Справа № 183/1611/16(2-а/183/59/16)
Суддя: Дурасова Ю.В.
Дата ухвалення: 2016-11-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

16 листопада 2016 рокусправа № 183/1611/16(2-а/183/59/16)

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Дурасової Ю.В.

суддів: Баранник Н.П. Щербака А.А.

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу Новомосковського об'єднаного УПФУ Дніпропетровської області

на постанову Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 29 квітня 2016 року

у справі за позовом ОСОБА_1 до Новомосковського об'єднаного УПФУ Дніпропетровської області про визнання рішення протиправним, та спонукання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

Постановою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 29 квітня 2016 року позов задоволено.

Визнано протиправними рішення Управління ПФУ у м. Новомосковську та Новомосковському районі щодо відмови в поновленні виплати пенсії по інвалідності 2 групи ОСОБА_1.

Зобов'язано Новомосковське об'єднане Управління ПФ України Дніпропетровської області поновити виплату пенсії по інвалідності 2 групи ОСОБА_1 з 07.10.2009 року.

Свою позицію суд першої інстанції обґрунтував тим, що кожен громадянин України, включаючи пенсіонерів, має право на вибір свого місця проживання, із збереженням усіх конституційних прав. Позивач як громадянин України, незалежно від країни свого проживання, вправі користуватися всіма своїми конституційними правами, в тому числі і на пенсійне забезпечення, а тому відповідач зобов'язаний відновити виплату пенсій позивачу.

Не погодившись з таким судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову суду першої інстанції скасувати та прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Посилається на те, що міжнародних договорів між Україною та державою Ізраїль стосовно призначення та виплати пенсії не укладено. При цьому ст. 51 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" передбачено, що під час перебування за кордоном, пенсія виплачується в тому разі, якщо це передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України. Тому поновити виплату пенсії позивачу немає законних підстав. Також зазначає про пропуск строку звернення до адміністративного суду. Вказує, що з 27.10.1999 року позивач переїхав на постійне місце проживання до Ізраїлю. В 2013 році надіслав до Пенсійного фонду заяву та пакет документів про призначення пенсії на Україні. Пари розгляді заяви від 01.12.2014 року про поновлення виплати пенсії, рішенням УПФ від 27.02.2015 року № 26, заявнику було відмовлено у призначенні та виплаті пенсії. На момент отримання чергової заяви від 02.02.2016 року про перерахунок, поновлення виплати пенсії, позивачем не надано додаткових документів, які б підтверджували його право на перерахунок, поновлення виплати пенсії.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду, в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, позивач перебував на обліку в Управлінні ПФУ м. Новомосковська і Новомосковському районі та отримував пенсію по інвалідності, що була призначена безстроково. В зв'язку з виїздом з 27.12.1999 року до Ізраїлю, на постійне місце проживання, виплата пенсії припинено. 03.10.2013 року ОСОБА_1 звернувся до ПФУ України із заявою про поновлення виплати пенсії. Рішенням №70 від 01.10.2014 року УПФУ м. Новомосковську та Новомосковського району ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії в зв'язку з тим, що він особисто не звертався до Управління з заявою встановленого зразка. Рішенням № 26 від 27.02.2015 року позивача повідомлено, що 17.01.2015 року пенсійну справу ОСОБА_1 направлено до Головного Управляння ПФУ в Дніпропетровської області щодо перевірки призначення пенсії з 2014 року та отримано відповідь від 19.02.2015 року про відсутність в загальнообов'язковій частині судового рішення до УПФУ в м. Новомосковську та Новомосковському районі про призначення та виплату пенсії.

02.02.2016 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2, звернувся до Управління ПФУ у м. Новомосковську та Новомосковському районі в Дніпропетровської області із заявою про перерахунок та поновлення виплати пенсії по інвалідності 2 групи в розмірах, відповідно до чинного законодавства. Рішенням №13 від 12.02.206 року Управління ПФУ в поновленні виплати пенсії позивачу відмовлено, на підставі того, що міжнародних договорів між Україною та державою Ізраїль не укладалося.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що суд першої інстанції до даних правовідносин правильно застосував норми Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

Відповідно до ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Згідно ч.2 ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація міста проживання чи міста перебування особи або її відсутність не може бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Отже, кожен громадянин України, включаючи пенсіонерів, має право на вибір свого місця проживання, зі збереженням усіх конституційних прав. Позивач як громадянин України, незалежно від країни свого проживання, вправі користуватися всіма своїми конституційними правами, в тому числі і на пенсійне забезпечення, а тому за відсутності законодавчих перешкод для виплати пенсій відповідач зобов'язаний відновити виплату пенсій позивачу.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 49, (друге речення) ст. 51 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування": виплата пенсії припиняється на весь час проживання (перебування) пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України. Винятки були встановлені для громадян, які проживають за кордоном, якщо пенсія їм призначена внаслідок трудового каліцтва або професійного захворювання. У цих випадках пенсія виплачується і за відсутності міжнародного договору (ч. 2 ст. 92 Закону України «Про пенсійне забезпечення"). При цьому держава визначила відповідний механізм виплати таких пенсій (Постанова Кабінету Міністрів України «Про порядок переведення пенсій громадян, які виїхали на постійне проживання до інших країн» від Об.04.1993 № 258).

Однак, Рішенням Конституційного Суду України №25-рп/2009 від 07.10.2009р. не виплата пенсій громадянам України, які виїхали з України, визнано неконституційним, Конституційним Судом України визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними) положення п. 2 ч. 1 ст. 49, другого речення ст. 51 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-ІУ, у зв'язку з чим застосуванню не підлягають.

Відповідно до п.3.3 Рішення Конституційного Суду України від 07.10.2009р. вказаними нормами Закону (ст. 51) конституційне право на соціальний захист поставлене в залежність від факту укладення Україною з відповідною державою міжнародного договору з питань пенсійного забезпечення. Таким чином держава, всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб, що мають право на отримання пенсії у старості, на законодавчому рівні позбавила цього права пенсіонерів у тих випадках, коли вони обрали постійним місцем проживання країну, з якою не укладено відповідного договору. Виходячи із правової, соціальної природи пенсій право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може пов'язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні; держава відповідно до конституційних принципів зобов'язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія, - в Україні чи за її межами.

У Рішенні Конституційним Судом зазначено, - що право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може пов'язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні, оскільки держава відповідно до конституційних принципів зобов'язана гарантувати це право незалежно вад того, де проживає особа, якій призначена пенсія, в Україні чи за її межами.

Відповідно до ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення.

Отже, з огляду наведеного, відповідач неправомірно відмовив позивачу у поновленні виплати пенсії.

В Рішенні Конституційного Суду України №25-рп/2009 від 07.10.2009р. зазначено, що оспорюваними нормами Закону № 1058-VI держава, всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб, право на соціальний захист поставила в залежність від факту укладення Україною з відповідною державою міжнародного договору з питань пенсійного забезпечення. Виходячи із правової, соціальної природи пенсій право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може пов'язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні, держава відповідно до конституційних принципів зобов'язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія, - в Україні чи на її межами.

В постанові від 12.05.2015р. по справі № 21-180а15 Верховний Суд України дійшов висновку, що "з дня набрання чинності Рішенням № 25-рп/2009 щодо неконституційності положень пункту 2 частини першої статті 49, другого речення статті 51 Закону № 1058-ІV виникли підстави для поновлення конституційного права особи на виплату пенсії, виплата якої була зупинена на підставі положень зазначеного Закону. З цього часу управління ПФУ має відновити виплату пенсії громадянам України, які виїхали на постійне місце проживання за кордон."

Таким чином, підстава для поновлення виплати пенсії позивачу виникла з дня набрання чинності Рішення Конституційного Суду України № 25-пр/2009, а саме з 07.10.2009 року.

Отже, доводи апеляційної скарги не спростовують правового обґрунтування, покладеного в основу судового рішення, тому не можуть бути підставою для скасування постанови суду першої інстанції.

Керуючись статтями п. 1 ч. 1 ст. 198, 200, 205, 206 КАС України, суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Новомосковського об'єднаного УПФУ Дніпропетровської області - залишити без задоволення.

Постанову Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 29 квітня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили відповідно до ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядку, встановленому ст. 212 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: Ю.В. Дурасова

Суддя: Н.П. Баранник

Суддя: А.А. Щербак