Справа № 522/4096/16-а
Суддя: Домусчі Л. В.
Дата ухвалення: 2016-11-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/522/373/16
Справа № 522/4096/16-а

ПОСТАНОВА

21 листопада 2016 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси, у складі

головуючого судді Домусчі Л.В.

за участю секретаря судового засідання Шевчик В.І.,

розглянувши адміністративну справу за адміністративним позовом Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області до громадянина ОСОБА_1 Федерації ОСОБА_2 про примусове видворення з України,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач 10.03.2016 року звернувся з адміністративним позовом до громадянина ОСОБА_1 Федерації ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, з вимогами про примусове видворення з території України.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 24.02.2016 року до Комінтернівського районного відділу ГУ ДМС України в Одеській області звернулась особа, яка представилась громадянином ОСОБА_1 Федерації ОСОБА_2. При співбесіді було встановлено, що останній немає жодних документів на право проживання в Україні та ухиляється від адміністративної відповідальності за порушення правил перебування на території України. У ході проведеної перевірки було встановлено, що зазначений громадянин є уродженцем ІНФОРМАЦІЯ_2 (РФ), за громадянською належністю росіянин, неодружений, невійськовозобовязаний. На територію України ОСОБА_2 прибув з Білорусі. Через небажання проживати у РФ в 2013 році він виїхав до Білорусії, де тричі звертався за статусом біженця, двічі отримував відмову в наданні міжнародного захисту. У період з 20.12.2013 по 13.05.2014 року ОСОБА_2 перебував на Майдані Незалежності у м. Києві, як активіст руху з протесту. 21.05.2014 року іноземець звернувся за захистом до ГУДМС у м. Києві, де отримав відмову в оформленні документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. 31.07.2014 року ОСОБА_2 виїхав з України до Білорусі, а у вересні 2014 року він повернувся до РФ. На території РФ іноземець перебував протягом місяця. 16.10.2014 року виїхав до родичів у Білорусь, 18.11.2014 року повторно потрапив до України, де звернувся за захистом до ГУДМС у Львівській області, однак 11.12.2014 року знову отримав відмову в оформленні документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. Після чого надіслав скаргу до центрального апарату ДМС України щодо незаконності прийнятого рішення. Рішенням ДМС від 11.02.2015 №5-15 скаргу особи було відхилено. 20.02.2015 року особову справу ОСОБА_2 було передано до ГУДМС України в Одеські області у звязку зі зміною тимчасового місця проживання. Подальше оскарження відмови в оформленні документів відбувалось через суди першої та другої інстанції з послідуючим оскарженням у Вищому адміністративному суді України, за ухвалою якого від 04.12.2015 року за судовою справою К/800/45282/15, особі було відмовлено у відкритті касаційного провадження. 02.03.2016 року співробітниками Комінтернівського РВ ГУ ДМС України в Одеській області за порушення правил перебування іноземців та осіб без громадянства на території України, ухилення від виїзду з території України відповідно до п. 3 ст. 17 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додатково захисту» стосовно ОСОБА_2 було складено протокол про адміністративне правопорушення та постановою від 02.03.2016 року накладено на відповідача адміністративне стягнення у вигляді штрафу на суму 510, 00 грн. Враховуючи рішення ВАС України, ОСОБА_2 не відноситься до категорії шукачів притулку, а є іноземцем, який нелегально перебуває на території України, тому повинен залишити територію України. За вказаних обставин ГУ ДМС України в Одеській області звернулось до суду з відповідним позовом.

Ухвалою судді Приморського районного суду м. Одеси Домусчі Л.В. від 02.09.2015 року по зазначеній справі було відкрито скорочене провадження.

Ухвалою суду від 15.04.2016 року провадження у даній адміністративній справі було зупинено до розгляду Одеським окружним адміністративним судом справи №815/1020/16 (суддя Іванов Е.А.) за позовом ОСОБА_2 до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про зобовязання скасувати наказ та вчинити певні дії. 27.10.2016 року суду надано постанову Одеського окружного адміністративного суду від 24.06.2016 року по адміністративній справі за позовом ОСОБА_2 до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про зобовязання скасувати наказ та вчинити певні дії, яка набрала законної сили 29.07.2016 року.

Ухвалою суду від 31.10.2016 року провадження у справі було відновлено та призначено до судового розгляду у судовому засіданні.

Представник позивача у судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи був сповіщений належним чином, причини неявки суду не повідомив.

Представник відповідача ОСОБА_2 адвокат ОСОБА_3 (діє на підставі доручення для надання безоплатної вторинної правової допомоги від 23.03.2016 року) у судове засідання не зявився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності.

Дослідивши надані докази та матеріали справи, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, є громадянином ОСОБА_1 Федерації, уродженцем ІНФОРМАЦІЯ_2 (РФ), зареєстрований за адресою: ОСОБА_1 Федерація, Липецька область, Усманський район, с. Нікольське, вул. О. Кошового, 30.

Згідно довідки Петрівської сільської ради Комінтернівського району Одеської області №1723 від 23.12.2015 року, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, не зареєстрований, але фактично проживає в ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с.13).

З матеріалів справи вбачається, що відповідач звертався до ГУ ДМС України в Одеській області із заявою про визнання його особою, що потребує додаткового захисту. З урахування висновку головного спеціалісту відділу по роботі з біженцями управління у справах іноземців та осіб без громадянства ГУ ДМС України в Одеській області наказом №248 від 29.12.2015 року відповідачу було відмовлено у прийнятті заяви про визнання його біженцем або особою, що потребує додаткового захисту (а.с.16), про що відповідачу надіслано повідомлення №503 від 29.12.2015 року (а.с.17).

З змісту наказу вбачається, що наказ приймався відповідно до п. 6 ст.5 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту».

З вказаного вище повідомлення від 29.12.2015 року суд також вбачає, що це вже третє звернення відповідача до територіальних органів ДМС із заявами про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні.

Вперше він звернувся з заявою до Головного управління ДМС України в м. Києві в 2014 році та згідно наказу №304 від 10.06.2014 року йому було відмовлено в оформленні документів для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту відповідно до ч.6 ст.8 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту».

Після цього він покинув територію України та втрете звернувся за отриманням статусу біженця в Республіці Білорусь, де йому також було відмовлено.

У листопаді 2014 року відповідач повернувся через пункт пропуску до України та вдруге звернувся за захистом до ГУ ДМСУ у Львівській області, та відповідно до наказу №201 від 11.12.2014 року йому відмовлено в оформленні документів для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту з посиланням на ст.8 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» (а.с.14-15).

Відповідач оскаржив наказ ГУ ДМС України в Львівській області №201 від 11 грудня 2014 року до Державної міграційної служби України, за результатами даної скарги ДМС України 11.02.2015 року прийнято рішення про відхилення скарги №5-15 та ОСОБА_2 20.02.2015 року направлено про це повідомлення (а.с.19-20).

Після чого, відповідач звернувся до ГУ ДМС у Львівській області, ГУ ДМС в Одеській області про визнання неправомірним та скасування наказу № 201 від 11.12.2014 року ГУ ДМС у Львівській області з підстав його необґрунтованості, зобовязання ГУ ДМС в Одеській області вчинити дії з оформлення документів на тимчасовий захист в Україні, зобов'язання ДМС України скасувати рішення від 11.02.2015 року та надати розпорядження ГУ ДМС в Одеській області вчинити дії по оформленню документів по наданню захисту в Україні (справа №815/1331/15).

За розглядом даного позову, Одеським окружним адміністративним судом 16.07.2015 року винесено постанову, якою у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено. Ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 22.09.2015 року постанова Одеського окружного адміністративного суду від 16 липня 2015 року залишена без змін. (а.с.21-30).

Ухвалою ВАС України від 04.12.2015 року відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_2 на вищевказані рішення судів від 16.07.2015 року та від 22.09.2015 року (а.с.31).

02.03.2016 року співробітниками Комінтернівського РВ ГУ ДМС України в Одеській області за порушення правил перебування іноземців та осіб без громадянства на території України, ухилення від виїзду з території України відповідно до п. З ст. 17 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додатково захисту» стосовно ОСОБА_2 було складено протокол серії ПР МОД №959643 про адміністративне правопорушення (а.с.8).

Постановою ДМС України серії ПН МОД №959643 від 02.03.2016 року про накладання адміністративного стягнення, на громадянина ОСОБА_1 Федерації ОСОБА_2 було накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510 грн. (а.с.9). Постанова не виконана.

На підставі вищевикладеного, ГУ ДМС України в Одеській області звернулось до суду з позовом про примусове видворення з України громадянина ОСОБА_1 Федерації ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Статтею 1 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» від 8 липня 2011 року № 3671-VI визначено, що біженець - особа, яка не є громадянином України і внаслідок обґрунтованих побоювань стати жертвою переслідувань за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань перебуває за межами країни своєї громадянської належності та не може користуватися захистом цієї країни або не бажає користуватися цим захистом внаслідок таких побоювань, або, не маючи громадянства (підданства) і перебуваючи за межами країни свого попереднього постійного проживання, не може чи не бажає повернутися до неї внаслідок зазначених побоювань.

Згідно до ч.2 ст. 5 вищезазначеного Закону України, особа, яка з наміром бути визнаною біженцем в Україні або особою, яка потребує додаткового захисту, під час в'їзду в Україну незаконно перетнула державний кордон України, повинна без зволікань звернутися до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Частиною 4 статті 5 вищезазначеного закону встановлено, що особа не несе відповідальності за порушення правил перебування в Україні, якщо вона перебуває на території України протягом часу, необхідного для подання заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Згідно з частиною 16 статті 10 даного закону, особа, яка отримала повідомлення про відмову у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, і не використала право на його оскарження, повинна залишити територію України в установлений строк, якщо немає інших законних підстав для перебування в Україні, встановлених Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».

При цьому ст.. 17 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» передбачено, що особа, стосовно якої прийнято рішення про відмову в оформленні документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, про відмову у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, втрату чи позбавлення статусу біженця або додаткового захисту, скасування рішення про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, а також яка оскаржує відповідне рішення до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, або до суду, до прийняття рішення за скаргою має права та обов'язки, передбачені статтею 13 цього Закону.

Згідно до ч.3 вищевказаної статті, особа, яка отримала повідомлення суду про підтвердження рішення про відмову в оформленні документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, чи у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, або втрату чи позбавлення статусу біженця або додаткового захисту, скасування рішення про визнання біженцем чи особою, яка потребує додаткового захисту, повинна залишити територію України в установлений строк, якщо вона не має інших встановлених Законом України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" законних підстав для перебування в Україні.

Відповідно до п.26 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду від 25.06.2009 року N 1 «Про судову практику розгляду спорів щодо статусу біженця та особи, яка потребує додаткового або тимчасового захисту, примусового повернення і примусового видворення іноземця чи особи без громадянства з України та спорів, пов'язаних із перебуванням іноземця та особи без громадянства в Україні» іноземець та особа без громадянства можуть бути примусово видворені за межі України з підстав та в порядку, що визначені статтею 30 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства", статтею 13 Закону України "Про імміграцію"

Як вбачається з матеріалів справи, на розгляді в Одеському окружному адміністративному суді перебувала справа №815/1020/16 за позовом ОСОБА_2 до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про зобовязання скасувати наказ та вчинити певні дії. Предметом даних позовних вимог ОСОБА_2 було оскарження наказу ГУ ДМС України в Одеській області від 29.12.2015 року №248 про відсутність підстав щодо надання йому статусу біженця або особи, яка потребує додаткового захисту, та вимоги щодо зобовязання ГУ ДМС України в Одеській області вчинити певні дії прийняти заяву від 28.12.2015 року про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

За розглядом даної справи Одеським окружним адміністративним судом 24.06.2016 року винесено постанову, якою позов ОСОБА_2 до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області булло задоволено. Визанано протиправним та скасовано наказ Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області №248 від 29.12.2015р.. Зобовязано Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській області повторно розглянути заяву ОСОБА_2 від 28.12.2015р. про визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту (а.с.74-80). Постанова набрала законної сили 29.07.2016 року.

На теперішній час заяву ОСОБА_2 від 28.12.2015р. про визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту відповідним органом Державної міграційної служби України ще не розглянута. До суду позивачем відповідного рішення за розглядом такої заяви ОСОБА_2 не надано.

Одним із головних принципів адміністративного судочинства, відповідно до ст. 7 КАС України є принцип верховенства права. Відповідно до ст. 3 Конституції України та ст. 8 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права.

В адміністративному судочинстві принцип верховенства права зобов'язує суд надавати законам та іншим нормативно-правовим актам тлумачення у спосіб, який забезпечує пріоритет прав людини при вирішенні справи. Тлумачення законів та нормативно-правових актів не може спричиняти несправедливих обмежень прав людини.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Згідно із ст. 86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Відповідно до ч.3 ст.159 КАС України, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Враховуючи вищезазначене суд приходить до висновку, що вимоги Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про примусове видворення за межі території України громадянина ОСОБА_1 Федерації ОСОБА_2 на теперішній час є передчасними, необґрунтованими, а тому задоволенню не підлягають.

На підставі викладеного, та керуючись ст.ст.11, 158-163, 167, 183-5 КАС України, ст.29, 30 Закону України « Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», Пленуму Вищого адміністративного суду від 25.06.2009 року N 1, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного позову Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області до громадянина ОСОБА_1 Федерації ОСОБА_2 про примусове видворення з України відмовити.

Постанова може бути оскаржена до Одеського апеляційного адміністративного суду через Приморський районний суд м. Одеси, шляхом подачі апеляційної скарги в десятиденний строк після отримання постанови суду.

Суддя Домусчі Л.В.

21.11.2016