Справа № 465/4673/16-а
Суддя: Гулієва М. І.
Дата ухвалення: 2016-11-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

Іменем України

16.11.2016 Франківський районний суд м. Львова у складі:

головуючої- судді Гулієвої М.І.

при секретарі - Жовнір Р.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові справу за адміністративним позовом ОСОБА_4 до Управління патрульної поліції у м.Львові Департаменту патрульної поліції про скасування постанови, -

в с т а н о в и в:

позивач звернувся до суду з позовом про скасування постанови про притягнення його до адміністративної відповідальності , посилаючись на те, що відповідно до постанови від 29.07.2016 р. на нього накладено адміністративне стягнення за те, що 29 липня 2016 року здійснив зупинку транспорного засобу безпосередньо у місці виїзду з прилеглої території, чим порушив пункт 15.9 (и) Правил дорожнього руху України. Вказана постанова підлягає скасуванню, так як в його діях відсутній склад даного правопорушення . Інспектором поліції не взято до уваги, що він не порушував ПДР, зупинки не здійснював, просить постанову скасувати та закрити провадження у справі.

Представник позивача у судовому засіданні позовну заяву підтримав, просить скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення. А також вказав, що при винесенні постанови не було встановлено особу ОСОБА_3,який залишив автомобіль на вул.Зеленій,а ключі передав позивачу. Зазначене в постанові адміністративне правопорушення позивач не вчиняв, оскільки, не ставив автомобіль на вул.Зеленій.Крім того,при огляді автомобіля було виявлено несправність стояночного гальма,внаслідок чого він міг самостійно змістития з місця стоянки.

Представник відповідача в в судове засідання не з"яивився, надіслав заперечення на позов, просить у задоволенні позову відмовити.За наведених обставин, суд вважає за можливе справу розглядати у його відсутності, відповідно до ст.128 КАСУ.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, свідка ОСОБА_3, суд вважає, що позов підлягає до задоволення.

Відповідно до вимог ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданим заходу впливу у зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставі і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності.

В силу змісту ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно із ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Як зазначив Пленум Вищого адміністративного суду України у п.1 Постанови від «06» березня 2008 року №2 «Про практику застосування адміністративними судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства України під час розгляду адміністративних справ», під час розгляду спорів щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень суди незалежно від підстав, наведених у позовній заяві, повинні перевіряти їх відповідність усім зазначеним вимогам.

За правилами ч.1 ст. 9 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого: 1) суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України; 2) суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Стаття 62 Конституції України встановлює "презумпцію невинуватості", відповідно до якої обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно п.24 Постанови пленуму Верховного суду України від 23 грудня 2005 року №14 Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративне правопорушення на транспорті, зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим ст. ст. 283 і 284 КУпАП. У ній зокрема, потрібно навести докази, на яких грунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Як встановлено судом, відповідно до постанови від 29.07.2016 року на позивача накладено адміністративне стягнення у вигляді 510,00 грн. штрафу за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ст.122 ч.3 КпАП України,а саме за те,що 29 липня 2016 року, здійснив зупинку транспорного засобу безпосередньо у місці виїзду з прилеглої території, чим порушив пункт 15.9 (и) Правил дорожнього руху України.

У відповідності до пункту 15.9 (и) Правил дорожнього руху України зупинку транспортного засобу забороняється ближче 10 м. від виїздів з прилеглих територій і безпосередньо в місці виїзду.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_3 пояснив, що позивач ОСОБА_4 є його сином, транспортним засобом вони з сином користуються разом, а власником машини є його дружина .29.07.16р.він припаркував транспортний засіб за адресою: м.Львів, вул. Зелена, за в"їздом до типографії, відповідно до правил ПДР України та зустрівшись з сином, передав йому ключі від автомобіля.Жодних несправностей транспортного засобу не помітив.Автомобіль він не блокував.Як пояснив йому син, автомобіль був зміщений до заду і на 20-50см перекривав в"їзд.

Суд надає віри вказаним поясненням,так як вони нічим не спростовані,крім того,відсутні підстави не брати до уваги пояснення свідка,дані ним під присягою ,будучи попередженим про кримінальну відповідальність за дачу завідомо непрадивих свідчень.

Відповідно до ч.2 ст.71 КАСУ в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб"єкта владних повноважень обов"язок доказування правомірності свого рішення покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Однак, відповідачем суду не надано жодних доказів у підтвердження правомірності прийнятого рішення та скоєнння зазначеного правопорушення саме ОСОБА_4,а не іншою особою.

Оцінюючи зібрані докази в їх сукупності, суд приходить до висновку,що оскаржувана постанова винесена без врахування та належної перевірки всіх обставин справи щодо наявності чи відсутності в діях позивача ознак правопорушення, за яке законом передбачено адміністративну відповідальність, не наведено доказів, на яких грунтується висновок про вчинення правопорушення.

Закриття провадження у справі про адміністрпативне правопорушення належить лише органу, який розглядає таку справу або ж суду, у передбачених ст.221 КУпАП випадках, та не відноситься до компетенції адміністративного суду, який перевіряє законність винесення суб"єктом владних повноважень постанови про притягнення до адміністративної відповідальності.,а тому в цій частині позовні вимоги до задоволення не підлягають.

За наведених обставин, суд вважає , що позов підставний та підлягає до часкового задоволення,а постанова про накладення адміністративного стягнення-до скасування.

Керуючись ст.ст. 7-14,128,158-163,167 ,171-2 КАС України,суд, -

П о с т а н о в и в :

позов задоволити частково .

Постанову серії ЕАА№ 028232 від 29.07.2016 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_4 за ч.3 ст.122 КУпАП скасувати.

Постанова суду може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду протягом 10днів з дня її проголошення.

Суддя: М.І.Гулієва