Справа № 2а-15048/10/2670
Суддя: Пісоцька О.В.
Дата ухвалення: 2010-12-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

13 грудня 2010 року № 2а-15048/10/2670

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі:

судді: Пісоцької О.В.

за участю секретаря

судового засідання ОСОБА_1,

розглянувши у приміщенні суду у місті Києві у відкритому судовому засіданні справу

за позовною заявою комунального підприємства «Фармбуд»
доуправління Пенсійного фонду України в Святошинському районі міста Києва
провизнання нечинним та скасування рішення,

ВСТАНОВИВ:

Комунальне підприємство «Фармбуд»(далі КП «Фармбуд», позивач) звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовною заявою до управління Пенсійного фонду України в Святошинському районі міста Києва (далі управління ПФ, відповідач), в якій просило визнати нечинним та скасувати рішення про застосування фінансових санкцій від 21 травня 2010 року №1077 (далі рішення №1077).

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги просив задовольнити, обґрунтовуючи їх недотриманням відповідачем порядку та підстав накладення штрафних санкцій.

Управління ПФ проти позову заперечувало.

В судовому засіданні представник відповідача просила у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі, посилаючись на їх безпідставність.

Зазначила, що рішення №1077 прийняте в порядку та з дотриманням вимог, визначених Законом України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування»та відповідно до Інструкції про порядок обчислення і сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообовязкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України.

Згідно з частиною третьої статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України 13 грудня 2010 року о 15год. 08хв. у відкритому судовому засіданні проголошено вступну та резолютивну частини постанови про відмову у задоволенні позовних вимог.

Перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору, суд дійшов наступних висновків.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, визначаються Законом України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування»від 09 липня 2003 року №1058-IV (далі Закон №1058-IV).

Відповідно до статті 1 вказаного Закону №1058-IV, страхувальники - роботодавці та інші особи, які відповідно до цього Закону сплачують страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, - що доповнюється пунктом першим частини першої статті 14 цього Закону.

Частиною першою статті 15 Закону №1058-IV визначено, що страхувальники, зазначені в статті 14 цього Закону є платниками страхових внесків до солідарної системи, а частиною першою статті 19 цього Закону визначено, що для роботодавця страхові внески до солідарної системи нараховуються на суми фактичних витрат на оплату праці (грошового забезпечення) працівників, що включають витрати на виплату основної і додаткової заробітної плати та інших заохочувальних та компенсаційних виплат, у тому числі в натуральній формі, які визначаються згідно з нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до Закону України «Про оплату праці», виплату винагород фізичним особам за виконання робіт (послуг) за угодами цивільно-правового характеру, що підлягають обкладенню податком на доходи фізичних осіб, а також на суми оплати перших пяти днів тимчасової непрацездатності, яка здійснюється за рахунок коштів роботодавця, та допомоги по тимчасовій непрацездатності.

Відповідно до частини шостої статті 20 Закону №1058-IV страхувальники зобовязані сплачувати страхові внески, нараховані за відповідний базовий звітний період, не пізніше ніж через 20 календарних днів з дня закінчення цього періоду. Для страхувальників, зазначених у частині першій статті 14 цього Закону, базовим звітним періодом є календарний місяць.

Статтею 106 Закону №1058-IV передбачено, що у разі виявлення своєчасно несплачених сум страхових внесків страхувальники зобов'язані самостійно обчислити ці внески і сплатити їх з нарахуванням пені в порядку і розмірах, визначених цією статтею. Суми страхових внесків своєчасно не нараховані та/або не сплачені страхувальниками у строки, визначені статтею 20 цього Закону, вважаються простроченою заборгованістю із сплати страхових внесків і стягуються з нарахуванням пені та застосуванням фінансових санкцій.

Отже, вказаним Законом передбачено відповідальність страхувальників за несвоєчасну сплату страхових внесків у вигляді нарахування пені та застосування фінансових санкцій.

Відповідно до частини третьої статті 106 Закону №1058-IV територіальні органи Пенсійного фонду за формою і у строки, визначені правлінням Пенсійного фонду, надсилають страхувальникам, які мають недоїмку, вимогу про її сплату. Вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом.

Протягом десяти робочих днів із дня одержання вимоги про сплату недоїмки страхувальник зобовязаний сплатити суму недоїмки та фінансових санкцій.

Страхувальник у разі незгоди з розрахунком суми недоїмки, зазначеної у вимозі про сплату недоїмки, узгоджує її з органами Пенсійного фонду в порядку, встановленому правлінням Пенсійного фонду, а у випадку неузгодження вимоги з органами Пенсійного фонду - має право на оскарження вимоги в судовому порядку. Про оскарження вимоги територіального органу Пенсійного фонду про сплату недоїмки до виконавчої дирекції Пенсійного фонду або в судовому порядку страхувальник зобовязаний письмово повідомити відповідний територіальний орган Пенсійного фонду протягом трьох робочих днів з дня звернення до виконавчої дирекції Пенсійного фонду чи суду.

Відповідно до пункту другого частини девятої статті 106 Закону №1058-IV виконавчі органи Пенсійного фонду застосовують до страхувальників такі фінансові санкції за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) страхувальниками страхових внесків, у тому числі донарахованих страхувальниками або територіальними органами Пенсійного фонду, накладається штраф у розмірі 10 відсотків своєчасно не сплачених сум.

Одночасно на суми своєчасно несплачених (неперерахованих) страхових внесків і фінансових санкцій нараховується пеня в розмірі 0,1 відсотка зазначених сум коштів, розрахована за кожний день прострочення платежу.

Таким чином, відповідач наділений правом застосовувати фінансові санкції та нараховувати пеню за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) страхувальниками страхових внесків.

Згідно пп. 9.3.2 п. 9.3 Інструкції про порядок обчислення і сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України, затвердженої постановою Правління Пенсійного фонду України від 19 грудня 2003 року №21-1, за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) страхувальниками страхових внесків, у тому числі донарахованих страхувальниками або територіальними органами Пенсійного фонду, накладається штраф у розмірі 10 відсотків своєчасно не сплачених сум. Розрахунок цієї фінансової санкції здійснюється на підставі даних картки особового рахунку платника. При застосуванні штрафів, зазначених у цьому підпункті, приймається одне рішення після сплати (погашення) у повному обсязі недоїмки окремо за кожний базовий звітний період незалежно від кількості випадків сплати за вказаний період.

Згідно з розрахунку фінансової санкції та пені по особовому рахунку позивача сума штрафних санкцій та пені складає 3384грн. 02коп. та 1980грн. 99коп. відповідно. Як вбачається з рішення №1077, відповідачем нараховано до сплати КП «Фармбуд»саме вищезазначені суми. Тобто, управління ПФ під час прийняття рішення №1077, діяло у межах повноважень та у спосіб, визначені чинним законодавством.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про необґрунтованість позовних вимог та їх безпідставність.

Крім того, суд зауважує, що в судовому засіданні представником позивача не надано жодного пояснення та доказу стосовно невідповідності спірного рішення нормам чинного законодавства, проте, останній вказав, що позовні вимоги будуть актуальними до того часу, коли «…відповідач розстрочить рішення…». Разом з тим, неможливість виконати юридичною особою рішення управління ПФ не може визначати його протиправність або неправомірність.

Частиною першою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд при вирішенні справи керується, зокрема, принципом законності.

Згідно з частиною другою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Доказів, які б підтверджували правомірність позиції позивача та визначали обґрунтованість його позовних вимог останній суду не надав.

Таким чином, оцінивши за правилами, встановленими статтею 86 Кодексу адміністративного судочинства України, наявні в матеріалах справи докази та пояснення представників сторін, надані під час розгляду даної справи, суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог.

Керуючись статтями 7, 9, 69-72, 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України Окружний адміністративний суд міста Києва

ПОСТАНОВИВ:

Комунальному підприємству «Фармбуд»у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

Постанова набирає законної сили відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя О.В. Пісоцька