Справа № П/811/313/16
Суддя: Іванов С.М.
Дата ухвалення: 2016-11-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

16 листопада 2016 рокусправа № П/811/313/16

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Іванова С.М.

суддів: Чередниченка В.Є. Ясенової Т.І.

за участю секретаря судового засідання: Яковенко О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "АГАТА-УКРАЇНА" на постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 22 липня 2016 року по справі № П/811/313/16 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "АГАТА-УКРАЇНА" до Головного управління ДФС у Кіровоградській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

встановив:

Товариство з обмеженою відповідальністю "АГАТА-УКРАЇНА" (далі позивач) звернулося з позовом до Головного управління ДФС у Кіровоградській області (далі відповідач), у якому просило, з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог:

визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № НОМЕР_1 від 12 січня 2016 року, в частині збільшення грошового зобовязання за платежем ввізне мито на товари, що ввозяться субєктами підприємницької діяльності на суму 1592,20 грн., в тому числі 1273,76 грн. за основним платежем та 318,44 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями;

визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № НОМЕР_2 від 12 січня 2016 року, в частині збільшення грошового зобовязання за платежем з податку на додану вартість з товарів, ввезених на територію України субєктами господарювання на суму 170 755,81 грн., в тому числі в сумі 136604,65 грн. за основним платежем та 34151,16 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями.

Постановою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 22 липня 2016 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено повністю.

Не погодившись із вказаним судовим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "АГАТА-УКРАЇНА" подало апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального права, просить скасувати постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 22 липня 2016 року та прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Апеляційну скаргу обґрунтовано тим, що судом першої інтонації помилково було включено до митної вартості товару також і експедиційні послуги по взаємовідносинам з ТОВ «Компанія з ІІ «Дольфін Груп», ТОВ ТК «Трансфер», оскільки такі послуги були виділені окремо. По перевізнику-нерезиденту «BRINEWAY BUSINESS LIMITED» та «Sea Gate Ltd S.A.» зазначено, що висновки суду ґрунтуються лише на формальній критиці та субєктивних міркуваннях щодо порядку оформлення відповідних господарських операцій транспортування товару.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не зявились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, що у відповідності до ч. 4 ст. 196 та ст. 41 КАС України не перешкоджає розгляду справи без їх участі та без фіксування судового розгляду технічними засобами.

Перевіривши матеріали справи, оцінивши доводи апеляційної скарги та правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права в межах доводів останньої, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції, у період з 09.11.2015 р. по 18.12.2015 р. посадовими особами сектору митного аудиту управління податкового та митного аудиту ГУ ДФС у Кіровоградській області проведено документальну планову виїзну перевірку стану дотримання ТОВ "АГАТА-УКРАЇНА" законодавства України з питань державної митної справи, за наслідками якої складено акт 0023/5/11-28-22-06/НОМЕР_3 від 22.12.2015 року (а.с.20-48 Том 1).

Перевіркою встановлено не включення в повному обсязі до митної вартості товарів фактичних витрат, понесених ТОВ НВФ Агросвіт на транспортування товарів до митного кордону України, що призвело до порушення:

- п.2 ч.2 ст.52 Митного кодексу України, в частині заявлення достовірності відомостей про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об'єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню;

- п.5 ч.10 ст.58 Митного кодексу України в частині визначення митної вартості товарів;

- п. 190.1 ст.190 Податкового кодексу України, в частині визначення бази оподаткування ПДВ імпортованих товарів.

Керуючись ч.4, ч.9 п.5 ч.10 ст.58, ч.14 ст.354 Митного кодексу України, податковим органом було визначено митну вартість товарів, відомості про яку містяться у Додатках 5, 6, 7, 10, 13 до акту перевірки (а.с.46 Том 1).

На підставі акту перевірки Головним управлінням ДФС у Кіровоградській області винесено податкове повідомлення-рішення № від 12 січня 2016 року, яким позивачу збільшено суму грошового зобовязання з мита на товари, що ввозяться субєктами підприємницької діяльності в сумі 1273,76 грн. за основним платежем та 318,44 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями (а.с.12 Том 1);

повідомлення-рішення № від 12 січня 2016 року, яким позивачу збільшено суму грошового зобовязання з податку на додану вартість з товарів, ввезених на територію України в сумі 137 556,69 грн. за основним платежем та 34389,17 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями (а.с.16 Том 1).

Визнання протиправними та скасування вказаних податкових повідомлень-рішень і є предметом судового розгляду.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з часткового визнання позивачем порушення, неможливості розмежування та чисельного підтвердження витрат на придбання послуг на території України та з огляду на те, що відповідач дійшов правомірного висновку про віднесення транспортно-експедиційних послуг до послуг з транспортування.

Колегія суддів апеляційного суду не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Частиною третьою статті 345 Митного кодексу України визначено, що органи доходів і зборів мають право здійснювати митний контроль шляхом проведення документальних виїзних (планових або позапланових) та документальних невиїзних перевірок дотримання законодавства України з питань державної митної справи щодо: 1) правильності визначення бази оподаткування, своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати митних платежів; 2) обґрунтованості та законності надання (отримання) пільг і звільнення від оподаткування; 3) правильності класифікації згідно з УКТЗЕД товарів, щодо яких проведено митне оформлення; 4) відповідності фактичного використання переміщених через митний кордон України товарів заявленій меті такого переміщення та/або відповідності фінансових і бухгалтерських документів, звітів, договорів (контрактів), калькуляцій, інших документів підприємства, що перевіряється, інформації, зазначеній у митній декларації, декларації митної вартості, за якими проведено митне оформлення товарів у відповідному митному режимі; 5) законності переміщення товарів через митний кордон України, у тому числі ввезення товарів на територію вільної митної зони або їх вивезення з цієї території.

Відповідно до п.5 ч.10 ст.58 Митного кодексу України при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, додаються такі витрати (складові митної вартості), якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, у тому числі, витрати на транспортування оцінюваних товарів до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України.

Пунктом 2 частини 11 цієї ж статті визначено, що при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, не допускається включення ніяких інших витрат, крім тих, що передбачені у цій статті. До митної вартості не включаються нижчезазначені витрати або кошти за умови виділення їх з ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, що документально підтверджені та які піддаються обчисленню, у тому числі, витрати на транспортування після ввезення.

Таким чином, митним законодавством встановлено загальне правило, згідно якого транспортування по території України, не включається до митної вартості товарів за умови дотримання ним вимог виділення з ціни, документального підтвердження та можливості обчислення.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач протягом періоду, що перевірявся, мав взаємовідносини з ТОВ Тритон Транс, ТОВ Компанія з II Дольфін Групп, ТОВ Транспортна компанія Трансфер, фірмою BRINEWAY BUSINESS LIMITED, фірмою Sea Gate Ltd S.A., з якими укладались договори про надання транспортно-експедиційних послуг, в яких визначався порядок розрахунків із перевізником.

На підтвердження наданих послуг до суду надано копії актів приймання-здачі виконаних робіт, які містять розмежування на транспортні послуги по іноземній території, транспортні послуги по Україні, експедиційні послуги (а.с.143-181 Т.3), довідки про складові вартості транспортних витрат до митного кордону (а.с.30-68 Т.4), акти надання послуг (а.с.186, 188,190, 192, 194, 196, 198, 200, 202, 204, 206, 208, 209, 211, 213, 215, 217 т.3), акти виконаних робіт (а.с.98-108,117-118,119-120,121-122 т.3,), інвойси (рахунки-фактури) (а.с.132-142 т.1),

В довідках з даними контрагентами визначено вартість транспортно-експедиційних витрат по транспортуванню вантажу з розмежуванням до митного кордону, та, відповідно, від митного кордону до місця митного оформлення на території України.

Загальна сума транспортних витрат з перевезення вантажів, що визначені в довідках про транспортні витрати відповідає загальній сумі вартості наданих послуг з перевезення, визначених в актах здачі-прийняття робіт (надання послуг).

Фактично підставою прийняття оскаржуваних рішень є висновок відповідача про наявність певних недоліків в оформленні первинних документів щодо транспортних витрат, недостатньою конкретизацією змісту відповідних господарських операцій в актах виконаних робіт, зокрема щодо чіткого розмежування цих витрат на ті, які понесені на території України та поза межами митної території України. Такі висновки зумовлені і тим, що податковим органом не було визнано в якості первинних документів у розумінні Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» надані транспортними організаціями-нерезидентами відповідні інвойси.

Колегія суддів апеляційного суду вважає, що вказаний вище висновок відповідача є безпідставним з огляду на наступне.

Відповідно до частини другої статті 53 МК України, для підтвердження витрат на транспортування декларантом подаються транспортні (перевізні) документи, якщо за умови поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів.

Якщо відсутні будь-які відомості про фактичні витрати на транспортування оцінюваних товарів до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України, для розрахунку зазначених витрат використовуються тарифи, які застосовуються перевізниками для відповідного виду транспорту, що діяли на дату транспортування товару.

Згідно із п. 5 частини десятої статті 58 МК України, при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, додаються витрати на транспортування оцінюваних товарів до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України, якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті.

При визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, додаються подальші витрати, якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, в даному випадку це витрати на транспортування товарів до місця ввезення на митну територію України (частина третя статті 267 МК України).

Відповідно до п. 2 частини одинадцятої статті 58 МК України, при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, не допускається включення ніяких інших витрат, крім тих, що передбачені у вказаних вище статтях Митного кодексу України. До митної вартості не включаються витрати або кошти за умови виділення їх з ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, що документально підтверджені та які піддаються обчисленню, зокрема витрати на транспортування після ввезення на територію України.

Витрати на транспортування після ввезення не включаються позивачем до митної вартості за умови дотримання ним вимог виділення з ціни, документального підтвердження та можливості обчислення.

Основні принципи бухгалтерського обліку та фінансової звітності викладені в Законі України від 16 липня 1999 року №996-XIV "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні".

Наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 2012 року № 599, що зареєстровано в Міністерстві юстиції України 18 червня 2012 року за № 984/21296, затверджено Форми декларації митної вартості та Правил її заповнення (далі Правила).

Згідно п.1.10. Правил, декларант або уповноважена ним особа самостійно заповнює всі графи ДМВ відповідно до порядку їх заповнення, за винятком граф, призначених для відміток митного органу.

У графі 20 Правил заповнення ДМВ зазначаються витрати на транспортування оцінюваних товарів до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України, якщо ці витрати відповідно до умов поставки не були включені до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті.

Згідно із п. 2.3. Правил, запис щодо рішення, яке прийняте посадовою особою митного органу за результатами контролю правильності визначення митної вартості товарів, учиняється таким чином: якщо за результатами аналізу, виявлення та оцінки ризиків посадовою особою митного органу встановлено ризик заявлення неповних та/або недостовірних відомостей про митну вартість, у тому числі невірне визначення митної вартості, або якщо за результатом розгляду поданих декларантом або уповноваженою ним особою документів, які підтверджують митну вартість товарів, встановлені підстави для запиту документів, перелік яких визначений частинами третьою та/або четвертою статті 53 МК України, посадова особа митного органу у графі "Для відміток митного органу" ДМВ на паперовому носії робить запис про необхідність подання документів для підтвердження митної вартості товарів із складенням переліку таких документів, зазначає час, дату і прізвище, ставить свій підпис та проставляє відбиток особистої номерної печатки.

Якщо у митного органу відсутні зауваження щодо заявленої декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості, відсутні підстави для прийняття рішення про коригування митної вартості товарів, то в основному аркуші ДМВ учиняється запис "митну вартість визнано".

Відповідно до ч.2 ст. 53 МК України для підтвердження витрат на транспортування декларантом подаються транспортні (перевізні) документи, а також документи, які містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів. До зазначених документів можуть належати: рахунок-фактура (акт виконаних робіт (наданих послуг)) від виконавця договору (контракту) про надання транспортно-експедиційних послуг, що містить реквізити сторін, суму та умови платежу, інші відомості, відповідно до яких встановлюється належність послуг до товарів; банківські та платіжні документи, що підтверджують факт оплати транспортно-експедиційних послуг відповідно до виставленого рахунка-фактури; калькуляція транспортних витрат (якщо перевезення товарів здійснюється з використанням власного транспортного засобу), що містить відомості про маршрут перевезення, його протяжність у кілометрах до місця ввезення на митну територію України та по митній території України, розмір тарифної ставки на перевезення за одну одиницю виміру (вагу) товару за 1 кілометр маршруту.

Отже, законодавством України не передбачено вимог, за якими факт здійснення господарських операцій з перевезення вантажу, в т.ч. міжнародного перевезення, обов'язково фіксується актом виконаних робіт, в якому здійснено розподіл витрат на транспортування до ввезення товару на митну територію України і після ввезення, і що такий акт є єдиним або основним первинним документом обліку таких господарських операцій.

За відсутності акта виконаних робіт/послуг та/або відсутності в ньому такого розподілу, виокремити витрати на транспортування товару до митного кордону України і до пункту призначення, розташованого на територіїї України, можливо за іншими первинним бухгалтерськими документами, які відповідають вимогам ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", якими можуть бути, в т.ч. документи автоперевізників. Такими документами є і довідки про транспортні витрати, які слугують для позивача документами податкового обліку для розрахунку ПДВ. На рахунках бухгалтерського обліку останні не мають облікового значення, оскільки у собівартість імпортованого товару включається не частина транспортних витрат (до кордону України), а вся сума таких витрат, що в даному випадку відрізняє податковий облік від бухгалтерського.

Ці довідки транспортно-експедиційних компаній обов'язково використовуються при митному оформленні товару, та зазначаються у графі 44 митної декларації, їх електронні копії, разом з митною декларацією, зберігаються в Митній службі України.

Такі правові позиції викладені в ухвалах Вищого адміністративного суду України від 28.04.2015 року (справа № К/800/68074/14), від 16.03.2016 року (справа № К/800/37734/15), від 02.02.2016 року (справа № К/800/12702/15).

Судом апеляційної інстанції встановлено і на що не звернув уваги суд першої інстанції, що в кожному окремому випадку, під час митного оформлення товарів імпортованих позивачем в Україну, митному органу були надані документальні підтвердження вартості перевезення товару до місця ввезення на митну територію України, а саме:

- транспортні (перевізні) документи (міжнародні товарно-транспортні накладні) з зазначенням маршруту перевезення від місця за межами України до пункту на території України;

- документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів, а саме, довідки/калькуляції, видані нашими перевізниками, про вартість перевезення до місця ввезення на митну територію України;

- договори та рахунки-фактури на послуги перевезення, документи про сплату послуг перевезення, якщо на момент митного оформлення розрахунки з перевізником були здійснені.

Оскільки на бухгалтерський та податковий облік, а також на розрахунки з виконавцями вартість перевезення до місця ввезення на митну територію України не впливає, для надання інформації митниці перевізниками позивача були складені спеціальні документи, а саме, довідки/калькуляції, що містять всю необхідну інформацію для митного оформлення товарів.

Довідки про вартість перевезення до місця ввезення на митну територію України, які були надані відповідачу, та які були надані перевіряючим, містять всю необхідну інформацію (а.с.14-77 Том 4):

- вказаний адресат довідки;

- чітко прописаний зміст довідки (надання інформації про вартість перевезення до місця ввезення на митну територію України), описаний маршрут, приведені дані про транспортні засоби, на яких здійснювалося перевезення;

- дата складання довідки;

- підпис керівника, який має право вчиняти юридичні дії від імені підприємства.

В кожному окремому випадку, з урахуванням довідок перевізників про вартість перевезення до митного кордону України позивачем задекларовано митну вартість товару, про що до них внесено відповідні відомості у відповідних графах і митним органом було визнано таку митну вартість під час митного оформлення імпортованих позивачем товарів, про що в них проставлено відповідні відмітки.

Тобто позивач, під час митного оформлення надав необхідні документи на підтвердження вартості перевезення до місця ввезення на митну територію України, інших документів відповідач не вимагав, а обов'язковість надання під час митного оформлення актів виконаних робіт та податкових накладних не передбачено діючим законодавством.

Вказані обставини відповідачем не заперечуються.

Відповідно до частини одинадцятої статті 58 МК України, при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, не допускається включення ніяких інших витрат, крім тих, що передбачені у цій статті. До митної вартості не включаються витрати на транспортування після ввезення за умови виділення їх з ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, що документально підтверджені та які піддаються обчисленню.

Митним законодавством не передбачено конкретний спосіб, в який вартість перевезення від місця за кордоном до митної границі України повинна бути виділена з ціни окремим рядком в акті надання транспортних послуг, а тільки вказує, що така вартість повинна бути документально підтверджена та піддаватися обчисленню. Крім того, в довідках та інших документах, які надавалися під час митного оформлення, ціна за надання транспортних послуг до митного кордону України, була виділена, відповідно наявність наданих документів під час митного оформлення та первинних документів (актів виконаних робіт, податкових накладних) дозволяє обчислити вартість перевезення від місця за кордоном до митної границі України.

З огляду на вказане колегія суддів апеляційного суду вважає, що аналіз документів, наданих позивачем дає можливість ідентифікації та виділення витрат на транспортування імпортованого товару після ввезення, не включених до ціни, з загального розміру витрат на транспортування до митного кордону України, що в свою чергу не суперечить загальновизнаним принципам бухгалтерського обліку та вказує на безпідставність доводів відповідача.

Відповідно до частини другої статті 53 МК України, для підтвердження витрат на транспортування декларантом подаються транспортні (перевізні) документи, якщо за умови поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів.

Норми статей 53 та 58 МК України вимагають документального підтвердження витрат на транспортування до і після ввезення на митну територію України, і не містять виразу "первинний документ". МК України не встановлює особливих вимог до форми, типу та вигляду документів, які підтверджують вартість перевезення.

Як встановлено судом, позивачем під час оформлення митних декларацій були надані: договори про надання транспортно-експедиторських послуг, акти приймання-здачі виконаних робіт, акти надання послуг інвойси (рахунки-фактури).

Вартість перевезення імпортних товарів від місця завантаження до пункту перетину митного кордону визначалась на підставі виданих перевізниками довідок про вартість перевезення, які містять вичерпну інформацію щодо виконавця наданих послуг, його місцезнаходження, маршруту доставки, відстані від постачальника до покупця, в т.ч. до перетину митного кордону, а також від митного кордону до місця призначення (Хмельницький); загальної вартості доставки, яка підлягає обчисленню окремо по території іноземної держави та по території України. Ці довідки скріплені печаткою та підписом виконавця наданих послуг і мають всі ознаки документу.

Відповідно до статті 345 МК України, мета перевірки митного органу - переконатися у правильності заповнення митних декларацій та у достовірності зазначених у них даних, законності ввезення (пересилання) товарів на митну територію України, а також у своєчасності, достовірності, повноті нарахування та сплати митних платежів. Тобто, у даному випадку - встановити фактичну, правильну вартість транспортних перевезень до ввезення на митну територію України, підтвердити або спростувати дані, надані підприємством.

З огляду на вказане колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що якщо у довідках (калькуляціях), що складені перевізниками з урахуванням реквізитів, про які зазначалось вище, вартість перевезення до кордону з Україною та після виділена окремо, то відсутність окремих сум такого перевезення в актах виконаних робіт не робить такі довідки недійсними документами або документами, які не відповідають вимогам МК України.

Відповідна правова позиція висловлена і в постанові Вищого адміністративного суду від 01 листопада 2016 року (справа № К/80020532/16).

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, колегія суддів апеляційного суду виходить із приписів ст. 94 КАС України.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 202 КАС України підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання .

Керуючись ст.ст. 195, 197, 198, 202, 205, 206, 254 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "АГАТА-УКРАЇНА" задовольнити.

Постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 22 липня 2016 року по справі № П/811/313/16 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "АГАТА-УКРАЇНА" до Головного управління ДФС у Кіровоградській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень скасувати та прийняти нову, якою адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № НОМЕР_1 від 12 січня 2016 року, в частині збільшення грошового зобовязання за платежем ввізне мито на товари, що ввозяться субєктами підприємницької діяльності на суму 1592,20 грн., в тому числі 1273,76 грн. за основним платежем та 318,44 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № НОМЕР_2 від 12 січня 2016 року, в частині збільшення грошового зобовязання за платежем з податку на додану вартість з товарів, ввезених на територію України субєктами господарювання на суму 170 755,81 грн., в тому числі в сумі 136604,65 грн. за основним платежем та 34151,16 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями

Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "АГАТА-УКРАЇНА" за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Кіровоградській області суму сплаченого судового збору у розмірі 5466 грн. 47 коп. (пять тисяч чотириста шістдесят шість гривень 47 коп.).

Постанова суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом 20 днів відповідно до ст. 212 та ч. 5 ст. 254 КАС України.

Головуючий: С.М. Іванов

Суддя: В.Є. Чередниченко

Суддя: Т.І. Ясенова