Справа № 759/8144/16-а
Суддя: Літвіна Н. М.
Дата ухвалення: 2016-11-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 759/8144/16-а Головуючий у 1-й інстанції: Семаніва Ю.В.
Суддя-доповідач: Літвіна Н. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 листопада 2016 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого - судді Літвіної Н.М.

Суддів Ганечко О.М.

Коротких А.Ю.

при секретарі Рафальській І.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на постанову Святошинського районного суду м. Києва від 12 вересня 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про перерахунок пенсії за вислугу років, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з позовом до Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання протиправними та незаконними дії та рішення щодо відмови у проведенні перерахунку пенсії за вислугу років на підставі довідки прокуратури Луганської області від 01 квітня 2016 року за № 18- 242 вих.16, відповідно до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» (в редакції, що діяла на час набуття ним права на пенсійне забезпечення), виходячи з розрахунку 90% від середнього заробітку. Крім того, зобов'язання провести перерахунок пенсії за вислугу років з 01 травня 2016 року на підставі довідки прокуратури Луганської області від 01 квітня 2016 року за № 18-242 вих.16, відповідно до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» (в редакції, що діяла на час набуття мною права на пенсійне забезпечення), виходячи з розрахунку 90 % від середнього заробітку без обмеження її граничного розміру та здійснювати відповідні виплати, прийняти оригінал довідки № 18-242 вих. 16.

Постановою Святошинського районного суду м. Києва від 12 вересня 2016 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, позивач - ОСОБА_3, звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким адміністративний позов направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Заслухавши в судовому засіданні суддю-доповідача, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, оцінивши їх в сукупності, колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду вважає, що апеляційна скарга позивача підлягає частковому задоволенню, а постанова суду першої інстанції - скасуванню з прийняттям нової постанови про часткове задоволення позовних вимог.

Судом апеляційної інстанції з матеріалів справи встановлено, що 13 вересня 2006 року Управлінням Пенсійного Фонду України в Артемівському районі міста Луганська ОСОБА_3 призначено довічно пенсію і він отримував її відповідно до Закону України «Про прокуратуру» від 05 листопада 1991 року в розмірі 80 % від суми місячної заробітної плати.

27 лютого 2015 року позивач звільнився з органів прокуратури Луганської області за власним бажанням у зв'язку з виходом на пенсію за вислугою років відповідно до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру».

У квітні 2015 року Управлінням Пенсійного Фонду України у місті Сєверодонецьку Луганської області, де позивач на той час перебував на обліку, йому було зроблено перерахунок раніше призначеної довічно пенсії в розмірі 60 % від суми місячної заробітної плати.

11 травня 2016 року позивач звернувся до Правобережного об'єднаного Управління Пенсійного Фонду України в місті Києві із заявою про перерахунок пенсії в розмірі 90 % від суми місячної заробітної плати на підставі довідки прокуратури Луганської області № 18- 242 вих. 16 від 01 квітня 2016 про заробітну плату начальника управління прокуратури Луганської області, у зв'язку з підвищенням з 01 грудня 2015 окладів працівникам органів прокуратури на підставі Постанови Кабінету Міністрів України № 1013 від 09 грудня 2015 року.

Однак, рішенням відповідача від 16 травня 2016 року вих. № 256/01/А-22 ОСОБА_3 відмовлено у здійсненні перерахунку пенсії у зв'язку з втратою чинності Закону України «Про прокуратуру» та у відповідності до розділу ІІІ «Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року № 213, згідно якого з 01 червня 2015 року пенсії в порядку та на умовах, визначених Законами України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про Кабінет Міністрів України», «Про судову експертизу», «Про Національний банк України», «Про службу в органах місцевого самоврядування», «Про дипломатичну службу», Податкового та Митного кодексів України, не призначаються та не перераховуються. Умови та порядок перерахунку пенсій призначених працівникам прокуратури Кабінетом Міністрів України не визначено, і відповідний нормативно-правовий акт не прийнято.

Не погоджуючись з відмовою органу Пенсійного фонду у перерахунку пенсії, позивач звернувся до суду.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з відсутності у відповідача обов'язку прийняти рішення стосовно перерахунку пенсії, оскільки заява позивача подана в довільній формі та не відповідає вимогам Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1 (далі - Порядок).

Колегія суддів не погоджується з даним висновком виходячи з наступного.

Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України, Законом України «Про прокуратуру» від 05 листопада 1991 року № 1789-XII у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин (далі - Закон № 1789-ХІІ), Законом України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» від 08 липня 2011 року № 3668-VI (далі - Закон № 3668-VI).

З тексту рішення відповідача від 16 травня 2016 року № 256/01/А-223 вбачається, що Правобережне об'єднане управління Пенсійного фонду України в м. Києві розглянув подану позивачем заяву по суті, не зазначаючи на недоліки у її оформленні та прийняв рішення про відмову у здійсненні перерахунку.

У зв'язку з вказаними обставинами, колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду вважає, що перевірці підлягає саме правомірність та обґрунтованість прийнятого відповідачем рішення про відмову у здійсненні перерахунку пенсії.

У ч. 1, 12, 18 ст. 50-1 Закону № 1789-ХІІ редакції, яка була чинною на момент призначення позивачу пенсії, визначено, що прокурори і слідчі зі стажем роботи не менше 20 років, у тому числі зі стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років, мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку. Пенсія призначається в розмірі 80 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до котрої включаються всі види оплати праці, на які нараховуються страхові внески, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії. За кожен повний рік роботи понад 10 років на цих посадах пенсія збільшується на 2 відсотки, але не більше 90 відсотків від суми місячного (чинного) заробітку.

Обчислення (перерахунок) пенсій провадиться за документами пенсійної справи та документами, додатково поданими пенсіонерами, виходячи з розміру місячного заробітку за відповідною посадою, з якої особа вийшла на пенсію, станом на час звернення за призначенням або перерахунком.

Призначені працівникам прокуратури пенсії перераховуються у зв'язку з підвищенням заробітної плати відповідних категорій прокурорсько-слідчих працівників. Перерахунок призначених пенсій провадиться з першого числа місяця, що йде за місяцем, в якому настали обставини, що тягнуть за собою зміну розміру пенсії. Якщо при цьому пенсіонер набув права на підвищення пенсії, різницю в пенсії за минулий час може бути виплачено йому не більш як за 12 місяців. Перерахунок пенсій провадиться з урахуванням фактично отримуваних працівником виплат і умов оплати праці, що існували на день його звільнення з роботи.

Пунктом 2 розділу ІІ «Прикінцевих та перехідних положень» Закону № 3668-VI передбачено, що обмеження пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) максимальним розміром, встановленим цим Законом, не поширюється на пенсіонерів, яким пенсія (щомісячне довічне грошове утримання) призначена до набрання чинності цим Законом.

Отже, ст. 50-1 Закону № 1789-ХІІ у редакції, чинній на момент призначення позивачу пенсії, було регламентовано його право на перерахунок пенсії у зв'язку зі збільшенням розміру заробітної плати відповідних категорій прокурорсько-слідчих працівників.

На час звернення позивача із заявою про перерахунок раніше призначеної пенсії ч. 18 ст. 50-1 Закону № 1789-ХІІ викладено в редакції Закону України № 76-VIII від 28 грудня 2014 року: «Умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначаються Кабінетом Міністрів України».

15 липня 2015 року набрав чинності Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року №1697-VII, відповідно до пп. 1 п. 3 розділу XII «Прикінцеві положення» якого норми Закону України «Про прокуратуру» від 05 листопада 1991 року №1789-ХІІ, які регулювали, зокрема, питання перерахунку пенсії, втратили чинність.

Пенсійне забезпечення працівників прокуратури на момент виникнення спірних правовідносин регулюється правилами ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року №1697-VII.

Згідно ч. ч. 13, 20 ст. 86 вказаного Закону пенсії за вислугу років відповідно до цієї статті призначаються, перераховуються і виплачуються уповноваженими на це державними органами. Умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначаються Кабінетом Міністрів України.

При цьому, колегія суддів зазначає, що Кабінетом Міністрів України на виконання вказаних змін не було визначено умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури.

Відсутність затверджених Кабінетом Міністрів України порядку та умов перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури не може бути підставою для відмови у перерахунку пенсії.

Так, ст. 22 Конституції України встановлено, що права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Конституційний Суд України неодноразово розглядав питання, пов'язані з реалізацією права на соціальний захист, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція України виокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, які відповідно до ст. 17 Конституції України перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме: у Збройних Силах України, органах Служби безпеки України, міліції, прокуратури, охорони державного кордону України, податкової міліції, Управління державної охорони України, державної пожежної охорони, Державного департаменту України з питань виконання покарань тощо (рішення Конституційного Суду України від 09 липня 1999 року №8-рп/99 у справі щодо права на пільги та від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002 у справі щодо пільг, компенсацій і гарантій).

У зазначених рішеннях Конституційний Суд України вказав, що необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена насамперед тим, що служба у Збройних Силах України, інших військових формуваннях та правоохоронних органах держави пов'язана з ризиком для життя і здоров'я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей. Це повинно компенсуватися наявністю підвищених гарантій соціальної захищеності, тобто комплексу організаційно-правових економічних заходів, спрямованих на забезпечення добробуту саме цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення.

Виходячи із висловленого у рішеннях Конституційного Суду України розуміння сутності соціальних гарантій працівників правоохоронних органів, зокрема, працівників прокуратури, зміст та обсяг досягнутих ними соціальних гарантій не може бути звужено шляхом внесення змін до законодавства.

Відповідно до правової позиції Європейського суду з прав людини, викладеної у п. 23 рішення «Кечко проти України» від 08 листопада 2005 року якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок, і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах доки відповідні положення є чинними.

Згідно положень ч. 1 ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

За правовою позицією Європейського Суду з прав людини, викладеної у рішенні по справі «Суханов та Ільченко проти України» (Sukhanov and Ilchenko v. Ukraine) від 26 вересня 2014 року, за певних обставин «законне сподівання» на отримання «активу» також може захищатися статтею 1 Першого протоколу. Так, якщо суть вимоги особи пов'язана з майновим правом, особа, якій воно надане, може вважатися такою, що має «законне сподівання», якщо для такого права у національному законодавстві існує достатнє підґрунтя - наприклад, коли є усталена практика національних Судів, якою підтверджується його існування.

Тобто, бездіяльність держави щодо прийняття нормативного акту, який визначає механізм реалізації прав та свобод громадян, закріплених у конституційних та інших актах, тримання громадян у невизначеності є невиправданим втручанням у права, передбачені ст. 1 Першого протоколу.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що право позивача на перерахунок пенсії є безперечним і забезпечення цього права становить суть взятих на себе державою зобов'язань.

Доводи пенсійного органу про те, що станом на дату звернення позивача із заявою про перерахунок його пенсії набув чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення», у пункті 5 Прикінцевих положень якого зазначено про скасування норм щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії призначаються відповідно до законів України, зокрема «Про прокуратуру», у разі неприйняття до 1 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, колегія суддів вважає необґрунтованими і безпідставними, оскільки положення зазначеної правової норми поширюються виключно на правовідносини щодо призначення пенсії, а не щодо її перерахунку.

Постановою Кабінету Міністрів України від 09 грудня 2015 року № 1013 «Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів» з 01 грудня 2015 року встановлені нові розміри посадових окладів (тарифних ставок, ставок заробітної плати) працівників установ, закладів та організацій окремих галузей бюджетної сфери (далі - Постанова № 1013).

Відповідно до п. 3 ч. 1 Постанови 1013 у межах видатків на оплату праці, затверджених у кошторисах органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування, органів прокуратури та інших органів, за рахунок виплат, пов'язаних з індексацією, надбавок, доплат, премій підвищуються на 25 відсотків посадові оклади керівних працівників, спеціалістів і службовців (крім військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та поліцейських), розміри яких затверджено, в тому числі, постановою Кабінету Міністрів України від 31 травня 2012 року № 505 «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури».

Конституційний Суд України у своєму рішенні від 09 лютого 1999 року №1-рп/99 у справі за конституційним зверненням Національного банку України щодо офіційного тлумачення положення ч. 1 ст. 58 Конституції України (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) зазначив, що за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій ст. 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Отже, відповідач повинен був перерахувати позивачу пенсію, згідно довідки прокуратури Луганської області від 01 квітня 2016 року № 18-242 вих 16, відповідно до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру», в редакції, яка діяла на час призначення пенсії, з розрахунку 80% від суми місячного (чинного) заробітку.

Враховуючи наведені правові норми та обставини цієї справи, колегія суддів приходить до висновку про те, що відповідачем було неправомірно відмовлено позивачу у здійсненні перерахунку його пенсії в розмірі та порядку, визначеному в статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» у редакції, чинній на момент призначення йому пенсії.

Доводи органу Пенсійного фонду про те, що пунктом 5 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» з 01 червня 2015 року, зокрема скасовані норми пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії, призначались, відповідно до Закону України «Про прокуратуру», колегія суддів вважає такими, що не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зазначена правова норма підлягає застосуванню лише щодо призначення нових пенсій.

При цьому, апеляційний суд звертає увагу на те, що станом на момент призначення позивачу пенсії, ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» діяла в редакції, чинній до вступу в силу Закону від 08 липня 2011 року № 3668-VІ «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи», яким були внесені зміни, зокрема до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» щодо порядку обчислення пенсії.

Водночас, судова колегія відзначає, що у постановах Верховного Суду України від 10 грудня 2013 року у справах № 21-348а13 та № 21-420а13, ВСУ зазначив, що при перерахунку пенсії працівникам прокуратури має застосовуватись норма, яка діяла на момент призначення пенсії.

Крім того, у рішеннях Конституційного Суду України від 22 вересня 2005 року № 5-рп/2005, від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008 КСУ наголосив на тому, що однією з конституційних гарантій прав і свобод людини і громадянина є недопущення їх скасування чи звуження їх змісту та обсягу при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів.

Враховуючи викладене, висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог є помилковим.

У відповідності до ч. 5 ст. 45 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року № 1058-IV документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган Пенсійного фонду та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії.

Частиною 4 ст. 45 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що перерахунок призначеної пенсії провадиться в такі строки:

у разі виникнення права на підвищення пенсії - з першого числа місяця, в якому пенсіонер звернувся за перерахунком пенсії, якщо відповідну заяву з усіма необхідними документами подано ним до 15 числа включно, і з першого числа наступного місяця, якщо заяву з усіма необхідними документами подано ним після 15 числа;

у разі настання обставин, які тягнуть за собою зменшення пенсії, - з першого числа місяця, в якому настали ці обставини, якщо вони мали місце до 15 числа включно, і з першого числа наступного місяця, якщо вони мали місце після 15 числа.

З огляду на дану норму, колегія суддів приходить до висновку про те, що підставою для перерахунку пенсії позивачу, є подання до органу Пенсійного фонду України відповідної заяви з усіма необхідними документами.

З матеріалів справи вбачається, що заява про перерахунок пенсії подана позивачем 11 травня 2016 року. Відтак, пенсія позивача підлягає перерахунку з 01 травня 2016 року.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню в частині визнання неправомірними дій відповідача щодо відмови у здійсненні перерахунку та зобов'язання здійснити перерахунок пенсії позивача. Однак, враховуючи, що матеріалами справи не підтверджено, що позивачу було призначено пенсію за вислугою років, виходячи з розрахунку 90 % від середнього заробітку, а підтверджено призначення та обрахунок пенсії у розмірі 80 % (лист від 28 жовтня 2016 року № 34102/06, розпорядження від 19 листопада 2014 року № 900015, розпорядження від 10 березня 2015 року № 014494, розпорядження від 17 квітня 2015 року № 814494), то вірним в даному випадку буде застосування розрахунку у розмірі 80 % від середнього заробітку.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що позовні вимоги про зобов'язання відповідача прийняти оригінал довідки № 18-242 вих 16 задоволенню не підлягають, оскільки вчинення зазначених дій є дискреційним правом суб'єкта владних повноважень.

За правилами ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову, який відповідачем в даному випадку не виконано.

Посилання відповідача на невідповідність поданої позивачем заяви про здійснення перерахунку вимогам Порядку, колегією суддів до уваги не приймаються, оскільки оскаржуване рішення відповідача не містить таких обгрунтувать відмови у здійсненні перерахунку пенсії.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 198 КАС за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати її та прийняти нову постанову суду.

Згідно з ч. 1 ст. 202 КАС підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

Враховуючи, що під час прийняття оскаржуваного судового рішення суд першої інстанції неповною мірою з'ясував обставини справи, що призвело до неправильного її вирішення, колегія суддів вважає, що оскаржуване судове рішення підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про часткове задоволення позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 160, 198, 202, 205, 206, 212, 254 КАС України суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3- задовольнити частково.

Постанову Святошинського районного суду м. Києва від 12 вересня 2016 року - скасувати та прийняти нову.

Адміністративний позов ОСОБА_3 до Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про перерахунок пенсії за вислугу років - задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо відмови ОСОБА_3 у проведенні перерахунку пенсії за вислугу років на підставі довідки прокуратури Луганської області від 01 квітня 2016 року № 18-242 вих 16, відповідно до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» (в редакції, що діяла на час набуття права на пенсійне забезпечення), виходячи з розрахунку 80 % від середнього заробітку.

Зобов'язати Правобережне об'єднане управління Пенсійного фонду України в м. Києві провести ОСОБА_3 перерахунок пенсії за вислу років з 01 травня 2016 року на підставі довідки прокуратури Луганської області від 01 квітня 2016 року № 18-242 вих 16, відповідно до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» (в редакції, що діяла на час набуття права на пенсійне забезпечення), виходячи з розрахунку 80 % від середнього заробітку без обмеження її граничного розміру починаючи з 01 травня 2016 року та виплатити різницю між фактично отриманою та належною до сплати сумою пенсії.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 254 КАС України та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України в порядку і строки, встановлені ст. 212 КАС України.

Головуючий суддя Літвіна Н.М.

Судді Ганечко О.М.

Коротких А.Ю.

Повний текст постанови виготовлений 22 листопада 2016 року.

Головуючий суддя Літвіна Н. М.

Судді: Ганечко О.М.

Коротких А. Ю.