Справа № 803/1092/16
Суддя: Шипуліна Т.М.
Дата ухвалення: 2016-11-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

18 листопада 2016 року м. Київ К/800/31244/16

Суддя Вищого адміністративного суду України Шипуліна Т.М., розглянувши матеріали касаційної скарги Державної фіскальної служби України на постанову Волинського окружного адміністративного суду від 23.08.2016 та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 08.11.2016 у справі №803/1092/16 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ВОГ РІТЕЙЛ» до Міністерства економічного розвитку і торгівлі України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача: Державна фіскальна служби у Полтавській області про визнання нечинним наказу в частині та зобов'язання вчинити дії, перевіривши дотримання ст.ст. 20, 210, 211, 212 КАС України та її відповідність вимогам ст. 213 КАС України,

В С Т А Н О В И Л А :

Постановою Волинського окружного адміністративного суду від 23.08.2016, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 08.11.2016, позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «ВОГ РІТЕЙЛ» до Міністерства економічного розвитку і торгівлі України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача: Державна фіскальна служби у Полтавській області про визнання нечинним наказу в частині та зобов'язання вчинити дії - задоволено.

Не погоджуючись із рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, Державна фіскальна служба України 14.11.2016 звернулась з касаційною скаргою до Вищого адміністративного суду України.

Вказана касаційна скарга підлягає залишенню без руху з наступних підстав.

Відповідно до частини п'ятої статті 213 Кодексу адміністративного судочинства України до касаційної скарги додаються документ про сплату судового збору та копії оскаржуваних рішень судів першої та апеляційної інстанцій.

Як вбачається з матеріалів поданої касаційної скарги, копії оскаржуваного рішення суду апеляційної інстанції до неї не додано.

З 01.09.2015 набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо сплати судового збору» від 22.05.2015 №484-VIII, яким внесено зміни до Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 №3674-VI.

Відповідно до частини першої статті 4 вказаного Закону в чинній на момент подання касаційної скарги редакції, судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Згідно частини другої статті 4 Закону за подання касаційної скарги на рішення суду судовий збір сплачується у розмірі 120 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви.

Як вбачається з матеріалів поданої касаційної скарги, вимоги частини п'ятої статті 213 Кодексу адміністративного судочинства України в цій частині також не виконано, документу про сплату судового збору не надано.

Натомість Державною фіскальною службою України порушено питання про звільнення від сплати судового збору за подання касаційної скарги, яке мотивовано відсутністю відповідних бюджетних асигнувань з Державного бюджету України, що позбавляє податковий орган можливості виконати вимоги положень частини п'ятої статті 213 Кодексу адміністративного судочинства України щодо сплати судового збору.

Розглянувши вказане клопотання Державної фіскальної служби України, суддя-доповідач дійшов висновку, що у його задоволенні слід відмовити.

Відповідно до частини першої статті 88 Кодексу адміністративного судочинства України суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою зменшити розмір належних до оплати судових витрат чи звільнити від їх оплати повністю або частково, чи відстрочити або розстрочити сплату судових витрат на визначений строк.

Статтею 129 Конституції України однією із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Враховуючи наведене та беручи до уваги, що особа, яка утримується за рахунок Державного бюджету України, має право в межах бюджетних асигнувань здійснити розподіл коштів, якими можна було б забезпечити сплату судового збору, суддя-доповідач вважає, що обставини, пов'язані з фінансуванням установ чи організацій з Державного бюджету України та відсутністю в ньому коштів, призначених для сплати судового збору суб'єктами владних повноважень, не є підставою для звільнення від такої сплати.

Таким чином, скаржнику необхідно надати суду документ про сплату судового збору у встановленому порядку та розмірі, а також копію оскаржуваного судового рішення суду апеляційної інстанції.

За таких обставин, касаційну скаргу необхідно залишити без руху та надати термін для усунення недоліків.

Керуючись ст. 213, ч. 3 ст. 214, ч. 1 ст. 108 КАС України, -

У Х В А Л И Л А :

1. Відмовити в задоволенні клопотання Державної фіскальної служби України про звільнення від сплати судового збору за подання касаційної скарги на постанову Волинського окружного адміністративного суду від 23.08.2016 та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 08.11.2016 у справі №803/1092/16.

2. Касаційну скаргу Державної фіскальної служби України на постанову Волинського окружного адміністративного суду від 23.08.2016 та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 08.11.2016 у справі №803/1092/16 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ВОГ РІТЕЙЛ» до Міністерства економічного розвитку і торгівлі України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача: Державна фіскальна служби у Полтавській області про визнання нечинним наказу в частині та зобов'язання вчинити дії - залишити без руху.

3. Надати скаржнику строк для усунення недоліків до 19.12.2016.

4. Направити скаржнику копію ухвали для виконання.

Ухвала може бути переглянута Верховним Судом України в порядку, на підставі та у строки, передбачені статтями 235 - 2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Вищого адміністративного суду України Т.М. Шипуліна