Справа № 826/737/16
Суддя: Арсірій Р.О.
Дата ухвалення: 2016-11-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

18 листопада 2016 року письмове провадження № 826/737/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Арсірія Р.О., вирішив адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Генерального прокурора України Шокіна Віктора Миколайовича

про визнання протиправним та скасування наказу, зобов'язання вчинити дії

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до відповідача в якому з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог просив:

- визнати протиправним та скасувати Наказ Генерального прокурора України №1114к від 14.12.2015р. про звільнення позивача з посади прокурора Луцького району Волинської області;

- зобов'язати Генерального прокурора України провести реорганізацію Прокуратури Волинської області у відповідності до вимог Конституції України, Кодексу законів про працю, Закону України «Про прокуратуру», Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та інших нормативних актів, що гарантують трудові й соціальні права громадян, захищають і не погіршують, а навпаки покращуються ефективність роботи прокуратури щодо утвердження верховенства права та закону, захисту прав і свобод громадян та інтересів держави;

- поновити позивача на посаді прокурора Луцького району, з якої його було незаконно звільнено.

- зобов'язати Відповідача виплатити заробітну плату за час вимушеного прогулу в розмірі середньомісячної заробітної плати, що встановлена Законом України «Про прокуратуру» №1697-VII від 14.10.2014р. за період з 14.12.2015р.

Позовні вимоги мотивовано тим, що оскаржуваний наказ про звільнення позивача прийнято безпідставно. Позивач зазначає, що Генеральним прокурором України при прийнятті оскаржуваного наказу грубо порушено вимоги статей 40, 42 Кодексу законів про працю України та під час звільнення позивача не було враховано його переважного права на залишення на роботі, в силу вимог ст.42 КЗпП України та положень п.7 ч. 1 ст.20 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», звільнення попередньо не погоджено із органом первинної профспілкової організації, згідно ст.43 КЗпП, а також не забезпечено реалізацію передбаченого ст.49-2 КЗпП України та ст.41 ЗУ «Про прокуратуру» права і не запропоновано іншу роботу (посаду) в межах кваліфікації позивача, досвіду роботи та професійних якостей і продуктивності праці.

В судовому засіданні представник позивача заявлені позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив суд позов задовольнити з підстав, що були зазначені в позовній заяві.

Представник відповідача проти позовних вимог заперечив в повному обсязі, просив суд в задоволені адміністративного позову відмовити, оскільки оскаржуваний наказ прийнято відповідачем у спосіб та в межах, визначених чинним законодавством України, а тому не було допущено порушень законних прав та інтересів позивача.

В судовому засіданні 18.04.2016 р., відповідно до положень ст.122 Кодексу адміністративного судочинства України суд перейшов до письмового провадження по справі за згодою сторін.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення повноважних представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Наказом Генерального прокурора України № 831 від 04.07.2012 року старшого радника юстиції ОСОБА_1 призначено на посаду прокурора Луцького району Волинської області строком на 5 років, звільнено з посади заступника прокурора Волинської області.

24 вересня 2015 року, позивача ОСОБА_1 відповідно до ст. 49-2 КЗпП України та пункту 51 розділу XII "Перехідні положення" Закону України "Про прокуратуру" попереджено про наступне звільнення із займаної посади та органів прокуратури у зв'язку із ліквідацією органу прокуратури ( п.9 ч.1 статті 51 Закону «Про прокуратуру») у разі не проходження або неуспішного проходження тестування для заміщення посади прокурора у відповідній місцевій прокуратурі з 14.12.2015 року.

Як повідомив представник відповідача під час розгляду справи, наявні у період з 28.09.2015 до 14.12.2015 вакантні посади прокурорів прокуратур м. Луцька, Луцького району та прокурора Камінь-Каширського району Волинської області жодному працівнику органів прокуратури області, який підлягав вивільненню, у тому числі і позивачу не пропонувалися, оскільки відповідно до ст. 7, 12 та п. 1 Прикінцевих положень Закону України «Про прокуратуру» ці посади з 15.12.2015 підлягали скороченню.

Наказом Генерального прокурора України № 1114 к від 14.12.2015 року відповідно до пункту 3 частини 1 статті 9, підпункту 4 пункту 51 розділу XII "Перехідні положення" Закону України "Про прокуратуру" ОСОБА_1 звільнено з посади прокурора Луцького району Волинської області та з органів прокуратури з 14 грудня 2015 року у зв'язку з реорганізацією та скороченням кількості прокурорів органу прокуратури (пункт 9 частини першої статті 51 Закону України "Про прокуратуру", пункт 1 частини першої статті 40 КЗпП України).

Підставою для прийняття вказаного наказу були наказ Генерального прокурора України № 75 ш від 23.09.2015 року, подання прокурора області Чепіжака Д.М.

Позивач вважаючи, наказ про звільнення з органів прокуратури таким, що винесено з порушенням вимог чинного законодавства звернувся до суду за захистом своїх прав.

Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні (ч.1 ст. 86 КАС України).

Відповідно до положень ст.12, пункту 1-1 Перехідних положень та п.1-1 Прикінцевих положень Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 року із 15.12.2015 року припиняється функціонування прокуратур міст, районів, районів у містах і міжрайонних прокуратур та утворюються у системі органів прокуратури України місцеві прокуратури, перелік яких і територіальна юрисдикція визначається в Додатку до цього Закону.

Абзацом третім пункту 1 розділу XII "Прикінцеві положення" Закону визначено, що статті 12 та Додаток до цього Закону щодо переліку та територіальної юрисдикції місцевих прокуратур, набирають чинності з 15.12.2015 року.

Таким чином, з 15.12.2015 року міські, районні, районні у містах та міжрайонні прокуратури було ліквідовано, а призначення на посади до новоутворених місцевих прокуратур працюючих працівників здійснювалось за результатами тестування.

Відповідно до наказу Генеральної прокуратури України за № 75 ш від 23.09.2015 року, у зв'язку з утворенням з 15 грудня 2015 року місцевих прокуратур та припиненням діяльності шляхом реорганізації міських, районних, районних, у містах та міжрайонних прокуратур внесено зміни до структури, та штатного розпису прокуратури Волинської області, зокрема, виключено штатні розписи прокуратур Луцького району та м. Луцька і встановлено штатний розпис Луцької місцевої прокуратури.

Відповідно до п.п.«в» ч.1 п.5-1 Перехідних положень Закону України «Про прокуратуру», до набрання чинності положеннями, передбаченими абзацом третім пункту 1 розділу XII «Прикінцеві положення» цього Закону прокурорами місцевих прокуратур призначаються: прокурори, які на день набрання чинності цим Законом працюють у міських, районних, міжрайонних, районних у містах прокуратурах - за умови успішного проходження ними тестування.

Проведення тестування здійснюється в порядку, затвердженому Генеральним прокурором України.

Наказом Генерального прокурора України від 20.07.2015 року № 98 затверджено «Порядок проведення тестування для зайняття посади прокурора місцевої прокуратури».

Відповідно до п.1.1-1.4 «Порядку проведення тестування для зайняття посади прокурора місцевої прокуратури», цей Порядок визначає умови і процедуру проведення тестування на посади прокурорів місцевих прокуратур. На посади прокурорів місцевих прокуратур призначаються особи за результатами успішного проходження ними тестування. Тестування забезпечує умови для об'єктивного і неупередженого з'ясування спроможності кандидатів за своїми професійними та особистісними якостями виконувати службові обов'язки на посадах прокурорів місцевих прокуратур. Прокурори та стажисти на посадах прокурорів, які на день набрання чинності Законом України «Про прокуратуру» працюють у міських, районних, міжрайонних, районних у містах прокуратурах, претендують на зайняття посади прокурора місцевої прокуратури, яка утворюється шляхом реорганізації прокуратури районного рівня, в якій вони працюють.

Так, згідно із положеннями п.5.2 вказаного вище Порядку №98, працівник, який на день набрання чинності Законом України «Про прокуратуру» працює в міській, районній, міжрайонній, районній у місті прокуратурі, подає заяву за формою, наведеною у додатку 3 до цього Порядку, для участі в тестуванні на посаду прокурора тієї місцевої прокуратури, яка буде сформована шляхом реорганізації прокуратури районного рівня, в якій він працює. Заява у встановлені строки подається до кадрового підрозділу відповідної регіональної прокуратури.

Проте, як встановлено з матеріалів справи та пояснень самого позивача, ОСОБА_1 у встановлений строк заяву на проходження тестування на посаду саме прокурора місцевої прокуратури не подавав, тестування не проходив, у зв'язку з чим, не може бути призначений на посаду прокурора у місцеву прокуратуру.

При цьому з попередженням про звільнення із займаної посади та органів прокуратури у зв'язку з припиненням діяльності органу прокуратури у разі непроходження або неуспішного проходження тестування на зайняття відповідних посад позивач був ознайомлений 28.09.2015.

Отже, враховуючи те, що позивач був працівником прокуратури та знав про реорганізацію органів прокуратури, проте у встановлений строк не подав відповідну заяву на проходження тестування на посаду прокурора місцевої прокуратури, суд дійшов висновку, що позивач не виявив бажання складати відповідні тести та продовжувати роботу в даному правоохоронному органі. У зв'язку із чим, прокурором Волинської області було направлено до Генеральної прокуратури України подання про звільнення ОСОБА_1 з посади прокурора Луцького району у зв'язку з реорганізацією та скороченням кількості прокурорів органу прокуратури.

Відповідно до положень ч.3 ст.16 Закону України «Про прокуратуру», прокурор призначається на посаду безстроково та може бути звільнений з посади, його повноваження на посаді можуть бути припинені лише з підстав та в порядку, передбачених цим Законом.

Згідно п.9 ч.1 ст.51 Закону України «Про прокуратуру», прокурор звільняється з посади у разі ліквідації чи реорганізації органу прокуратури, в якому прокурор обіймає посаду, або в разі скорочення кількості прокурорів органу прокуратури.

На час виникнення спірних правовідносин між позивачем та відповідачем положення п.9 ч.1, п.5 1 Перехідних положень Закону України «Про Прокуратуру» від 14.10.2014р. №1697-VII такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними) не визнані.

Таким чином, суд не приймає до уваги посилання позивача на п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України, оскільки підстави звільнення прокурора в разі реорганізації та скорочення кількості прокурорів органу прокуратури чітко передбачено Законом України «Про прокуратуру», який, в даному випадку, є спеціальним по відношенню до загальних норм КЗпП України.

Аналогічну позицію зазначено в інформаційному листі Вищого адміністративного суду України від 26.05.2010 № 753/11/13-10 «Про роз'яснення спорів, що виникають з відносин публічної служби».

Окрім того, суд вважає за необхідне зазначити й про те, що посилання позивача у позовній заяві на положення ст.42 КЗпП України щодо переважного права на залишення на роботі при звільненні працівників у зв'язку із змінами в органах виробництва і праці, у даному випадку, теж не можуть бути застосовані, оскільки призначення на посади прокурорів місцевих прокуратур здійснюється виключно за результатами конкурсного відбору (тестування), що урегульовані нормами «Порядку проведення тестування для зайняття посади прокурора місцевої прокуратури», затвердженого Наказом Генеральної прокуратури України 20.07.2015 р. №98.

За вказаних обставин, суд дійшов висновку про те, що відповідачем дотриманий порядок попереднього завчасного попередження позивача про майбутнє звільнення з органів прокуратури України у зв'язку із скороченням штатної численності прокурорів, позивачу не повинні були бути запропоновані інші посади в органах Прокуратури Волинської області, адже вони також підлягали скороченню, були дотримані строки між попередженням та здійсненим звільненням, а тому, в задоволенні позовних вимог про протиправним та скасування наказу № 1114 к від 14.12.2015 року про звільнення з посади прокурора прокуратури Луцького району Волинської області з 14.12.2015 року, поновлення на посаді та стягнення з відповідача заробітної плати за час вимушеного прогулу слід відмовити на підставі положень ч.1 ст.162 КАС України.

Суд також зауважує, що з дня отримання наказу про звільнення у позивача не існувало перешкод стосовно звернення до прокуратури області із заявою про допуск до тестування на зайняття вакантної посади прокурора місцевої прокуратури.

Щодо позовних вимог про зобов'язання Генерального прокурора України провести реорганізацію Прокуратури Волинської області у відповідності до вимог Конституції України, Кодексу законів про працю, Закону України «Про прокуратуру», Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та інших нормативних актів, що гарантують трудові й соціальні права громадян, захищають і не погіршують, а навпаки покращуються ефективність роботи прокуратури щодо утвердження верховенства права та закону, захисту прав і свобод громадян та інтересів держави, суд зауважує наступне.

Так, з матеріалів справи вбачається, що наказ Генерального прокурора України від 23.09.2015 №75 ш винесено на виконання вимог ст. ст. 7, 12 та пункту 1 розділу XII "Прикінцеві положення" Закону України від 14 жовтня 2014 року №1697-V1I "Про прокуратуру", керуючись ст. ст. 9, 14 та підпунктом 6 пункту 5-1 розділу XIII "Перехідні положення" вказаного Закону, а також Переліком і територіальною юрисдикцією місцевих та військових прокуратур, визначених, у Додатку до цього Закону, є чинним та не оскаржений.

Правомірність проведення конкурсної процедури відбору кандидатів, їх призначення на адміністративні посади і посади прокурорів у новоутворених місцевих прокуратурах Волинської області, що відбулась відповідно до вимог пункту 5-1 Перехідних положень Закону та Порядків проведення чотирирівневого відкритого конкурсу на зайняття посад керівників місцевих прокуратур, їх перших заступників, заступників та проведення тестування для зайняття посади прокурора місцевої прокуратури, затверджених наказом Генерального прокурора України від 20.07.2015 № 98, не є предметом розгляду даної справи, а тому суд не може надати оцінку правомірності чи неправомірності проведення реорганізації Прокуратури Волинської області, зобов'язати провести реорганізацію органу прокуратури відповідно до вимог Закону.

У зв'язку із чим суд дійшов висновку про відмову у задоволенні вказаної вимоги позивача.

Відповідно до ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до приписів ст.ст.11,71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд, згідно ст.86 цього ж Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Позивач всупереч вказаній нормі не довів суду належними доказами наявність обставин, що обґрунтовують його позовні вимоги.

Керуючись ст. ст. 69-71, 94, 128, 160-165, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили в порядку передбаченому ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства та може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 КАС України.

Суддя Р.О. Арсірій