Справа № 729/1091/16-а
Суддя: Бойко В. І.
Дата ухвалення: 2016-11-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 729/1091/16-а
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 листопада 2016 р. Бобровицький районний суд Чернігівської області в складі: судді Бойко В.І.

при секретарі Шлапак Н.А.

за участю позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Бобровиця адміністративну справу за позовомОСОБА_1 до інспектора взводу ОДДЗ батальйону № 2 УПП у м. Львів ДПП лейтенанта поліції Ільчишина Івана Богдановича Управління патрульної служби Міністерства внутрішніх справ у м. Львів про визнання незаконною та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач в адміністративному позові до суду та в судовому засіданні просить визнати незаконними дії інспектора взводу ОДДЗ батальйону № 2 УПП у м. Львів ДПП лейтенанта поліції Ільчишина Івана Богдановича щодо складання ним постанови серії АР № 356242 від 26.09.2016 у справі про адміністративне правопорушення та скасувати вказану постанову, якою його притягнено до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП України та накладено адміністративне стягненя у виді штрафу в розмірі 255 гривень.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 26.09.2016 він , керуючи транспортним засобом SKODA OCTAVIA A5 номерний знак НОМЕР_1, рухався автодорогою Київ-Чоп, М06, 606 км + 400 м та був зупинений інспектором поліції, який повідомив його, що ніби він не виконав вимогу дорожньої розмітки 1.1. (вузька суцільна лінія) та перетнув її, чим порушив п. 8.5.1 Правил дорожнього руху. Не погоджуючись з таким звинуваченням, намагався пояснити інспектору, що суцільної лінії не перетинав. Також повідомив інспектора, що в його машині є свідок, який може підтвердити його пояснення, але інспектор не захотів слухати ці свідчення. Вказану постанову він вважає незаконною, так як, правил дорожнього руху не порушував. Відповідачем допущено ряд грубих порушень законодавства щодо процедури розгляду справи.

Відповідач до суду не з'явився в запереченнях до суду просить відмовити у задоволенні позову у зв'язку з тим, що постанова про адміністративне правопорушення серії АР № 356242 від 26.09.2016, якою накладено стягнення на ОСОБА_1 у вигляді штрафу в розмірі 255 грн. 00 коп. винесена з дотриманням законодавства України, тому дії інспектора є правомірними, а дана постанова законною. Окрім того зазначає, що позивач у своїй позовній заяві не заперечує факту здійснення виїзду на зустрічну смугу, перетнувши вузьку суцільну лінію 1.1. Також в клопотанні до суду просить зобов'язати ОСОБА_1 оплатити судовий збір , а в іншому випадку залишити позов без розгляду. Просить суд розглянути справу без участі відповідача.

Суд вважає за необхідне відповідно до вимог ст. 41, ст. 128 КАС України розглянути справу на підставі наявних у ній доказів у відсутність відповідача.

Суд, вислухавши пояснення позивача, та показання свідка ОСОБА_3, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до наступного висновку.

Пунктом 2 ч. 1 ст. 18 КАС України передбачено, що місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні усі адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності.

Відповідно до и. З ч. 1 ст. 288 КУпАП постанову посадової особи про накладення адміністративного стягнення може бути оскаржено в районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд, у порядку, визначеному КАС України, з особливостями, встановленими цим Кодексом.

Судом встановлено, що 26.09.2016 відповідачем Ільчишиним І.Б. відносно позивача винесена постанова про притягнення останнього до адміністративної відповідальності за те, що він на автодорозі Київ-Чоп, М06, 606 км + 400 м не виконав вимогу дорожньої розмітки 1.1. (вузька суцільна лінія) та перетнув її, чим порушив п. 8.5.1 Правил дорожнього руху та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 255,00 грн.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з'ясувати всі обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Підставою притягнення до адміністративної відповідальності є вчинення адміністративного правопорушення.

Згідно із ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням визнається протиправна винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Вина особи, яка притягається до відповідальності, має бути доведена належними доказами, а не ґрунтуватись на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь (ст. 62 Конституції України).

Ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом (ст. 7 КУпАП).

Відповідно до ч. 2 ст. 283 КУпАП постанова у справі про адміністративне правопорушення повинна містити найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи, відомості про особу, щодо якої розглядається справа, опис обставин, установлених при розгляді справи, зазначення нормативного акту, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення, прийняте по справі рішення.

Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного суду України від 23.12.2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративне правопорушення на транспорті» роз'яснено судам, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП. У ній зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилається правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

У судовому засіданні встановлено, що при складанні постанови у справі про адміністративне правопорушення не зазначено та не долучено жодного доказу про порушення ОСОБА_1 п. 8.5.1 ПДР України, а факт вчинення адміністративного правопорушення останнім не знайшов свого підтвердження під час судового розгляду справи та спростований наданими позивачем матеріалами справи, так і показаннями свідка ОСОБА_3, яка показала, що 26.09.09.2016 вона рухалася в автомобілі разом з позивачем по а/д Київ-Чоп. Позивач був зупинений працівником поліції у зв'язку з тим, що він нібито керуючи транспортним засобом порушив п. 8.5.1 ПДР України, перетнув суцільну лінію дорожньої розмітки. Вона не є водієм, але добре знає ПДР УКраїни і стверджує, що позивач суцільну лінію розмітки не перетинав. Про це він намагався довести працівнику поліції, але останній не відреагував і склав на нього протокол.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Згідно ч. 1 ст. 69 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Відповідно до ст. 86 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Таким чином, з урахуванням положень ст. 71 КАС України, якою саме на відповідача, як суб'єкта владних повноважень, покладено обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, суд приходить до висновку, що доказів на підтвердження вчинення позивачем адміністративного правопорушення, за наслідками якого складено постанову серії АР № 356242 від 26.09.2016, суду не представлено.

Суд не погоджується із вказівкою відповідача в запереченнях про визнання позивачем своєї вини в позовній заяві - «позивач у своїй позовній заяві не заперечує факту здійснення виїзду на зустрічну смугу», оскільки в позовній заяві чітко вказано «Інспектор повідомив мене, що я нібито не виконав вимогу дорожньої розмітки 1.1. (вузька суцільна лінія) та перетнув її». У даному випадку частка «нібито» вказує на те, що ОСОБА_1 не згодний з твердженням інспектора та вважає його хибним.

Клопотання відповідача про стягнення з ОСОБА_1 судового збору за оскарження дій суб'єкта владних повноважень Ільчишина І.Б. у справі про притягнення до адміністративної відповідальності не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до частини четвертої статті 288 Кодексу України про адміністративні правопорушення особа, яка оскаржила постанову у справі про адміністративне правопорушення, звільняється від сплати державного мита.

Законом України "Про судовий збір", який набрав чинності 1 листопада 2011 року, такі особи не віднесені до кола суб'єктів, які звільняються від сплати судового збору за подання адміністративного позову, а позови з таким предметом не належать до об'єктів, за подання яких судовий збір не справляється.

Разом із цим, такий припис частини четвертої статті 288 КУпАП не вступає в колізію з положеннями статті 5 Закону України "Про судовий збір", якою визначено пільги щодо сплати судового збору, оскільки коло вимог і осіб, які мають такі пільги за цим Законом, не є вичерпним. Цей Закон не містить застережень про те, що закони України та інші нормативно-правові акти до приведення їх у відповідність із цим Законом діють у частині, що не суперечать йому, а лише доручає Кабінету Міністрів України протягом місяця з дня набрання чинності цим Законом підготувати та подати на розгляд Верховної Ради України законопроект щодо внесення змін до деяких законодавчих актів України з прийняттям цього Закону (п. 1 ч. 3 ст. 10 вказаного Закону).

Крім того, у цьому випадку необхідно виходити з того, що норми частини четвертої статті 288 КУпАП є спеціальними нормами порівняно з нормами Закону України "Про судовий збір".

Отже, за подання до суду адміністративного позову про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, якою особу притягнуто до адміністративної відповідальності та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу, судовий збір не сплачується у порядку та розмірах, установлених Законом України "Про судовий збір".

Вказана позиція висвітлена у довідці про результати вивчення та узагальнення практики застосування адміністративними судами Закону України "Про судовий збір", яка доведена до відома суддів апеляційних, окружних адміністративних судів та місцевих загальних судів, Постановою Пленуму Вищого адміністративного суду України №2 від 23 січня 2015 року "Про практику застосування адміністративними судами положень Закону України від 8 липня 2011 року № 3674-VI "Про судовий збір".

Таким чином, в ході судового розгляду даного адміністративного позову не знайшло свого підтвердження порушення позивачем п. 8.5.1 ПДР України, як про це зазначено в постанові.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів, які б свідчили про правомірність дій інспектора під час винесення постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, відповідач суду не надав, а відтак, в діях позивача не вбачається складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Враховуючи вище викладене, суд прийшов до обгрунтованого висновку про задоволення позовних вимог позивача.

Керуючись ст. ст. 71, 128, 160-163, 167, 171-2 КАС України суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1 до інспектора взводу ОДДЗ батальйону № 2 УПП у м. Львів ДПП лейтенанта поліції Ільчишина Івана Богдановича Управління патрульної служби Міністерства внутрішніх справ у м. Львів про визнання незаконною та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення задовольнити.

Визнати незаконними дії інспектора взводу ОДДЗ батальйону № 2 УПП у м. Львів ДПП лейтенанта поліції Ільчишина Івана Богдановича щодо складання ним постанови серії АР № 356242 від 26.09.2016 у справі про адміністративне правопорушення про накладення адімністративного стягнення на ОСОБА_1 .

Скасувати постанову серії АР № 356242 від 26.09.2016, винесену інспектором взводу ОДДЗ батальйону № 2 УПП у м. Львів ДПП лейтенантом поліції Ільчишиним Іваном Богдановичем про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП України та накладення адміністративного стягнення у виді штрафу в сумі 255 гривень.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Київського апеляційного адміністративного суду через Бобровицький районний суд Чернігівської області шляхом подання апеляційної скарги в 10-денний строк з дня отримання копії постанови.

Суддя В.І. Бойко