач вирішила зробити реконструкцію приміщення магазину, побудувати гаражі з побутовими приміщеннями та замінити вкрай зіпсоване асфальтне покриття на добротну бруківку, у зв'язку з чим у червні 2016 року і придбала товари (цемент, тощо).

14.04.2016 позивач подала до Управління ДАБІ у Волинській області декларацію про початок виконання будівельних робіт по АДРЕСА_1 (а. с. 42-45) та фактично розпочала ці роботи, які були в подальшому виконані ФОП ОСОБА_2 згідно із договором від 28.03.2016 року № 10-16 (а. с. 46) та підтверджується ліцензією на здійснення господарської діяльності, пов'язаної із створенням об'єктів архітектури від 08.11.2013 року № 280061, загальним журналом робіт з додатком А та актами огляду прихованих робіт №№ 2, 7, 16 (а. с. 47-55).

Технічний нагляд за виконанням будівельно-монтажних робіт здійснювала фізична особа-підприємець ОСОБА_3, що підтверджується договором від 28.03.2016 року № 15-16 та кваліфікаційним сертифікатом серії НОМЕР_1 від 07.10.2015 року (а.с. 58-60).

Таким чином, з урахуванням встановлених обставин справи та наведених норм чинного законодавства України, суд приходить висновку про те, що позивач має право на нарахування податкового кредиту по операціях з придбання будівельних товарів в асортименті, який в подальшому був використаний при здійсненні будівельних робіт з ремонту автостоянки для паркування транспортних засобів, тобто, по операціях, що є господарською діяльністю платника податку.

При цьому, на думку суду, цільове призначення земельної ділянки не має правового значення для вирішення питання про нарахування податкового кредиту по вказаних операціях.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Таким чином, усі рішення та дії суб'єкта владних повноважень повинні бути прийняті (вчинені) на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що визначені законом.

Відповідно до частини першої, другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

На думку суду, відповідач як суб'єкт владних повноважень не довів правомірності податкового повідомлення-рішення від 28.09.2016 року за №, а тому оспорюване податкове повідомлення - рішення Луцької ОДПІ винесене з порушенням вимог чинного законодавства, є протиправним та підлягає скасуванню, а позов до повного задоволення.

Інші твердження представника позивача не спростовують висновків суду.

Згідно із частиною першою статті 94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, за рахунок бюджетних асигнувань Луцької ОДПІ на користь позивача слід присудити судовий збір в розмірі 551,20 грн., сплачений відповідно до платіжного доручення № 5535 від 25.10.2016 року (а. с. 3), та який згідно із випискою був зарахований до спеціального фонду Державного бюджету України.

Керуючись статтями 41, 122, 160 частина 3, 162, 163 Кодексу адміністративного судочинства України, на підставі Податкового кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Луцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області від 28 вересня 2016 року № .

Присудити на користь фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Луцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області судовий збір в розмірі 551,20 грн. (п'ятсот п'ятдесят одна гривня двадцять копійок).

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого ст.186 КАС України. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Львівського апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд. Апеляційна скарга на постанову подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови, яка буде складена у повному обсязі до 22 листопада 2016 року. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Львівського апеляційного адміністративного суду.

Головуючий Р.С. Денисюк