Справа № 818/2136/15
Суддя: Головчук С.В.
Дата ухвалення: 2016-11-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 листопада 2016 року м. Київ К/800/47793/15

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

головуючого суддіГоловчук С.В. (суддя-доповідач),
суддівЗагороднього А.Ф.,
Черпака Ю.К.,

секретар судового засідання Малина Л.В.,

за участю позивача і представника відповідача - Панасенка Б.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу ОСОБА_5

на постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 22 жовтня 2015 року

у справі за позовом ОСОБА_5 до Головного територіального управління юстиції у Сумській області (далі - ГТУЮ у Сумській області) про стягнення допомоги для вирішення соціально-побутових питань та компенсації за затримку розрахунку при звільненні,

в с т а н о в и л а :

У червні 2015 року ОСОБА_5 звернулася до суду з адміністративним позовом про стягнення допомоги для вирішення соціально-побутових питань та компенсації за затримку розрахунку при звільненні. В обґрунтування вимог зазначала, що працювала на посаді старшого державного виконавця відділу державної виконавчої служби Конотопського міськрайонного управління юстиції, з якої звільнилась 31 липня 2013 року відповідно до частини 3 статті 38 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України). Вказує, що при звільненні відповідач не виплатив їй матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань та обчислив суму вихідної допомоги у меншому, ніж належить розмірі. Посилаючись на відмову позивача виплатити належні їй суми заборгованості та уточнивши позовні вимоги, просила суд стягнути з ГТУЮ у Сумській області 1147,00 грн матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, 766,50 грн вихідної допомоги та 98849,20 грн компенсації за затримку розрахунку при звільненні.

Постановою Сумського окружного адміністративного суду від 12 серпня 2015 року позов задоволено частково. Визнано незаконними дії ГТУЮ у Сумській області щодо не проведення ОСОБА_5 кінцевого розрахунку при звільненні. Зобов'язано ГТУЮ у Сумській області виплатити ОСОБА_5 недоплачені кошти вихідної допомоги у розмірі 76,53 грн. Зобов'язано ГТУЮ у Сумській області виплатити ОСОБА_5 компенсацію за затримку розрахунку при звільненні у розмірі 95568,90 грн. В задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 22 жовтня 2015 року змінено постанову Сумського окружного адміністративного суду від 12 серпня 2015 року в частині визначення розміру компенсації за затримку розрахунку при звільненні та зобов'язано ГТУЮ у Сумській області виплатити ОСОБА_5 компенсацію за затримку розрахунку при звільненні в розмірі 2476,25 грн. В іншій частині рішення суду залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_5 порушує питання про скасування рішення суду апеляційної інстанції та залишення в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права, зокрема норм КЗпП України, Закону України від 24 березня 1995 року № 108/95-ВР «Про оплату праці» (далі - Закон № 108/95-ВР) та постанови Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» (далі - постанова КМ № 100). Вказує, що суд не дав належної правової оцінки обставинам справи та безпідставно зменшив суму виплати компенсації за затримку розрахунку при звільнені, не врахувавши позицію Верховного Суду України, висловлену у справі № 6-114цс13. Крім того, доказів відсутності вини відповідача суду не надано і спір про розмір невиплаченої суми при звільненні між сторонами також вирішено, а тому компенсація за затримку розрахунку при звільненні підлягає стягненню в повному обсязі.

Відповідно до статті 220 КАС України суд касаційної інстанції переглядає рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Перевіривши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів приходить до висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Судами встановлено, що з 07 грудня 2011 року ОСОБА_5 призначено на посаду старшого державного виконавця відділу державної виконавчої служби Конотопського міськрайонного управління юстиції, з якої вона звільнена за власним бажанням з 31 липня 2013 року відповідно до пункту 3 статті 38 КЗпП України, згідно з наказом ГУЮ у Сумській області від 12 серпня 2013 року № 1591/04 (а.с. 11).

Вважаючи, що при звільнені відповідач повинен був виплатити їй матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань та посилаючись на те, що вихідна допомога виплачена їй в меншому, ніж належить розмірі, ОСОБА_5 звернулася до суду за захистом порушеного права.

Вирішуючи спір, суди дійшли висновку про відсутність підстав для задоволення вимог про стягнення матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань та встановили, що позивачу не доплачено 76,53 грн вихідної допомоги при звільненні.

Враховуючи те, що ці обставини сторонами не заперечуються і рішення судів в цій частині не оскаржуються, суд касаційної інстанції не переглядає судові рішення в частині відмови у задоволенні позову про стягнення матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань та 766,50 грн недоплаченої вихідної допомоги.

Водночас, задовольняючи позов в частині стягнення компенсації за затримку розрахунку при звільненні, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що відповідач зобов'язаний виплатити позивачу 95568,90 грн відшкодування за затримку розрахунку при звільненні за період з 01 серпня 2013 року по 12 серпня 2015 року.

Змінюючи рішення суду першої інстанції в частині визначення розміру компенсації, апеляційний суд виходив з того, що відповідач має сплатити ОСОБА_5 2476,25 грн компенсації.

Частиною 1 статті 116 КЗпП України встановлено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Відповідно до приписів частин 1,2 статті 117 КЗпП у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, за відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

За наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Таким чином, установивши під час розгляду справи про стягнення середнього заробітку у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі статті 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а в разі не проведення його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини.

У разі не проведення розрахунку у зв'язку з виникненням спору про розмір належних до виплати сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню в повному обсязі, якщо спір вирішено на користь позивача або такого висновку дійде суд, що розглядає справу. У разі часткового задоволення позову працівника суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням спірної суми, на яку той мав право, частки, яку вона становила в заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи.

Таку правову позицію висловив Верховний Суд України у постанові від 20 листопада 2013 року у справі № 6-114цс13.

Це означає, що при визначенні розміру суми відшкодування за час затримки розрахунку слід застосовувати принцип співмірності суми заборгованості перед працівником у співвідношенні до суми виплат, на які він міг би претендувати за нормами статті 117 КЗпП України.

Так, судова палата у цивільних справах Верховного Суду України у постанові від 27 квітня 2016 року (справа № 6-113цс16) дійшла висновку, що при частковому задоволенні позову працівника суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням спірної суми, на яку працівник мав право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи.

Отже, право суду зменшити розмір середнього заробітку, що має сплатити роботодавець працівникові за час затримки виплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 КЗпП України, залежить від таких чинників: наявність спору між працівником та роботодавцем з приводу розміру належних до виплати працівникові сум за трудовим договором на день звільнення; виникнення спору між роботодавцем та працівником після того, коли належні до виплати працівникові суми за трудовим договором у зв'язку з його звільненням повинні бути сплачені роботодавцем; прийняття судом рішення щодо часткового задоволення вимог працівника про виплату належних йому при звільненні сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу.

Водночас, при розгляді справи необхідно взяти до уваги і такі обставини, як розмір недоплаченої суми, істотність цієї частки порівняно із середнім заробітком працівника, обставини за яких було встановлено наявність заборгованості, дії відповідача щодо її виплати.

В цій же постанові наведений механізм обчислення розміру відшкодування за час затримки.

Вирішуючи спір, суди частково задовольнили позовні вимоги та встановили, що середня заробітна плата ОСОБА_5 складала 2476,25 грн, недоплачена сума становила лише 76,53 грн. Тому апеляційний суд врахував неістотність цієї суми відносно розміру її заробітку та справедливо застосував принцип співмірності і визначив розмір відшкодування в сумі 2476,25 грн.

Доводи та мотиви касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального законодавства, що призвело або могло призвести до неправильного вирішення спору.

Відповідно до частини 1 статті 224 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що судами не допущено порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись статтями 160, 167, 220, 221, 223, 224, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_5 залишити без задоволення, а постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 22 жовтня 2015 року та змінену нею постанову Сумського окружного адміністративного суду від 12 серпня 2015 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя С.В. Головчук
Судді А.Ф. Загородній
Ю.К. Черпак