Справа № 824/1195/15-а
Суддя: Левицький Василь Костянтинович
Дата ухвалення: 2016-11-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про закриття провадження у справі

17 листопада 2016 р. м. Чернівці справа № 824/1195/15-а

Чернівецький окружний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Левицького В.К.,

за участю секретаря судового засідання Мандрик І.А.,

сторін:

представника позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

розглянув у відкритому судовому адміністративну справу

за позовом Чернівецького міського центру зайнятості

до ОСОБА_2

про стягнення коштів.

В С Т А Н О В И В:

Чернівецький міський центр зайнятості (далі - позивач) звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просять стягнути з ОСОБА_2 (далі - відповідач) на користь Чернівецького міського центру зайнятості кошти в сумі 9732,40 грн. та на користь Чернівецького обласного центру зайнятості в сумі 225,34 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив про безпідставну виплату позивачу у період з 02.02.2015 р. по 01.04.2015 р. коштів на випадок безробіття в сумі 9732,40 грн. та суму витрат на професійне навчання позивача в розмірі 225,43 грн., оскільки перебуваючи на обліку в центрі зайнятості та отримуючи вказані виплати, відповідач був зареєстрований як субєкт підприємницької діяльності.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримав та просив задовольнити.

Відповідач подав заперечення проти позову, в яких вказував на необґрунтованість позовних вимог.

В судовому засіданні відповідач заперечував проти позову та просив суд в задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Відповідач подав заперечення проти позову, в яких вказував на необґрунтованість позовних вимог. Зазначав, що він був зареєстрований Білозерківською районною державною адміністрацією в Херсонській області як субєкт підприємницької діяльності 14.10.1999 р. № 152, але згідно рішення господарського суду Херсонського області від 16.02.2004 р. № 10/446-СК його підприємницька діяльність припинена та вказане рішення набрало законної сили. Водночас, вважає, що працівник центру зайнятості повинен був перевірити надану ним інформацію через Єдину інформаційну-аналітичну систему, яка створена для цілісної взаємодії органів державної влади та після проведеної перевірки прийняти чи відхилити звернення на проведення реєстрації, перереєстрації безробітного та проведення виплат допомоги по безробіттю. За наведених обставин вважає, що позивач незаконно вимагає повернення виплати допомоги по безробіттю в сумі 9957,74 грн.

В судовому засіданні відповідач заперечував проти позову та просив суд в задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, судом встановлено наступне.

02.02.2015 р. відповідач звернувся із заявою до Чернівецького міського центру зайнятості про надання статусу безробітного та поновити виплату допомоги по безробіттю у розмірі передбаченого Законом України Про загальнообовязкове державне соціальне страхування (а.с. 20).

02.02.2015 р. спеціалістом Чернівецького міського центру зайнятості прийнято рішення НТ 150202 щодо поновлення відповідачу статусу безробітного, поновлення виплати допомоги по безробіттю та початок виплати.

27.02.2015 р. відповідач подав заяву до директора Цернівецького міського центру зайнятості про направлення його на професійне навчання до Чернівецького кооперативного економіко-правового коледжу за навчальною програмою основи підприємницької діяльності (а.с. 12).

27.02.2015 р. між Чернівецьким міським центром зайнятості та ОСОБА_2 був укладений договір про професійне навчання № 00001, відповідно до якого останній зобов'язався приступити до занять у визначений строк, пройти повний курс навчання, оволодіти професійними знаннями та навиками, передбаченими навчальними планами та програмами, скласти кваліфікаційні іспити або інші форми контролю знань, виконувати правила внутрішнього розпорядку навчального закладу, терміном навчання з 02.03.2015 р. по 13.03.2015р. (а.с.13 - 14).

Відповідно до посвідчення про підвищення кваліфікації від 13.03.2015р. за №5076 відповідач закінчив навчання.

ОСОБА_3 з протоколу № 4 від 30.03.2015 р. засідання комісії Чернівецького міського центру зайнятості з питань одноразової виплати допомоги по безробіттю для організації підприємницької діяльності, остання рекомендувала директору центру зайнятості прийняти позитивне рішення щодо виплати допомоги по безробіттю одноразово в розмірі залишку безробітному ОСОБА_2 (а.с. 26).

На підставі вищезазначеного, спеціалістом Чернівецького міського центру зайнятості було прийнято рішення НТ 150407 від 07.04.2015 р. відповідно до п. 7 Порядку надання допомоги по безробіттю, у тому числі одноразової її виплати для організації безробітними підприємницької діяльності, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України за № 5136 від 14.12.2000 р. про виплату відповідачу одноразово допомоги по безробіттю для відкриття підприємницької діяльності, а також про припинення виплат допомоги по безробіттю та припинення реєстрації (а.с. 24-25).

Як зазначено позивачем у позовній заяві, внаслідок надходження виписки з Єдиного державного реєстру юридичних фізичних осіб підприємців від 07.04.2015 р. за вх. №1249/25-13 від 27.04.2015 р. встановлено, що відповідач зареєстрований як суб'єкт підприємницької діяльності 14.10.1999 р.

28.04.2015 р. відносно відповідача проведено розслідування страхового випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення відповідно до Закону України Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування, за результатом якого складено акт № 136, яким встановлено факт подання недостовірних даних відповідачем до Чернівецького міського центру зайнятості (а.с. 22).

На підставі акту перевірки та викладених у ньому порушень, Чернівецьким центром зайнятості видано наказ від 28.04.2015 р. № 202 Про відшкодування виплаченого матеріального забезпечення безробітним ОСОБА_2В., відповідно до якого підлягає поверненню відповідачем коштів у сумі 9732,40 грн.

29.04.2015 р. Чернівецьким міським центром зайнятості надіслано відповідачу повідомлення № 25-13/1258 про необхідність повернення коштів у розмірі 9732,40 грн. (а.с. 8).

07.05.2105 р. Чернівецьким міським центром зайнятості надіслано відповідачу повідомлення № 25-13/1358 про необхідність повернення коштів за навчання у розмірі 225,43 грн. (а.с. 9). Вказані повідомлення надіслані відповідачу, проте кошти відповідач не повернув.

Також судом встановлено, що відповідач зареєстрований як субєкт підприємницької діяльності Білозерківською районною державною адміністрацією в Херсонській області як субєкт підприємницької діяльності 14.10.1999 р. та взятий на облік у ДПІ у Білозерському районі Херсонської області 14.10.1999 р.

Рішенням господарського суду Херсонського області від 16.02.2004 р. у справі № 10/446-СК за позовом ДПІ у Білозерському районі Херсонської області до приватного підприємця ОСОБА_2 про припинення підприємницької діяльності, припинено підприємницьку діяльність приватного підприємця ОСОБА_2

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, суд зазначає, що заявлений спір не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

ОСОБА_3 зі ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, посадових та службових осіб.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється, на всі правовідносини, що виникають у державі.

Частиною 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Аналіз зазначеної норми міжнародного права свідчить, що обовязково суд повинен бути встановлений законом, тобто кожен має право на розгляд справи компетентним судом, компетентність якого встановлюється тільки законом.

Європейський суд з прав людини у справі Zand v. Austria від 12.10.1978 р. вказав, що словосполучення встановлений законом поширюється не лише на правову основу самого існування суду, але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття суд, встановлений законом у частині першій статті 6 Конвенції передбачає усю організаційну структуру судів, включно з (…) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (…). З огляду на це не вважається судом, встановленим законом орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

За приписами ч. 2 ст. 4 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

Частиною 2 ст. 17 КАС України передбачено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема: 1) спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності; 2) спори з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби; 3) спори між суб'єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень; 4) спори, що виникають з приводу укладання, виконання, припинення, скасування чи визнання нечинними адміністративних договорів; 5) спори за зверненням суб'єкта владних повноважень у випадках, встановлених Конституцією та законами України; 6) спори щодо правовідносин, пов'язаних з виборчим процесом чи процесом референдуму; 7) спори фізичних чи юридичних осіб із розпорядником публічної інформації щодо оскарження його рішень, дій чи бездіяльності у частині доступу до публічної інформації.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Разом із тим, справою адміністративної юрисдикції може бути переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, який виник між двома конкретними суб'єктами стосовно їхніх прав та обов'язків у конкретних правових відносинах, у яких хоча б один суб'єкт законодавчо уповноважений керувати поведінкою іншого (інших) суб'єктів, а ці суб'єкти відповідно зобов'язані виконувати вимоги та приписи такого владного суб'єкта. У випадку, якщо суб'єкт (в тому числі орган державної влади, місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа) у спірних правовідносинах не здійснює вказані владні управлінські функції щодо іншого суб'єкта, який є учасником спору, такий спір не має встановлених нормами Кодексу адміністративного судочинства України ознак справи адміністративної юрисдикції, та відповідно не повинен вирішуватись адміністративним судом.

Таким чином, законодавець чітко визначив, що суттю адміністративного судочинства є судовий контроль за діяльністю органів влади та місцевого самоврядування у сфері дотримання прав та свобод громадян та юридичних осіб за допомогою процесуального закону з певними особливостями, зокрема обов'язку доказування правомірності своєї діяльності органами влади чи самоврядування. Тобто, однією з визначальних особливостей КАС є те, що позивачем в адміністративній справі може бути фізична чи юридична особа, чиї права, свободи їй інтереси вони вважають порушеними, а відповідачем - орган влади, орган місцевого самоврядування, їхні посадові чи службові особи.

Відповідно до п.1 ст.3 КАС України справа адміністративної юрисдикції - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

ОСОБА_3 ч.3 ст.6 КАС України суб'єкти владних повноважень мають право звернутися до адміністративного суду у випадках, передбачених Конституцією та законами України.

Як передбачено п.5 ч.2 ст.17 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори за зверненням суб'єкта владних повноважень у випадках, встановлених Конституцією та законами України.

Як встановлено ч.4 ст.50 КАС України, громадяни України, іноземці чи особи без громадянства, їх об'єднання, юридичні особи, які не є суб'єктами владних повноважень, можуть бути відповідачами лише за адміністративним позовом суб'єкта владних повноважень: 1) про тимчасову заборону (зупинення) окремих видів або всієї діяльності об'єднання громадян; 2) про примусовий розпуск (ліквідацію) об'єднання громадян; 3) про примусове видворення іноземця чи особи без громадянства з України; 4) про обмеження щодо реалізації права на мирні зібрання (збори, мітинги, походи, демонстрації тощо); 5) в інших випадках, встановлених законом.

Позивач не вказав закон, в якому зазначено про можливість звернення з таким позовом до фізичної особи до адміністративного суду, не навів обґрунтування належності даного спору до адміністративної юрисдикції; перелічені у пунктах 1-4 ч.4 ст.50 КАС України випадки, коли особа може бути відповідачем у адміністративній справі за позовом суб'єкта владних повноважень, до предмета спору у справі, що розглядається, не відносяться.

За змістом ст.177 Цивільного кодексу України гроші є об'єктами цивільних прав.

Отримавши кошти, відповідач набув право власності на них. Оскільки, спір виник щодо правомірності набуття відповідачем права власності на кошти 9732,40 грн. та в сумі 225,34 грн., а також стягнення з нього цієї суми як з недобросовісного набувача, спір має приватно-правовий, а не публічний характер.

Частиною 1 ст. 2442 КАС України передбачено, що висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

За вказаного, з урахуванням правової позиції, висловленої Верховним Судом України у постановах від 22.09.2015 р. у справах №21-2209а15 та №21-1884а15, від 25.05.2016 р. у справі №21-883а16 (2а-7275/11/1370) та від 13.09.2016 р. у справі №21-1928а16 (826/20879/13-а) слід дійти висновку, що даний спір не підпадає під юрисдикцію адміністративних судів, провадження у справі підлягає закриттю на підставі п.1 ч.1 ст.157 КАС України.

Відповідно до ч.1 ст.15 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин; інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

ОСОБА_3 ч.2 ст.3 Цивільного процесуального кодексу України у випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси.

Як встановлено ч.2 ст.22 Закону України Про судоустрій і статус суддів, місцеві загальні суди розглядають цивільні, кримінальні, адміністративні справи, а також справи про адміністративні правопорушення у випадках та порядку, передбачених процесуальним законом.

За суб'єктним складом сторін та сутністю спору дана справа підлягає розгляду загальними судами у порядку, визначеному нормами Цивільного процесуального кодексу України.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 157 КАС України, суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

З урахуванням наведеного, суд вважає, що провадження у справі підлягає закриттю та розяснює, що спір, який виник між сторонами, може бути розглянутий за правилами цивільного судочинства.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 2, 3, 4, 17, 128, 160, 167 та ст. 157 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Закрити провадження у справі № 824/1195/15-а за позовом Чернівецького міського центру зайнятості до ОСОБА_2 про стягнення коштів.

Ухвала суду першої інстанції, згідно із ч.1 та 3 ст. 254 КАС України, якщо інше не встановлено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Ухвала, відповідно до ч. 3 ст. 186 КАС України, може бути оскаржена в апеляційному порядку до Вінницького апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції шляхом подання в 5-денний строк з дня отримання копії ухвали апеляційної скарги. У разі застосування судом ч. 3, 7 ст. 160 цього Кодексу апеляційна скарга подається протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя В.К. Левицький

Ухвала в повному обсязі складена 22.11.2016 р.