Справа № 820/4497/16
Суддя: Тацій Л.В.
Дата ухвалення: 2016-11-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада 2016 р.Справа № 820/4497/16
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Тацій Л.В.

Суддів: Григорова А.М. , Подобайло З.Г.

за участю секретаря судового засідання Гришко Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 20.09.2016р. по справі № 820/4497/16

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю фірма "Харківагроснаб"

до Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області

про скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, ТОВ фірма "Харківагроснаб", звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області, в якому просив скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області від 22.07.2016 р. №, № та №.

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 20.09.2016р. по справі № 820/4497/16 позов задоволено.

Відповідач, не погодившись з даним судовим рішенням, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову та прийняти нову, якою у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримала в повному обсязі, просила її задовольнити з підстав та мотивів, викладених у скарзі.

Представник позивача в судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечував, наполягаючи на законності та обґрунтованості постанови суду першої інстанції.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши суддю - доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, що позивач - ТОВ фірма "Харківагроснаб", пройшов передбачену законодавством процедуру державної реєстрації, набув правового статусу суб'єкта господарювання - юридичної особи, включений до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців.

На обліку як платник податків ТОВ фірма "Харківагроснаб" перебуває в Центральній ОДПІ Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області.

Вказані обставини сторонами визнаються, а тому в силу ч. 3 ст. 72 КАС України не доказуються перед судом.

Головним управлінням Державної фіскальної служби у Харківській області проведена документальна планова виїзна перевірка ТОВ фірми "Харківагроснаб" з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2014 по 31.12.2015 рр., валютного та іншого законодавства за період 01.01.2014 по 31.12.2015 рр.

Результати перевірки оформлені актом від 30.05.2016 р. за № 262/20-30-14-03-08/25190036 (а.с. 10-61, т.1).

У висновках вказаного акту перевірки контролюючим органом відображено висновок про порушення позивачем приписів: пп. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134, п. 135.1 ст. 135, пп. 138.1.1 п. 138.1, п. 138.2, п. 138.4, п. 138.6 ст. 138, пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 Податкового кодексу України, що призвело до заниження податку на прибуток всього на 1346661 грн., в т.ч. за 2014 рік на 1305556 грн., за 2015 рік на 41105 грн.; п. 198.2, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198, п. 201.1, 201.6, 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України, що призвело до заниження податку на додану вартість всього на 1617431 грн., в т.ч. за серпень 2014 р. на 498348 грн., за вересень 2014 р. на 85819 грн., за грудень 2015 р. на 1033264 грн.; п. 198.2, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198, п. 201.1, 201.6, 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України, що призвело до завищення від'ємного значення податку на додану вартість на суму 333062 грн., в т.ч. за грудень 2015 р. на 333062 грн.

На підставі акту перевірки від 30.05.2016 р. за № 262/20-30-14-03-08/25190036 ГУ ДФС у Харківській області прийнято податкові повідомлення-рішення від 22 липня 2016 року: № , згідно якого збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток приватних підприємств у сумі 1999439 грн., у т.ч. за основним платежем 1346661 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) 652778 грн., № , згідно якого застосовано суму штрафних (фінансових) санкцій (штрафу) у розмірі 33306,20 грн., № , згідно якого збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість у сумі 2021788,75 грн., у т.ч. за основним платежем 1617431 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) 404357,75 грн.; №, згідно до якого збільшено суму грошового зобов'язання за платежем на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) на загальну суму 2021788,75 грн., в тому числі за основним платежем - 1617431 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 404357,75 грн. (а.с. 7-9, т.1).

З дослідженого акту перевірки слідує, що фактичною підставою для прийняття податковим органом податкових повідомлень-рішень, слугувало відображене в акті судження контролюючого органу про те, що надані товарно-транспортні накладні оформлені з порушеннями, а саме: не містять даних про кількість місць завантаження, відсутня вага вантажу, відбитки печатки перевізників, не вказано номери посвідчення водіїв, в деяких ТТН не зазначено перевізника. Крім того, у Акті перевірки зазначено, що податковим органом використано при проведенні перевірки податкову інформацію, згідно якої контрагенти позивача не могли здійснювати господарські з урахуванням часу, відсутності трудових ресурсів на підприємстві, транспортних засобів, основних фондів, виробничо-складських приміщень та іншого майна, які економічно необхідні для здійснення фінансово-господарської діяльності, оперативності проведення операцій, місцезнаходження майна, віддаленості контрагентів один від одного, тощо, а також інформації про відсутність деяких контрагентів за місцезнаходженням.

На вказані доводи відповідач посилався як у акті перевірки, так і в запереченнях на адміністративний позов, поданих до суду першої інстанції, а також і у доводах апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 1 ст. 195 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції може вийти за межі доводів апеляційної скарги в разі встановлення під час апеляційного провадження порушень, допущених судом першої інстанції, які призвели до неправильного вирішення справи.

Перевіряючи юридичну та фактичну обґрунтованість мотивів, які покладені суб'єктом владних повноважень в основу спірних правових актів індивідуальної дії на відповідність вимогам ч.3 ст.2 КАС України, з урахуванням положень ч. 1 ст. 195 КАС України, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством, є бухгалтерський облік, на даних якого ґрунтуються фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник.

Положеннями ч. 1 ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" передбачено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Таким чином, первинні документи, що фіксують здійснення господарських операцій, є основою для податкового обліку.

Такий висновок узгоджується з положеннями п. 44.1 ст. 44 Податкового кодексу України, якими визначено, що для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

За приписами пп. 14.1.27 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України (в редакції, що діяв в перевіреному періоді) в податковому обліку під витратами слід розуміти суму будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником). Конкретний склад витрат, які враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування податком на прибуток, та порядок їх визначення регламентовано в ст. 138 Податкового кодексу України.

Згідно з п. 138.2 ст. 138 Податкового кодексу України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

За приписами п. 138.4 ст. 138 Податкового кодексу України витрати, що формують собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг, визнаються витратами того звітного періоду, в якому визнано доходи від реалізації таких товарів, виконаних робіт, наданих послуг. Собівартість виготовлених та реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг відповідно до п. 138.8 ст. 138 Податкового кодексу України складається з витрат, прямо пов'язаних з виробництвом таких товарів, виконанням робіт, наданням послуг. При цьому суд зазначає, що за змістом п. 139.1 ст. 139 Податкового кодексу України не включаються до складу витрат при визначенні оподатковуваного прибутку витрати, не пов'язані з провадженням господарської діяльності, та витрати, що не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Отже, визначальною ознакою витрат в податковому обліку є їх безпосередній зв'язок з господарською діяльністю платника податку.

Витрати для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток мають бути фактично здійснені і підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарських операцій.

Порядок формування податкового кредиту встановлено Податковим кодексом України, відповідно до пп. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 якого податковим кредитом є сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду.

Відповідно до п. 198.3 ст. 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до ст. 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 ст. 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку. Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

За приписами п. 198.4 ст. 198 Податкового кодексу України, якщо платник податку придбає (виготовляє) товари/послуги та необоротні активи, які призначаються для їх використання в операціях, що не є об'єктом оподаткування або звільняються від оподаткування, то суми податку, сплачені (нараховані) у зв'язку з таким придбанням (виготовленням), не відносяться до податкового кредиту зазначеного платника.

Датою виникнення права платника податку на податковий кредит відповідно до п. 198.2 ст. 198 Податкового кодексу України вважається дата здійснення першої з подій: або дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; або дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Пунктом 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України визначено, що платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця видається податкова накладна, яка є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту. Відповідно до п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з п. 201.11 ст. 201 цього Кодексу). У разі якщо на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, які попередньо віднесені до податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до закону.

Виходячи із системного аналізу вказаних норм, колегія суддів зазначає, що податковий кредит для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість та витрати для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток мають бути підтверджені належним чином складеними первинними документами, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції, що стала підставою для формування податкового обліку платника податку. При цьому суд звертає увагу, що дотримання норм цивільного чи господарського права не означають автоматично реальності вчинення господарської операції. Правильність відображення в податковому обліку господарських операцій відповідно до їх реального змісту повинно здійснюватись виключно на підставі норм податкового законодавства. А відтак якщо певна господарська операція не відбулася чи відбулася не за тим її змістом, який відображено в укладених платником податків договорах, то це є підставою для застосування відповідних наслідків у податковому обліку.

Так, з матеріалів справи судом встановлено, що між позивачем (Покупець) і ТОВ "Еккоплюс" (Продавець) укладено договір поставки № 25 від 01.11.2013 року (а.с. 75, т.1).

Відповідно до умов вказаного договору ТОВ "Еккоплюс" зобов'язується поставити позивачу товари, а Покупець здійснити оплату та прийняти сільхоззапчастини, сільхоз- та інше обладнання, згідно накладних за вказаним договором.

Згідно до ст. 712 Цивільного Кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Виходячи із змісту цієї норми, наслідками за договором постачання товару є перехід права власності на товар від постачальника до покупця за певну грошову суму.

На виконання умов договору поставки № 25 від 01.11.2013 року ТОВ фірма "Харківагроснаб" придбав у ТОВ "Еккоплюс" товарно-матеріальні цінності, що підтверджується копіями видаткових накладних (а.с. 97, 99, 101, 103, 105, 107, 109-11, 113, 115, 117, 119, 121, 122 т.1).

Частинами 1 та 2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» передбачено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис, аналог власноручного підпису або підпис, прирівняний до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

З досліджених у судовому засіданні копій видаткових накладних судом встановлено, що вони відповідають вимогам, передбаченим ч.ч. 1 та 2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», оскільки містять всі обов'язвові реквізити, підписані представниками сторін договору, в тому числі, від імені ТОВ фірма "Харківагроснаб" - директором ОСОБА_1

Також у ході виконання договору позивач отримав від ТОВ "Еккоплюс" податкові накладні на суму придбаних товарно-матеріальних цінностей, що відповідає вказаним показникам у видаткових накладних (а.с. 81-96 т.1).

Надані позивачем копії платіжних доручень з відміткою банківської установи (а.с. 76-80, т.1) засвідчують факт виконання ТОВ фірма "Харківагроснаб" зобов'язань за спірним правочином шляхом перерахування безготівкових грошових коштів, що означає втрату позивачем права власності на ці кошти. Доказів повернення цих коштів до позивача, наявності у позивача та його контрагента спільного інтересу щодо їх отримання позивачем (що могло б мати місце в разі пов'язаності цих осіб), до матеріалів справи суб'єктом владних повноважень не подано. За правилами Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" операція по списанню коштів з банківських рахунків платника податку призводить до зміни стану та структури активів і зобов'язань такого платника.

Відповідно до абз.27 п.1 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні (затверджено наказом Міністерства транспорту України №363 від 14.10.1997р., зареєстровано в Міністерстві юстиції України 20.02.1998р. за №128/2568; далі за текстом - Правила №363) товарно-транспортна накладна - єдиний для всіх учасників транспортного процесу юридичний документ, що призначений для списання товарно-матеріальних цінностей, обліку на шляху їх переміщення, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, а також для розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи.

Підпунктом 11.1 п.11 Правил №363 визначено, що товарно-транспортні накладні та дорожні листи вантажного автомобіля є основними документами на перевезення вантажів.

Позивачем надано суду копії товарно-транспортних накладних (а.с. 98. 100, 102, 104, 106. 108, 112, 114, 116, 118, 120, т.1), які підтверджують факт фізичного переміщення придбаних товарно-матеріальних цінностей у просторі.

Щодо доводів контролюючого органу про те, що товарно-транспортні накладні оформленні з порушеннями, а саме: не містять даних про кількість місць завантаження, відсутня вага вантажу, відбитки печатки перевізників, не вказано номери посвідчення водіїв, в деяких ТТН не зазначено перевізника, колегія суддів зазначає наступне.

Окремі неточності в заповненні документів не можуть свідчити про відсутність господарських операцій між позивачем та вказаним контрагентом і не позбавляють правового значення, виданих за цими операціями документів, оскільки дана обставина є лише порушенням ведення бухгалтерського обліку та не може свідчити про недоведеність поставки товару у сукупності з іншими доказам.

Крім того, правила перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні не встановлюють правил податкового обліку валових витрат платників податку, а лише встановлюють права, обов'язки та відповідальність власників автомобільного транспорту (перевізників). При цьому, документи обумовлені вказаними правилами, зокрема, товарно-транспортна накладна та подорожній лист, не є документами первинного бухгалтерського обліку, що підтверджують обставини придбання та продажу товарно-матеріальних цінностей.

Такий факт, як відсутність у позивача товарно-транспортних накладних та інших перевізних документів, у даному разі, не може слугувати підставою для позбавлення товариства права на податковий кредит та на формування валових витрат. Оскільки, згідно Закону України "Про автомобільний транспорт" та наказу Міністерства транспорту України від 14.10.1997 №363 "Про затвердження Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні", обов'язок щодо наявності товарно-транспортної накладної покладено на перевізника та його водія, позивач до зазначених категорій суб'єктів господарювання не відноситься.

Отже, окремі недоліки у товарно-транспортних накладних можуть свідчити лише про факт порушення правил перевезень автомобільним транспортом, що не пов'язане з дотриманням вимог податкового законодавства.

Також з приводу доводів контролюючого органу про відсутність у товарно-транспортних накладних печаток автоперевізника, колегія суддів зазначає, що відповідно до пункту 11.4 Правил перевезення вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 14 жовтня 1997 року №363 саме замовник (вантажовідправник) засвідчує всі екземпляри товарно-транспортної накладної підписом і при необхідності печаткою (штампом).

Посилання відповідача в акті перевірки та у апеляційній скарзі на пункт 11.3 Правил перевезення вантажів автомобільним транспортом в Україні, як на обов'язкову наявність дорожнього листа для перевезення вантажів також не знайшли свого підтвердження, оскільки дану норму було виключено, згідно із наказом Міністерства інфраструктури України від 05 грудня 2013 року №983.

Придбаний товар оприбутковано, на підтвердження чого ТОВ фірма "Харківагроснаб" надано бухгалтерський рахунок 28 «Товари» та оборотно-сальдову відомість за синтетичними рахунками, яка узагальнює обороти і залишки рахунків за звітний період, що підтверджують оприбуткування на підприємстві позивача придбаних товарно-матеріальних цінностей.

На підтвердження подальшого використання придбаних товарно-матеріальних цінностей позивачем надано видаткові накладні, довіреності на видачу товарно-матеріальних цінностей, за якими уповноваженим особам контрагентів - покупців позивача передавались товари (а.с. 124-148. т.1).

Також між позивачем і ТОВ "Сеолан" укладено договір поставки № 28/03 від 28.03.2014 р. (а.с. 191-192, т.2).

На виконання умов вказаного договору ТОВ "Сеолан" поставило позивачу товари, що підтверджується видатковими накладними.

Також у ході виконання договору позивач отримав від ТОВ "Сеолан" податкові накладні на суму придбаних товарно-матеріальних цінностей, що відповідає вказаним показникам у видаткових накладних (а.с. 204-220 т.2, а.с. 5-15, 40-111 т.3).

Надані позивачем копії платіжних доручень з відміткою банківської установи (а.с. 196-203, т.2. а.с. 112-127, т.3) засвідчують факт виконання ТОВ фірма "Харківагроснаб" зобов'язань за спірним правочином шляхом перерахування безготівкових грошових коштів, що означає втрату позивачем права власності на ці кошти. Доказів повернення цих коштів до позивача, наявності у позивача та його контрагента спільного інтересу щодо їх отримання позивачем (що могло б мати місце в разі пов'язаності цих осіб), до матеріалів справи суб'єктом владних повноважень не подано. За правилами Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" операція по списанню коштів з банківських рахунків платника податку призводить до зміни стану та структури активів і зобов'язань такого платника.

Відповідно до абз.27 п.1 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні (затверджено наказом Міністерства транспорту України №363 від 14.10.1997р., зареєстровано в Міністерстві юстиції України 20.02.1998р. за №128/2568; далі за текстом -Правила №363) товарно-транспортна накладна - єдиний для всіх учасників транспортного процесу юридичний документ, що призначений для списання товарно-матеріальних цінностей, обліку на шляху їх переміщення, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, а також для розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи.

Підпунктом 11.1 п.11 Правил №363 визначено, що товарно-транспортні накладні та дорожні листи вантажного автомобіля є основними документами на перевезення вантажів.

Позивачем надано суду копії товарно-транспортних накладних разом із видатковими накладними (а.с. 221-250. т.2, а.с. 1-3, 16-39, 128-250 т.3, а.с. 1-8, т.4), які підтверджують факт фізичного переміщення придбаних товарно-матеріальних цінностей у просторі.

Придбаний товар оприбутковано, на підтвердження чого ТОВ фірма "Харківагроснаб" надано бухгалтерський рахунок 28 «Товари» та оборотно-сальдову відомість за синтетичними рахунками, яка узагальнює обороти і залишки рахунків за звітний період, які підтверджують оприбуткування на підприємстві позивача придбаних товарно-матеріальних цінностей.

На підтвердження подальшого використання придбаних товарно-матеріальних цінностей позивачем надано видаткові накладні, довіреності на видачу товарно-матеріальних цінностей, за якими уповноваженим особам контрагентів - покупців позивача передавались товари (а.с. 9-250 т.4. а.с. 1-46, т.5).

Також у перевіряємому періоді між позивачем і ТОВ "Техпромбуд" укладено договір поставки № 7/14 від 01.08.2014 р. (а.с. 149-150, т.1).

На виконання мов вказаного договору ТОВ "Техпромбуд" поставило позивачу товари, що підтверджується накладними № 1509 від 15.09.2014 р., № 2302 від 23.09.2014 р., № 2903 від 29.09.2014 р. (а.с. 151, 153. 155, т.1).

Також у ході виконання договору позивач отримав від ТОВ "Техпромбуд" податкові накладні на суму придбаних товарно-матеріальних цінностей, що відповідає вказаним показникам у видаткових накладних (а.с. 166-195 т.1).

Надані позивачем копії платіжних доручень з відміткою банківської установи (а.с. 157-165, т.1) засвідчують факт виконання ТОВ фірма "Харківагроснаб" зобов'язань за спірним правочином шляхом перерахування безготівкових грошових коштів, що означає втрату позивачем права власності на ці кошти. Доказів повернення цих коштів до позивача, наявності у позивача та його контрагента спільного інтересу щодо їх отримання позивачем (що могло б мати місце в разі пов'язаності цих осіб), до матеріалів справи суб'єктом владних повноважень не подано. За правилами Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" операція по списанню коштів з банківських рахунків платника податку призводить до зміни стану та структури активів і зобов'язань такого платника.

Також позивачем надано суду копії товарно-транспортних накладних (а.с. 152. 154. 156, т.1), які підтверджують факт фізичного переміщення придбаних товарно-матеріальних цінностей у просторі.

На підтвердження подальшого використання придбаних товарно-матеріальних цінностей позивачем надано видаткові накладні, довіреності на видачу товарно-матеріальних цінностей, за якими уповноваженим особам контрагентів - покупців позивача передавались товари (а.с. 196-204 т.1).

З матеріалів справи судом також встановлено, що між позивачем і ТОВ "Регіон-Трейдінг" укладено договір поставки № 26 від 30.11.2015 р. (а.с. 124, т.2).

На виконання умов вказаного договору ТОВ "Регіон-Трейдінг" поставило позивачу товари, що підтверджується видатковими накладними № 4 від 01.12.2015 р., № 19 від 07.12.2015 р., № 32 від 10.12.2015 р., № 49 від 14.12.2015 р., № 55 від 15.12.2015 р., № 66 від 17.12.2015 р., № 84 від 21.12.2015 р., № 85 від 23.12.2015 р., № 91 від 25.12.2015 р., № 93 від 28.12.2015 р., а переміщення вказаних товарно-матеріальних цінностей від ТОВ "Регіон-Трейдінг" -товарно-транспортними накладними (а.с. 140-159. Т.2).

Також у ході виконання договору позивач отримав від ТОВ "Регіон-Трейдінг" податкові накладні на суму придбаних товарно-матеріальних цінностей, що відповідає вказаним показникам у видаткових накладних (а.с. 125-137 т.2).

Надані позивачем копії платіжних доручень з відміткою банківської установи (а.с. 138-139, т.2) засвідчують факт виконання ТОВ фірма "Харківагроснаб" зобов'язань за спірним правочином шляхом перерахування безготівкових грошових коштів, що означає втрату позивачем права власності на ці кошти. Доказів повернення цих коштів до позивача, наявності у позивача та його контрагента спільного інтересу щодо їх отримання позивачем (що могло б мати місце в разі пов'язаності цих осіб), до матеріалів справи суб'єктом владних повноважень не подано. За правилами Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" операція по списанню коштів з банківських рахунків платника податку призводить до зміни стану та структури активів і зобов'язань такого платника.

Придбаний товар оприбутковано, на підтвердження чого ТОВ фірма "Харківагроснаб" надано бухгалтерський рахунок 28 «Товари» та оборотно-сальдову відомість за синтетичними рахунками, яка узагальнює обороти і залишки рахунків за звітний період, які підтверджують оприбуткування на підприємстві позивача придбаних товарно-матеріальних цінностей.

На підтвердження подальшого використання придбаних товарно-матеріальних цінностей позивачем надано видаткові накладні, довіреності на видачу товарно-матеріальних цінностей, за якими уповноваженим особам контрагентів - покупців позивача передавались товари (а.с. 160-187, т.2).

Перевезення придбаних позивачем товарів здійснювалось відповідно до наданих до матеріалів справи товарно-транспортних накладних, частково позивачем власним транспортом, частково - із залученням сторонніх транспортних організацій (ТОВ "Геспера", ТОВ "Укр-Сантана"), що підтверджується копіями договорів із вказаними контрагентами-перевізниками (а.с. 188. т.2). Приймання транспортних послуг та їх оплата підтверджується долученими до матеріалів справи актами та банківськими виписками (а.с. 189, 190, т. 2).

Подальша реалізація товарів, придбаних у ТОВ "Сеолан", ТОВ "Еккоплюс", ТОВ "Техпромбуд", ТОВ "Регіон-Трейдінг" здійснювалась дрібними партіями за видатковими накладними за позадоговірною поставкою на користь покупців ФОП ОСОБА_2, ТОВ "ВКП Форсаж", ФОП ОСОБА_4, ТОВ "Меаком-Юг", ФОП ОСОБА_5, ТОВ "ТК Агротрейд", ТОВ "Технічні інженерні системи", ТОВ "ТБ Схід-Запчастина", ФОП ОСОБА_6, ТОВ "Юніаква", ТОВ "МКА Аудит-Форум", ТОВ "ТК Профіт-Трейд", ТОВ "Лідер ПС", ФОП ОСОБА_7, ТОВ "Сервіс-Комплектація", ТОВ "ТК Агротехмаркет", ТОВ "НВП Агросервіс", ТОВ "Валківський Агротехсервіс", ТОВ "Транспортно-експедиційна компанія", ТОВ "Агрокомсервіс", ТОВ "Донснаб-Запчастина", ТОВ "ТПК Донснаб-Захід", ТОВ "Прилуцький Хлібодар", ТОВ "ТТК Бізнес-Клас", ПП "Витава", ТОВ фірма "Авантехтранс", ТОВ "Колос", ТОВ ІВФ "Спецтехстрой", ФОП ОСОБА_8, ПрАТ "Прилуцький хлібозавод", ТОВ "Нове Життя", СТОВ "Україна", ФГ "Лотос", ФОП ОСОБА_9, ТОВ "АВМ-Агро", СТОВ "Кам'янське", ТОВ "Агромеханік", ПСП "Степанич", ПП "Юран", ТОВ фірма "Сат Агро", ФОП ОСОБА_10, ФОП ОСОБА_11, ТОВ "Оптагро", ПП "Аста", ФГ "Соната", ПрАТ "Агропромислова група", ПСП "Олександрівське", ТОВ "Бізнес-Формула", ТОВ "Агроремсервіс-2005", ТОВ "Альфа-Запчастини", ТОВ "Аторк".

Окрім того, судом встановлено, що між позивачем і ТОВ "Віндерра" укладено договір підряду № 63/2 від 07.09.2015 р. (а.с. 205-206, т. 1).

На виконання умов вказаного договору ТОВ "Віндерра" здійснило роботи з роторного буріння свердловин та вирубування бетону з арматурного каркасу залізобетонних паль.

Наведені роботи згідно пояснень представника позивача були додатковими роботами, необхідність в яких була виявлена позивачем під час виконання підрядних робіт (заглиблення залізобетонних паль) за договором № 63 від 01.09.2015 р. з замовником ТзДВ "Полтаватрансбуд" (а.с. 214-215, т. 1).

На підтвердження господарських операцій по проведенню зазначених робіт позивачем надано податкову накладну (а.с. 207, т.1).

Спільним Наказом Державного Комітету Статистики України та Державного комітету України з будівництва та Архітектури № 237/5 від 21.06.02 р. «Про затвердження типових форм первинних документів з обліку в будівництві», затверджені типові форми № КБ-2в «Акт приймання виконаних підрядних робіт» та № КБ-3 «Довідка про вартість виконаних підрядних робіт». Дані типові форми розповсюджуються на будівельні організації, будівельні структурні підрозділи підприємств всіх видів економічної діяльності незалежно від форм власності, які виконують будівельні та монтажні роботи, роботи по капітальному та поточному ремонту споруд та будівель та інші підрядні роботи незалежно від форм власності даного підприємства.

Акти Форми № КБ-2в є актами приймання виконаних підрядних робіт підрядчиком та в яких відображаються всі витрати підрядника: прямі (вартість матеріалів, виробів та конструкцій, заробітна плата, вартість експлуатації машин), загальновиробничі витрати, додаткові витрати, тощо, а також акти Форми №КБ-3, які складаються для визначення вартості виконаних об'ємів будівельних робіт і відображаються понесені витрати підрядника по будові, тобто акти, які підтверджували фактичні обсяги виконаних робіт не відповідають вимогам наведеного наказу та не містять інформації про витрати, понесені тим чи іншим підрядником при виконанні будівельно-монтажних робіт, перелік використаних матеріально-технічних ресурсів, тощо, відповідачем був зроблений висновок про відсутність доказів їх пов'язаності з господарською діяльністю підприємства, а тому фактичне отримання позивачем будівельних робіт від контрагента не підтверджено належним чином оформленими первинними та іншими документами.

Відповідно приписам ст. 882 ЦК України замовник, який одержав повідомлення підрядника про готовність до передання робіт, виконаних за договором будівельного підряду, або, якщо це передбачено договором, - етапу робіт, зобов'язаний негайно розпочати їх прийняття. Передання робіт підрядником і прийняття їх замовником оформляється актом, підписаним обома сторонами. Оскільки спеціальним нормативним документом для уніфікації звітних документів була затверджена форма акту Форми № КБ-2в, то позивач та його контрагент повинні були дотримуватися порядку оформлення звітної документації по виконанню договорів будівельного підряду (підряду).

На підтвердження виконання робіт за договорами позивачем надані копії довідок про вартість виконаних робіт за формою КБ-3 та актів приймання виконаних будівельних робіт за формою КБ2-в та підсумкову відомість ресурсів і локальний кошторис (а.с. 208-212, т.1).

Надана позивачем копія платіжного доручення з відміткою банківської установи (а.с. 213, т.1) засвідчують факт виконання ТОВ фірма "Харківагроснаб" зобов'язань за спірним правочином шляхом перерахування безготівкових грошових коштів, що означає втрату позивачем права власності на ці кошти. Доказів повернення цих коштів до позивача, наявності у позивача та його контрагента спільного інтересу щодо їх отримання позивачем (що могло б мати місце в разі пов'язаності цих осіб), до матеріалів справи суб'єктом владних повноважень не подано. За правилами Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" операція по списанню коштів з банківських рахунків платника податку призводить до зміни стану та структури активів і зобов'язань такого платника.

Також з матеріалів справи судом встановлено, що позивачем та ТОВ "Укр-Сантана" укладено договір поставки № 28 від 07.09.2015 р., відповідно до умов якого ТОВ "Укр-Сантана" поставило позивачу будівельні матеріали, що підтверджується видатковими накладними № 4 від 04.12.2015 р., № 8 від 07.12.2015 р., №№ 13, 24 від 14.12.2015 р., №№ 27, 28 від 15.12.2015 р., №№ 46, 47 від 21.12.2015 р., №№ 48, 49 від 22.12.2015 р., №№ 55, 56 від 23.12.2015 р., №№ 59, 60 від 24.12.2015 р., №№ 61-65 від 25.12.2015 р., №№ 69-73 від 28.12.2015 р., №№ 76-80 від 29.12.2015 р., № 85 від 30.12.2015 р.

Оплата придбаних товарів та відображення результатів операцій у податковому обліку підтверджується наданими до матеріалів справи банківськими виписками та податковими накладними.

В подальшому вказані товари (будівельні матеріали) використані позивачем при виконанні будівельних підрядних робіт за договорами № 15/24.11 від 24.11.2015 р. (замовник - ТОВ "Паркінг+", виконання робіт підтверджено актами приймання-передачі будівельних робіт КБ-2в № 1 та № 2 за грудень 2015 р.), № 15.12/2015 від 15.12.2015 р. (замовник - ТОВ "Паркінг+", виконання робіт підтверджено актом приймання-передачі будівельних робіт КБ-2в № 1 за грудень 2015 р.), № 66 від 01.12.2015 р. (замовник - ТДВ "Спецбуд-3", виконання робіт підтверджено актом приймання-передачі будівельних робіт КБ-2в № 1 від 25.12.2015 р.).

Таким чином, надаючи оцінку всім наявним в матеріалах справи договорам, податковим накладним, накладним, платіжним дорученням, товарно-транспортним накладним та іншим первинним документам, якими позивач доводе перед судом реальність здійснення господарської операції, суд, досліджуючи їх, встановлює наявність обставин реальності здійснення господарських операцій платника податку, на підставі яких таким платником були сформовані дані податкового обліку.

У ході розгляду справи судом встановлено, що жодних зауважень чи претензій до правоздатності і дієздатності юридичних осіб, які є сторонами спірних правочинів, до правового статусу сторін договорів як платників ПДВ, відповідності спірних правочинів вимогам закону, належності складання первинних документів за спірними правочинами ДПІ ані при проведенні перевірки, ані в ході судового розгляду не має. Судом також встановлено, що мотиви фізичної відсутності товару у спірних правовідносинах, невикористання товару в господарській діяльності позивача, вартісних показників придбаного позивачем товару, способу, порядку та стану розрахунків не були покладені суб'єктом владних повноважень в основу спірних рішень.

Викладене в акті судження податкового органу про вчинення платником податків порушень закону ґрунтується лише на даних бази даних контролюючих органів щодо контрагентів позивача.

Втім, з цьому приводу суд зазначає, що належними та допустимими в розумінні ст.124 Конституції України, ст.70 КАС України доказами факту вчинення платником податків нікчемного правочину або факту відображення в обліку показників господарських операцій, які в дійсності не відбулись, можуть бути або обвинувальний вирок суду по кримінальній справі (бо діяння платника податків по протиправному заволодінню майном іншої особи або ухиленню від сплати податків, тобто вчинення нікчемного правочину, є об'єктивною стороною злочинів, передбачених ст.191 КК України та ст.212 КК України), або рішення суду у справі про стягнення одержаного за нікчемним правочином (бо наслідком вчинення платником податків нікчемного правочину відповідно до ст.ст. 207, 208, 250 Господарського кодексу України є застосування конфіскаційного заходу у вигляді стягнення одержаного за нікчемним правочином), або рішення суду про визнання правочину недійсним (бо відповідно до ч. З ст. 228 Цивільного кодексу України вчинення платником податків правочину, котрий суперечить інтересам держави та суспільства, є підставою для звернення до суду з вимогою про визнання такого правочину недійсним).

Проте, відповідачем не подано до суду жодних доказів порушення кримінальної справи відносно посадових (службових) осіб позивача або за викладеними у акті фактами діяльності платника податків, наявності обвинувального вироку суду, рішення суду про стягнення одержаного за нікчемним правочином, наявності рішення суду про визнання правочину недійсним.

Законодавством України не передбачена відповідальність юридичної особи за можливими допущеними порушеннями законодавства інших юридичних осіб, на господарюючих суб'єктів не покладається обов'язок та не надається право контролювати дотримання законодавства платником податків, який виступає контрагентом у господарській операції.

Висновок про те, що платник не несе відповідальності за порушення, допущені його контрагентом узгоджується з практикою Європейського Суду (Рішення Європейського Суду від 22 січня 2009 року у справі «Булвес» АД проти Болгарії (заява № 3991/03), відповідно до п. 714 якого, визначено, що компанія-заявник не повинна нести відповідальність за наслідки невиконання постачальником його обов'язків щодо своєчасного декларування ПДВ і, як наслідок, сплачувати ПДВ повторно разом із пенею. Суд вважає, що такі вимоги прирівнюються до надзвичайного обтяження для компанії-заявника, що порушило справедливий баланс, який повинен був підтримуватися між вимогами загальних інтересів та вимогами захисту права власності.

Відповідно до ч.2 ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ст. 200 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду -без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів відзначає, що суд першої інстанції дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують.

Розподіл удових витрат здійснюється у відповідності до положень ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головному управлінню Державної фіскальної служби у Харківській області відстрочено сплату судового збору в розмірі 66899 грн. 81 коп. до ухвалення судового рішення по даній справі.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п.1 ч.1 ст. 199, ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.ст.206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області залишити без задоволення.

Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 20.09.2016р. по справі № 820/4497/16 залишити без змін.

Стягнути на рахунок УДКСУ у Червонозаводському районі м. Харкова (банківські реквізити отримувач УДКСУ у Червонозаводському районі м. Харкова, МФО 851011, , банк ГУДКУ у Харківській області, рахунок 1011, код класифікації доходів бюджету 22030001, код ЄДРПОУ Харківського апеляційного адміністративного суду 34331173) за рахунок бюджетних асигнувань за зобов'язаннями Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області судовий збір в розмірі 66899 (шістдесят шість тисяч вісімсот дев'яносто дев'ять) грн. 81 коп.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Тацій Л.В.
Судді Григоров А.М. Подобайло З.Г.
Повний текст ухвали виготовлений 22.11.2016 р.