Справа № 820/5378/16
Суддя: Зінченко А.В.
Дата ухвалення: 2016-11-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

11 листопада 2016 р. № 820/5378/16

Харківський окружний адміністративний суд у складі: Головуючого судді - Зінченка А.В.

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом приватного нотаріусу Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_1 до Центральної об'єднаної державної податкової інспекції м.Харкова Головного Управління ДФС у Харківській області про скасування рішень, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач, приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_1, звернулась до суду з адміністративним позовом до Центральної об'єднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного Управління ДФС у Харківській області, в якому просить суд скасувати вимогу Центральної об'єднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління ДФС у Харківській області про сплату боргу (недоїмки) № Ф- від 23 вересня 2016 року в розмірі 1987, 78 грн. та скасувати рішення Центральної об'єднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління ДФС у Харківській області № від 23.09.2016 року про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску в сумі 198, 78 грн.

Позивач вважає зазначені вимоги та рішення незаконними та такими, що підлягають скасуванню.

Позивач в судове засіданні не прибув, але надав до суду клопотання, в якому позовні вимоги підтримав в повному обсязі, позов просив задовольнити та розглядати справу за її відсутності.

Представник відповідача в судове засідання не прибув, про час та місце проведення судового засідання був повідомлений належним чином, а тому суд приходить до висновку про розгляд справи за його відсутності.

Відповідно до ч.6 ст.128 КАС України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Враховуючи вищевикладене, суд відповідно до ст. 128 КАС України ухвалив проводити судовий розгляд справи в порядку письмового провадження.

Дослідивши матеріали, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 проводить незалежну професійну нотаріальну діяльність, є приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу та здійснює нотаріальну діяльність.

Позивач перебуває на податковому обліку у Центральній об'єднаній державній податковій інспекції м.Харкова Головного Управління ДФС у Харківській області

Фахівцями Центральної об'єднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління ДФС у Харківській області на підставі наказу № 1094 від 08.09.2016 року проведено документальну позапланову невиїзну перевірку щодо обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2015р. по 31.12.2015р.

За наслідками зазначеної перевірки складено акт перевірки № 3576/20-30-13-04-06/НОМЕР_2 від 16.09.2016 р. "Про результати документальної позапланової невиїзної перевірки Самозайнятої особи ОСОБА_1, р.н.о.к.п.п. НОМЕР_2, щодо обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2015р. по 31.12.2015р.".

В результаті проведеної перевірки Відповідачем встановлено порушення абз.1 п.2 ч.1 ст.7, п.2 ст.9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов»язкове державне соціальне страхування», а саме: заниження сум страхових внесків від суми чистого доходу за 2015 року, внаслідок чого донараховано єдиного внеску на суму 1987,78 грн.

На підставі вказаного акту перевірки Відповідачем сформовано та винесено Вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф- від 23.09.2016 року на суму 1987,78 грн. та Рішення № про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску на суму 198,78 грн.

Суд зазначає, що спірні правовідносини врегульовані Законом України „Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" (далі - Закон № 2464).

Позивач є платником єдиного внеску згідно п.5 ст. 4 Закону № 2464 як самозайнята особа, тобто особа, яка забезпечує себе роботою самостійно - займається незалежною професійною діяльністю - нотаріальною діяльністю.

Частиною другою статті 2 Закону № 2464 визначено, що виключно цим Законом визначаються: принципи збору та ведення обліку єдиного внеску, платники єдиного внеску; порядок нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску; розмір єдиного внеску; орган, що здійснює збір та веде облік єдиного внеску, його повноваження та відповідальність; склад, порядок ведення та використання даних Державного реєстру загальнообов'язкового державного соціального страхування; порядок здійснення державного нагляду за збором та веденням обліку єдиного внеску.

Тобто, база оподаткування, як складова частина порядку нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску, регламентується виключно Законом № 2464.

Пунктом 2 частини першої статті 7 Закону №2464 визначено базу нарахування єдиного внеску, якою є сума доходу (прибутку), отриманого від діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб.

Відповідно до приписів ст. 9 Закону №2464 обчислення єдиного внеску здійснюється на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) виплат (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

Згідно пп. 1 п. 5 розділу ІV Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, затвердженої наказом Міністерства фінансів України № 449 від 20.04.2015, обчислення сум єдиного внеску зазначеною категорією платників здійснюється на підставі даних річних податкових декларацій.

Із зазначеного слідує, що база нарахування єдиного внеску, якою є дохід (прибуток), отриманий від діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб, визначається на підставі даних річних податкових декларацій.

Пунктами 2 та 3 частини першої статті 7 Закону № 2464 встановлено нижню та вищу межу розміру єдиного внеску, що підлягає нарахуванню, а саме:

1) сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за кожну особу за місяць, у якому отримано дохід (прибуток);

2) нарахування єдиного внеску здійснюється в межах максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом.

Відповідно до пункту 11 статті 8 Закону № 2464, єдиний внесок для позивача встановлено у розмірі 34,7 відсотка визначеної цим Законом бази нарахування єдиного внеску.

Статтею 9 Закону № 2464 передбачено, що платники внеску, до категорії яких відноситься позивач, зобов'язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний рік, до 1 травня наступного року. Періодом, за який такі платники єдиного внеску подають звітність до органу доходів і зборів (звітним періодом), є календарний рік.

Таким чином, сума доходу, з якої розраховується єдиний внесок має відповідати чистому доходу, заявленому в податковій декларації, яка подається фізичною особою, що забезпечує себе роботою самостійно, до органів доходів і зборів за результатами календарного року. Враховуючи зазначені положення чинного законодавства, Позивач визначив базу нарахування єдиного внеску на підставі Податкової декларації про майновий стан і доходи за 2015 рік, що не спростовано відповідачем за результатами проведеної перевірки та зафіксовано у Акті перевірки.

Суд звертає увагу на те, що, Законом № 2464, стаття 2 якого встановлює виключність регулювання саме ним бази нарахування єдиного внеску, не містить норм, які б визначали базу нарахування єдиного внеску як результат арифметичної операції ділення суми доходу, отриманого платником єдиного внеску за рік, на кількість календарних місяців.

Відповідач здійснив невірне тлумачення ст. 7 Закону № 2464 та вийшов за межі дійсного змісту цієї, а саме - база нарахування єдиного внеску визначена Відповідачем на рівні середньомісячного доходу, що не відповідає вказаним вище вимогам законодавства. Внаслідок цього, Відповідачем на власний розсуд застосована максимальна база нарахування єдиного внеску з кожний місць звітного року - здійснено обрахунок добутку сімнадцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на відповідний місяць, та ставки єдиного внеску.

При розгляді цієї справи суд також керується практикою Європейського суду з прав людини, що була відображена у Рішенні від 14.10.2010 по справі "Щокін проти України".

Відповідно до цього Рішення, накладання органами державної влади на заявника додаткових зобов'язань зі сплати податку є втручанням в його майнові права у розумінні статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція).

Підлягає встановленню, чи таке втручання було виправданим відповідно до вимог цього положення:

1) Будь-яке втручання публічних органів у мирне володіння майном повинно бути законним. (Друге речення першого пункту).

2) Другий пункт визнає, що держави мають право здійснювати контроль за використанням майна шляхом введення "законів".

Дотримання справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав окремої особи, виникає лише тоді, коли встановлено, що оскаржуване втручання відповідало вимозі законності і не було свавільним.

При цьому, тлумачення та застосування національного законодавства є прерогативою національних органів, які мають переконатися в тому, що спосіб, в який тлумачиться і застосовується національне законодавство, призводить до наслідків, сумісних з принципами Конвенції з точки зору тлумачення їх у світлі практики Суду.

Відсутність в національному законодавстві необхідної чіткості та точності, які передбачали можливість різного тлумачення важливого фінансового питання, порушує вимогу "якості закону", передбачену Конвенцією, та не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади у майнові права заявника.

В цьому аспекті важливою є норма підпункту 4.4.1 пункту 4.4 статті 4 Податкового кодексу України, яким встановлена презумпція правомірності рішень платника податків у разі, якщо норма закону припускає неоднозначне (множинне) трактування прав та обов'язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу. Відповідно до п. 56.21 ст. 56 Податкового кодексу України в таких випадках рішення приймається на користь платника податків.

В той же час, Відповідачем не враховано цього визначального положення чинного законодавства, та прийнято рішення не на користь Позивача за умови, що норма чинного законодавства, яка регулює відповідні відносини (ст. 7 Закону № 2464), дозволяє трактувати її на користь Позивача. За таких умов посилання Відповідача на норми підзаконного акту (п. 5 ч. 3 розділу ІІІ Наказу Міністерства фінансів України від 20 квітня 2015 року № 449 „Про затвердження Порядку формування та подання формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування") є невірним, оскільки норми підзаконного акту мають меншу юридичну силу та визначають гірші умови нарахування внеску, ніж норми Закону.

Отже, викладені в Акті перевірки висновки Відповідача є протиправними та не можуть розглядатись в якості законної підстави для додаткового нарахування Позивачу єдиного внеску та штрафних санкцій.

Суд також враховує практику застосування норм закону Законом № 2464 при розгляді подібних справ Вищим адміністративним судом України в постанові від 23.02.2016 (В Єдиному державному реєстрі судових рішень розміщена за посиланням: http://reyestr.court.gov.ua/Review/56220285) та ухвалі від 12.04.2016 (В Єдиному державному реєстрі судових рішень розміщена за посиланням: http://reyestr.court.gov.ua/Review/57199195), оскільки застосовані в цій справі норми закону Закону № 2464 не змінились.

Згідно з ч.1 ст.2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

З урахуванням вищевикладеного, суд дійшов висновку, що адміністративний позов Приватного нотаріусу Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_1 до Центральної об'єднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління ДФС у Харківській області про скасування вимоги та рішення, підлягає задоволенню.

Розподіл судових витрат суд вирішив здійснити в порядку, передбаченому ст. 94 КАС України.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 159-163, 167, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов приватного нотаріусу ОСОБА_1 до Центральної об'єднаної державної податкової інспекції м. Харкова ГУ ДФС у Харківській області про скасування вимоги та рішення - задовольнити.

Скасувати вимогу Центральної об'єднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління ДФС у Харківській області про сплату боргу (недоїмки) № Ф- від 23 вересня 2016 року в розмірі 1987, 78 грн.

Скасувати рішення Центральної об'єднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління ДФС у Харківській області № від 23.09.2016 року про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску в сумі 198, 78 грн.

Стягнути з Центральної об'єднаної державної податкової інспекції м. Харкова ГУ ДФС у Харківській області (код 39859805) на користь приватного нотаріусу ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_2) сплачений судовий збір в сумі 551 (п'ятсот п'ятдесят одна) грн. 20 коп.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд шляхом подачі в 10-ти денний строк з дня отримання копії постанови апеляційної скарги, з подачею її копії до апеляційної інстанції.

Суддя А.В. Зінченко