Справа № 2а/0270/3223/11
Суддя: Смілянець Е. С.
Дата ухвалення: 2016-11-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 2а/0270/3223/11

Головуючий у 1-й інстанції: Альчук М.П.

Суддя-доповідач: Смілянець Е. С.

17 листопада 2016 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Смілянця Е. С.

суддів: Залімського І. Г. Сушка О.О. ,

за участю:

секретаря судового засідання: Нечаюк Т.В.,

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача Широкого С.В.

представника відповідача Тіміної Р.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_5 на ухвалу Вінницького окружного адміністративного суду від 04 жовтня 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_5 до Вінницької установи виконання покарань №1 про оскарження дій та рішень суб'єкта владних повноважень,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до Вінницького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Вінницької установи виконання покарань №1 про оскарження дій та рішень суб'єкта владних повноважень.

Ухвалою Хмельницького окружного адміністративного суду від 04 жовтня 2016 року провадження по справі закрито.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції позивач подав апеляційну скаргу в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким направити справу для розгляду до суду першої інстанції.

В судовому засіданні представник позивача підтримав доводи апеляційної скарги в повному обсязі, в свою чергу представники відповідача заперечили проти апеляційної скарги

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, ухвалу суду першої інстанції без змін з наступних підстав.

Як досліджено з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що позивач ОСОБА_5 засуджений вироком Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 30.08.2010 року за ст. 296 Кримінального кодексу України до чотирьох місяців арешту.

З 13.09.2010 року по 30.12.2010 року позивач відбував покарання у Вінницькій УВП № 1.

Обґрунтовуючи позовні вимоги ОСОБА_5 вказує, зокрема на протиправність дій відповідача щодо порушення порядку тримання його під вартою та ненадання медичної допомоги в період відбування покарання.

Даючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів враховує наступне.

Закриваючи провадження у справі суд першої інстанції обґрунтовував своє рішення тим, що оскаржувані позивачем дії відповідача є діяльністю, що здійснюється в рамках та на підставі Кримінально-процесуального кодексу України.

Відповідно до частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Частиною другою статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України компетенція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

За змістом пункту 1 частини першої статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України справа адміністративної юрисдикції - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Пунктом 2 частини третьої статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що юрисдикція адміністративних судів не поширюється на публічно-правові справи, що належить вирішувати в порядку кримінального судочинства.

З наведених вимог закону вбачається, що публічно-правовим спором за Кодексом адміністративного судочинства України є публічно-правовий спір, який випливає із здійснення суб'єктом владних повноважень управлінських функцій.

Установи виконання покарань під час знаходження в них арештованих осіб виконують не владні управлінські функції, а владні процесуальні функції, а тому спори, що пов'язані з такими повноваженнями не належать до юрисдикції адміністративних судів.

У рішенні Конституційного Суду України від 23 травня 2001 року №6-рп/2001 зазначено, що кримінальне судочинство - це врегульований нормами Кримінально-процесуального кодексу України порядок діяльності органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду (судді) щодо порушення, розслідування, розгляду і вирішення кримінальних справ, а також діяльність інших учасників кримінального процесу - підозрюваних, обвинувачених, підсудних, потерпілих, цивільних позивачів і відповідачів, їх представників та інших осіб з метою захисту своїх конституційних прав, свобод та законних інтересів.

За змістом статті 1 Кримінально-виконавчого кодексу України кримінально-виконавче законодавство України регламентує порядок і умови виконання та відбування кримінальних покарань з метою захисту інтересів особи, суспільства і держави шляхом створення умов для виправлення і ресоціалізації засуджених, запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами, а також запобігання тортурам та нелюдському або такому, що принижує гідність, поводженню із засудженими.

При цьому згідно із ч. 1 ст. 539 КПК України питання, які виникають під час та після виконання вироку вирішуються судом за клопотанням (поданням) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом.

Завданнями кримінального судочинства відповідно до статті 2 Кримінально-процесуального кодексу України є є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Спірні відносини, що виникли між сторонами по даній справі регламентовані Кримінально-процесуальним кодексом України та Кримінально-виконавчим кодексом України.

Крім того, захист прав позивача, з урахуванням обов'язковості дотримання вимог частини третьої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, вимагав би від адміністративного суду перевірити дотримання відповідачем вимог вказаних нормативно-правових актів.

Адміністративний суд не має повноважень на здійснення такої перевірки та на відновлення порушених під час процесу виконання покарань прав заявника.

За таких обставин вимоги про оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів виконання покарань повинні розглядатися у межах кримінального, а не адміністративного судочинства.

Враховуючи зазначене, колегія суддів вважає, що огляду на зміст правовідносин, які виникли між сторонами у справі, та заявлених вимог, суд першої інстанції прийшов правильного висновку про те, що дії в рамках виконання покарань, врегульовані нормами Кримінально-процесуального кодексу України, що відповідно до пункту 2 частини третьої статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України виключає можливість розгляду даного позову в порядку адміністративного судочинства.

Відповідно до ч.1 ст.200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду -без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

З огляду на викладене колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення правильно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку, та прийняв законне і обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому підстави для задоволення вимог апеляційної скарги відсутні.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_5 залишити без задоволення, а ухвалу Вінницького окружного адміністративного суду від 04 жовтня 2016 року - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст. 212 КАС України.

Ухвала суду складена в повному обсязі 22 листопада 2016 року.

Головуючий Смілянець Е. С.

Судді Залімський І. Г. Сушко О.О.