Справа № 810/5559/15
Суддя: Кушнова А.О.
Дата ухвалення: 2016-11-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 листопада 2016 року (09:00 год.) м. Київ №810/5559/15

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кушнової А.О., за участю секретаря судового засідання Сакевич Ж.В. розглянув у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держпраці у Київській області про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу.

Суть спору: до Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до Головного управління Держпраці у Київській області, в якому позивач просить:

- визнати незаконним та скасувати наказ №132-к/тр, виданий 30.10.2015 головою комісії з реорганізації територіального управління Зоболотним А.М., про звільнення ОСОБА_1 з посади начальника Київської обласної державної інспекції нагляду промислової безпеки, відповідно до п. 1 ст. 40 КЗпП України;

- поновити ОСОБА_1 на роботі на посаді начальника Київської обласної державної інспекції нагляду з промислової безпеки;

- стягнути з Головного управління Держпраці у Київській області суму заборгованості по заробітній платі на користь ОСОБА_1 за час вимушеного прогулу.

Ухвалами Київського окружного адміністративного суду від 30.11.2015 відкрито провадження в адміністративній справі №810/5559/15, залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Голову комісії з реорганізації Територіального управління Державної служби гірничого нагляду та промислової безпеки України у Київській області Заболотного А.М., закінчено підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду.

1 листопада 2016 року до суду надійшла заява позивача про уточнення позовних вимог (т.2, а.с. 98), у якій позивач, з урахуванням письмових уточнень, наданих у судовому засіданні 01.11.2016 (т.2, а.с. 138), просить суд:

- визнати незаконним та скасувати наказ №132-к/тр, виданий 30.10.2015 Головою комісії з реорганізації територіального управління Зоболотним А.М., про звільнення ОСОБА_1 з посади начальника Київської обласної державної інспекції нагляду промислової безпеки, відповідно до п. 1 ст. 40 КЗпП України;

- поновити ОСОБА_1 на роботі на рівнозначній посаді, а саме: «начальник відділу розслідувань, аналізу та обліку аварій і виробничого травматизму» Головного управління Держпраці у Київській області;

- стягнути з Головного управління Держпраці у Київській області суму заборгованості по заробітній платі на користь ОСОБА_1 за час вимушеного прогулу;

- стягнути з Головного управління Держпраці у Київській області на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати.

Протокольною ухвалою суду від 01.11.2016 у відкритому судовому засіданні 01.11.2016 заяву позивача про уточнення позовних вимог прийнято до розгляду судом.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 01.11.2016 виключено Голову комісії з реорганізації територіального управління державної служби гірничого нагляду та промислової безпеки України у Київській області Заболотного А.М. з числа третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача в адміністративній справі №810/5559/15.

Позов мотивовано тим, що наказом Територіального управління Держгірпромнагляду у Київській області та м. Києві №132-к/тр від 30.10.2015 позивача звільнено з посади начальника Київської обласної державної інспекції нагляду промислової безпеки з підстав, передбачених пунктом 1 частини 1 статті 40 КЗпП України - у зв'язку з скороченням штату у результаті злиття Державної служби гірничого нагляду та промислової безпеки і Державної інспекції з питань праці та утворенням Державної служби України з питань праці та її територіальних органів.

Позивач вважає, що при звільненні відповідач грубо порушив його трудові права, оскільки не вжив достатніх заходів для переведення його на іншу роботу. Запропоновану йому посаду головного інспектора відділу гірничого нагляду Головного управління Держпраці у Київській області позивач вважає такою, що не відповідає його кваліфікації та досвіду.

Позивач також наголошує, що персонально про зміни в організації виробництва і праці відповідач позивача у спосіб, визначений статтею 49-2 КЗпП, не попереджав.

Тому, вважаючи, що при звільненні відповідачем було порушено норми статтей 40, 49-2, 49-4 КЗпП України, позивач просить визнати своє звільнення з публічної служби незаконним. Посилаючись на те, що новоутворене ГУ Держпраці у Київській області є правонаступником реорганізованого територіального управління Держгірпромнагляду у Київській області та м. Києві, позивач вважає, що його слід поновити на посаді начальника відділу розслідувань, аналізу та обліку аварій і виробничого травматизму Головного управління Держпраці у Київській області, яка, на переконання позивача, є рівнозначною посаді, яку він обіймав до звільнення.

Відповідач позов не визнав, в обґрунтування заперечень проти позову зазначив, що позивача було правомірно звільнено з посади начальника Київської обласної державної інспекції нагляду промислової безпеки згідно з пунктом 1 частини 1 статті 40 КЗпП України у зв'язку з реорганізацією шляхом злиття.

Відповідач стверджує, що належним чином повідомив позивача про зміни в організації виробництва і праці внаслідок реорганізації, та з метою переведення позивача на іншу роботу запропоновував йому посаду, яку позивач з огляду на свою спеціалізацію та кваліфікацію міг виконувати. Відповідач наполягає на тому, що звільнення позивача було обумовлене скороченням штату та відмовою позивача від запропонованої посади, що узгоджується з вимогами чинного трудового законодавства.

У судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали у повному обсязі та просили суд його задовольнити.

Представник відповідача у задоволенні позову просив відмовити у повному обсязі.

У судовому засіданні 01.11.2016 суд за письмовим клопотанням позивача (т.2, а.с. 142) поставив на обговорення сторін питання про можливість продовжити розгляд справи у порядку письмового провадження.

Сторони щодо продовження розгляду справи у порядку письмового провадження не заперечували.

Враховуючи, що матеріали справи в достатній мірі характеризують взаємовідносини сторін, відсутність потреби у заслуховуванні свідків чи експерта, суд ухвалив подальший розгляд справи здійснювати у порядку письмового провадження.

Розглянувши подані документи і матеріали, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, з червня 2006 року по жовтень 2015 року проходив публічну службу на різних посадах в системі державних органів, що забезпечують реалізацію державної політики з промислової безпеки, охорони праці, державного гірничого нагляду, охорони надр та державного регулювання у сфері безпечного поводження з вибуховими матеріалами промислового призначення.

Наказом Територіального управління державної служби гірничого нагляду та промислової безпеки України у Київській області та м. Києві від 03.07.2012 № 158-к позивача призначено на посаду начальника Київської обласної державної інспекції нагляду з промислової безпеки Територіального управління Державної служби гірничого нагляду та промислової безпеки України у Київській області та м. Києві (т.1, а.с. 121).

Наказом Територіального управління Державної служби гірничого нагляду та промислової безпеки України у Київській області та м. Києві від 08.01.2014 № 1-к/тр «Про введення в дію структури, штатного розпису на 2014 рік та затвердження Положень про структурні підрозділи територіального управління» позивача переведено на посаду начальника Київської обласної державної інспекції нагляду промислової безпеки Територіального управління Державної служби гірничого нагляду та промислової безпеки України у Київській області та м. Києві (т.1, а.с. 126-127).

Постановою Кабінету Міністрів України від 10.09.2014 № 442 «Про оптимізацію системи центральних органів виконавчої влади» вирішено утворити Державну службу України з питань праці, реорганізувавши шляхом злиття Державну інспекцію з питань праці та Державну службу гірничого нагляду та промислової безпеки і поклавши на Службу, що утворюється, функції з реалізації державної політики, які виконували органи, що припиняються (крім функцій з реалізації державної політики у сфері охорони надр), а також функції з реалізації державної політики у сфері гігієни праці та функції із здійснення дозиметричного контролю робочих місць і доз опромінення працівників.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 № 100 постановлено утворити як юридичні особи публічного права територіальні органи Державної служби з питань праці за переліком згідно з додатком, реорганізувавши шляхом злиття територіальні органи Державної служби гірничого нагляду та промислової безпеки і Державної інспекції з питань праці (т.1, а.с. 31).

Цією ж постановою установлено, що територіальні органи, які утворюються згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 № 100, є правонаступниками прав та обов'язків територіальних органів Державної служби гірничого нагляду та промислової безпеки і Державної інспекції з питань праці, що реорганізуються (т.1, а.с. 31).

Наказом Державної служби гірничого нагляду та промислової безпеки України від 19.03.2015 №15 «Про реорганізацію територіальних управлінь Держгірпромнагляду України» утворено комісію з реорганізації Територіального управління Державної служби гірничого нагляду та промислової безпеки України у Київській області та м. Києві (т.1, а.с. 32-34).

Наказом Територіального управління державної служби гірничого нагляду та промислової безпеки України у Київській області та м. Києві від 20.03.2015 №16 «Про реорганізацію територіального управління Держгірпромнагляду у Київській області та м. Києві» затверджено заходи з реорганізації територіального управління Держгірпромнагляду у Київській області та м. Києві, пунктами 5 та 6 яких було передбачено здійснити до 25.03.2015 надання профспілковому комітету Територіального управління Державної служби гірничого нагляду та промислової безпеки України у Київській області та м. Києві інформації про припинення юридичної особи та про наступне вивільнення працівників, до 03.04.2015 - попередження працівників Територіального управління про наступне вивільнення (т.1, а.с. 42-45).

30 жовтня 2015 року Головним управлінням Держпраці у Київській області на виконання вимог статті 49-2 Кодексу законів про працю України та у зв'язку з припиненням Територіального управління Держгірпромнагляду у Київській області та м. Києві позивачу було запропоновано посаду головного державного інспектора відділу гірничого нагляду Головного управління Держпраці у Київській області, від якої позивач відмовився (т.1, а.с. 93).

Наказом Територіального управління Держгірпромнагляду у Київській області та м. Києві від 30.10.2015 №132-к/тр позивача на підставі пункту 1 частини 1 статті 40 Кодексу законів про працю України з 30.10.2015 звільнено з посади начальника Київської обласної державної інспекції нагляду промислової безпеки у зв'язку із скороченням штату працівників (т.1, а.с. 12).

Зі звільненням на підставі вказаного наказу позивач не погоджується, у зв'язку з чим звернувся до суду з даним позовом.

За загальним правилом, під час вирішення спорів, пов'язаних з припиненням державної служби, пріоритетними є норми спеціальних законів, якими врегульовано порядок проходження публічної служби, а норми трудового законодавства підлягають застосуванню лише у випадках, якщо нормами спеціальних законів не врегульовано спірних відносин, та коли про можливість такого застосування прямо зазначено у спеціальному законі.

Надаючи правову оцінку оспорюваному наказу про звільнення, суд виходить з того, що Законом України «Про державну службу» від 16.12.1993 № 3723-XII, що був чинним на момент спірних правовідносин, питання припинення державної служби у зв'язку з припиненням державної установи шляхом злиття врегульовано не було.

За цих обставин до спірних правовідносин підлягають застосуванню загальні положення Кодексу законів про працю України від 10.12.1971 № 322-VIII (далі - КЗпП).

Відповідно до статті 36 КЗпП зміна підпорядкованості підприємства, установи, організації не припиняє дії трудового договору.

У разі зміни власника підприємства, а також у разі його реорганізації (злиття, приєднання, поділу, виділення, перетворення) дія трудового договору працівника продовжується. Припинення трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу можливе лише у разі скорочення чисельності або штату працівників (пункт 1 частини першої статті 40).

За приписами пункту 1 частини 1 статті 40 КЗпП трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Частиною 2 статті 40 КЗпП встановлено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Порядок вивільнення працівників, у тому числі з підстав змін в організації виробництва і праці, врегульовано статтею 49-2 КЗпП.

Відповідно до частини 1 статті 49-2 КЗпП про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці.

Частиною 3 статті 49-2 КЗпП передбачено, що одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. У разі якщо вивільнення є масовим відповідно до статті 48 Закону України «Про зайнятість населення», власник або уповноважений ним орган доводить до відома державної служби зайнятості про заплановане вивільнення працівників.

Відповідно до пункту 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням за пунктом 1 статті 40 КЗпП, суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

У випадках зміни власника підприємства (установи, організації) чи його реорганізації (злиття з іншим підприємством, приєднання до іншого підприємства, поділу підприємства, виділення з нього одного або кількох нових підприємств, перетворення одного підприємства в інше) дія трудового договору працівника продовжується (частина 3 статті 36 КЗпП). При реорганізації підприємства або при його перепрофілюванні звільнення за пунктом 1 статті 40 КЗпП може мати місце, якщо це супроводжується скороченням чисельності або штату працівників, змінами у їх складі за посадами, спеціальністю, кваліфікацією, професіями.

Отже, лише скорочення чисельності чи штату працівників під час проведення реорганізації установи, що поєднується з неможливістю переведення працівника за його згодою на іншу роботу, є підставою для звільнення працівника за пунктом 1 частини 1 статті 40 КЗпП.

Такі висновки повністю відповідають правовій позиції Верховного Суду України, що була неодноразово висловлена у постановах від 17.10.2011 (справа № 2а-237а11), від.10.2014 (справа №21-484а14), від 19.01.2016 (справа №21-2225а15), відповідно до якої встановлена законодавством можливість ліквідації державної установи (організації) з одночасним створенням іншої, яка буде виконувати повноваження (завдання) особи, що ліквідується, не виключає, а включає зобов'язання роботодавця (держави) по працевлаштуванню працівників ліквідованої установи.

В листі Вищого адміністративного суду України № 753/11/13-10 від 26.05.2010 «Про розв'язання спорів, що виникають з відносин публічної служби» наголошено, що розглядаючи справи про звільнення публічного службовця з посади у зв'язку з ліквідацією публічної установи, суди повинні з'ясувати, чи вжито адміністрацією публічного органу всіх зусиль для переміщення або переведення публічного службовця, чи іншого його працевлаштування, як це прямо передбачено частиною другою статті 40 КЗпП.

З'ясовуючи питання, чи дійсно мало місце скорочення чисельності або штату працівників у зв'язку з реорганізацією Держгірпромнагляду шляхом злиття з Державною інспекцією з питань праці і утворенням внаслідок злиття Державної служби України з питань праці, судом встановлено наступне.

Згідно структури Територіального управління Держгірпромнагляду у Київській області та м. Києві, що затверджена наказом Державної служби гірничого нагляду та промислової безпеки від 05.01.2015 (т.1, а.с. 48-49), до складу ТУ Держгірпромнагляду у Київській області та м. Києві входило дев'ять інспекцій: (1) Державна інспекція нагляду у гірничодобувній промисловості та за охороною надр, (2) Державна інспекція нагляду у газовому комплексі та хімічній промисловості, (3) Державна інспекція нагляду в енергетиці, (4) Державна інспекція нагляду у будівництві, (5) Державна інспекція нагляду за об'єктами котлонагляду та підйомними спорудами, (6) Державна інспекція нагляду у машинобудуванні, на транспорті та у зв'язку, (7) Державна інспекція нагляду в агропромисловому комплексі, (8) Державна інспекція нагляду у соціально-культурній сфері, (9) Київська обласна державна інспекція нагляду промислової безпеки (т.1, а.с. 138-140); та шість відділів: (1) Відділ бухгалтерського обліку, (2) Відділ юридично-правової роботи та персоналу, (3) Відділ організації державного нагляду; (5) Загальний відділ, (6) Відділ розслідування нещасних випадків та обліку травматизму.

Як було встановлено раніше, позивач до звільнення у зв'язку з скороченням штату очолював Київську обласну державну інспекцію нагляду промислової безпеки Територіального управління Держгірпромнагляду у Київській області та м. Києві.

Згідно штатного розпису ТУ Держгірпромнагляду у Київській області та м. Києві загальна кількість штатів територіального управління станом на 01.09.2015 становила 165 штатних одиниць, у тому числі 16 штатних одиниць у Київській обласній державній інспекції нагляду промислової безпеки, з яких одна посада начальника інспекції з посадовим окладом 1595,00 грн., яку обіймав позивач до звільнення (т.1, а.с. 50-51).

Наказом Головного управління Держпраці у Київській області від 02.06.2015 №2-к «Про введення в дію структури та штатного розпису Головного управління Держпраці у Київській області» у новоствореній службі було передбачено 271 штатну одиницю (а.с. 52-53).

Структура новоутвореного Головного управління Держпраці у Київській області передбачає поділ на управління, до складу яких входять відділи, самостійні відділи та сектори.

Судом встановлено, що до складу Головного управління Держпраці у Київській області увійшло два управління, а саме: Управління з питань праці та Управління нагляду в промисловості і на об'єктах підвищеної небезпеки; шість самостійних відділів, у тому числі відділ розслідування, аналізу та обліку аварій і виробничого травматизму.

Таким чином, матеріалами підтверджується, що при злитті Державної інспекції з питань праці та Державної служби гірничого нагляду та промислової безпеки відбулось скорочення штатів, зокрема було скорочено посади начальників відповідних інспекцій, що входили до структури ТУ Держгірпромнагляду у Київській області та м. Києві.

Разом з цим, судом встановлено та не заперечувалось сторонами, що шість відділів, які увійшли до складу Управління нагляду в промисловості і на об'єктах підвищеної небезпеки ГУ Держпраці у Київській області, а саме: (1) Відділ нагляду в машинобудуванні та енергетиці, (2) Відділ нагляду за об'єктами котлонагляду та підйомними спорудами, (3) Відділ нагляду у будівництві, (4) Відділ нагляду на транспорті та зв'язку, (5) Відділ нагляду на виробництві і на об'єктах підвищеної небезпеки, (6) Відділ нагляду в агропромисловому комплексі і соціально-культурній сфері, після злиття виконують функції дев'яти інспекцій, що входили до складу ТУ Держгірпромнагляду у Київській області та м. Києві, у тому числі Київської обласної державної інспекції нагляду промислової безпеки, яку очолював позивач.

Як вбачається зі списку вакантних посад Головного управління Держпраці у Київській області, станом на 30.10.2015 (на дату звільнення позивача) в Управлінні з питань праці ГУ Держпраці у Київській області були вакантними 4 посади начальників відповідних відділів та 3 посади заступників начальника відповідних відділів; в Управлінні нагляду в промисловості і на об'єктах підвищеної небезпеки ГУ Держпраці у Київській області вакантними були 4 посади начальників відповідних відділів та 3 посади заступників начальника відповідних відділів; крім того була вакантною посада начальника відділу розслідування, аналізу та обліку аварій і виробничого травматизму (т.1, а.с. 145-146).

Судом встановлено, що 30.10.2015 начальником ГУ Держпраці у Київській області позивачу було запропоновано посаду головного державного інспектора Відділу гірничого нагляду Головного управління Держпраці у Київській області, з якою позивач не погодився (т.1, а.с. 93).

Будь-яких інших посад позивачу до моменту його звільнення не пропонувалось.

Відмова позивача від запропонованої посади слугувала підставою для звільнення позивача у порядку, визначеному пунктом 1 частини 1 статті 40 КЗпП.

З цього приводу суд зазначає, що виходячи з нормативного тлумачення пункту 1 частини 1 статті 40, частин 1 та 3 статті 49-2 КЗпП власник або уповноважений ним орган одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку зі змінами в організації виробництва і праці зобов'язаний запропонувати працівникові всі наявні вакантні посади, які він може обіймати відповідно до своєї кваліфікації, досвіду трудової діяльності, обсягу виконуваної роботи. Тобто власник або уповноважений ним орган вживає заходів до переведення працівника за його згодою на посаду, що відповідає його кваліфікації, а за відсутності такої посади - на іншу роботу.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України в постановах від 01.10.2013 (справа № 21-319а13), від 10.03.2015 (справа № 21-52а15).

Судом встановлено, що позивач займав керівні посади в системі державних органів, що забезпечують реалізацію державної політики з промислової безпеки, охорони праці, державного гірничого нагляду, охорони надр та державного регулювання у сфері безпечного поводження з вибуховими матеріалами промислового призначення з 2010 року (т.1, а.с. 13-15).

Так, наказом Територіального управління Державного комітету з промислової безпеки, охорони праці та гірничого нагляду по Харківській області від 25.05.2010 №43-к позивач був призначений виконуючим обов'язки начальника відділу розслідувань нещасних випадків та розгляду звернень фізичних та юридичних осіб ТУ Державного комітету з промислової безпеки, охорони праці та гірничого нагляду по Харківській області.

Наказом Територіального управління Державного комітету з промислової безпеки, охорони праці та гірничого нагляду по Харківській області від 05.12.2011 №80-к позивач призначений виконуючим обов'язки першого заступника начальника Територіального управління Державного комітету з промислової безпеки, охорони праці та гірничого нагляду по Харківській області.

Наказом Територіального управління державної служби гірничого нагляду та промислової безпеки України у Харківській області від 30.12.2011 №1-к позивач призначений виконуючим обов'язки першого заступника начальника територіального управління (до призначення у встановленому порядку)

Наказом Територіального управління державної служби гірничого нагляду та промислової безпеки України у Харківській області від 09.02.2012 №15-к позивача як такого, що успішно пройшов стажування, призначено на посаду першого заступника начальника територіального управління.

Наказом Територіального управління Державної служби гірничого нагляду та промислової безпеки України у Київській області та м. Києві від 03.07.2012 №158-к позивача призначено на посаду начальника Київської обласної державної інспекції нагляду з промислової безпеки.

Наказом Територіального управління Державної служби гірничого нагляду та промислової безпеки України у Київській області та м. Києві №1к/тр від 08.01.2014 позивача переведено на посаду начальника Київської обласної державної інспекції нагляду з промислової безпеки.

Згідно характеристики позивача на посаді начальника Київської обласної державної інспекції нагляду з промислової безпеки Територіального управління Держгірпромнагляду у Київській області та м. Києві, що затверджена начальником Територіального управління Держгірпромнагляду у Київській області та м. Києві 01.11.2013, позивач має високий рівень професійних і технічних знань та великий досвід роботи керівника. Покладені на нього посадові обов'язки виконує сумлінно та неупереджено. При виконанні поставлених завдань чітко визначає мету і пріоритети, оптимально організовує робочий процес, розподіляючи завдання досягає максимальної ефективності. Контроль за виконанням здійснює вміло. Знає можливості та досягнення працівників інспекції, правильно оцінює здібності інспекторів, підтримує заходи підвищення кваліфікації, стимулює самостійність мислення та дій. Принципово відноситься до недоліків в роботі та надає конкретні пропозиції щодо їх негайного усунення. Користується авторитетом серед колег і підлеглих. Займаній посаді відповідає (т.1, а.с. 124-125).

Відповідно до щорічної оцінки виконання державним службовцем посадових обов'язків і завдань за 2013 та 2014 рік обсяг роботи, що виконується позивачем відповідає встановленому терміну виконання, результати роботи не потребують виправлень (т.1, а.с. 128-133).

Разом з цим, як вбачається з матеріалів справи, відповідач, пропонуючи позивачу посаду головного державного інспектора Відділу гірничого нагляду Головного управління Держпраці у Київській області досвід, рівень кваліфікації та професійних навичок позивача не врахував.

Жодних доказів про невідповідність кваліфікації позивача вакантним посадам, рівнозначним за посадовими обов'язками посаді, яку займав позивач, та доказів вжиття заходів щодо переведення його на такі вакантні посади, відповідач під час розгляду справи не надав.

Суд зазначає, що розірвання трудового договору з працівником обов'язково має супроводжуватися наданням гарантій, пільг і компенсацій, передбачених КЗпП, а також дотриманням установлених вимог при вивільненні працівника (попередження за 2 місяці про наступне вивільнення, врахування переважного права на залишення на роботі, наявність скорочення чисельності або штату працівників, змін в організації виробництва і праці тощо). Ці норми кореспондуються з конституційним правом громадянина на захист від незаконного звільнення (стаття 43 Конституції України).

У постанові від 07.11.2011 (справа №6-45цс11) Верховний Суд України відзначив, що звільнення працівника на підставі пункту 1 частини 1 статті 40 Кодексу законів про працю України вважається законним, якщо до звільнення працівнику було запропоновано вакантні посади, що відповідали його спеціальності та кваліфікації.

Тотожна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 01.04.2015 (справа 6-40цс15), де Суд зазначив, що власник є таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП, щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

При цьому роботодавець зобов'язаний запропонувати всі вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, які існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював.

Беручи до уваги, що станом на момент звільнення позивача у ГУ Держпраці у Київській області були вакантними посади, що відповідали його досвіду, спеціальності та кваліфікації, суд вважає, що пропозиція позивачу обійняти значно нижчу посаду була здійснена без достатніх правових підстав та необґрунтовано.

Отже, пропонування позивачу посади головного державного інспектора відділу гірничого нагляду Головного управління Держпраці у Київській області не можна вважати виконанням відповідачем вимог статті 40 Кодексу законів про працю України в частині забезпечення переведення на іншу роботу.

Суд також звертає увагу, що з огляду на положення статті 49-2 КЗпП пропозиція іншої роботи має відбуватись одночасно з персональним повідомленням про звільнення з підстав, передбачених пунктом 1 частини 1 статті 40 КЗпП, яке, у свою чергу, проводиться не раніше двох місяців від запланованої дати звільнення.

Верховний Суд України у згаданій постанові від 01.04.2015 (справа 6-40цс15) також наголосив, що оскільки обов'язок по працевлаштуванню працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом частини третьої статті 49-2 КЗпП роботодавець є таким, що виконав цей обов'язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з'явилися на підприємстві протягом цього періоду і які існували на день звільнення.

З матеріалів справи слідує, що пропозиція позивачеві іншої роботи відповідачем була здійснена 30.10.2015, цією ж датою відповідач прийняв оспорюваний наказ про звільнення, що не відповідає вимогам трудового законодавства.

При цьому судом встановлено, що про наступне звільнення у зв'язку з скороченням штату у порядку та спосіб, що визначений у статті 49-2 КЗпП, відповідач позивача не повідомляв.

Так, відповідачем до матеріалів справи було долучено попередження про наступне звільнення у зв'язку з реорганізацією, зі змісту якого слідує, що начальника Київської обласної державної інспекції нагляду промислової безпеки Територіального управління Держгірпромнагляду у Київській області та м. Києві ОСОБА_1 27.03.2015 особисто під підпис було попереджено про наступне звільнення з займаної посади (т.1, а.с. 42).

Разом з цим, у ході розгляду справи позивач з приводу попередження його про звільнення заперечував, зазначивши, що підпис на попередженні про ознайомлення з його змістом було виконано іншою особою.

Ухвалою суду від 19.05.2016 у справі за клопотанням позивача призначено почеркознавчу експертизу.

Висновком експертів Київського науково-дослідного інституту судових експертиз від 30.09.2016 №11268/11269/16-32 встановлено, що підпис від імені ОСОБА_1 у графі «Ознайомлений» в попередженні ОСОБА_1 від 27.03.2015 про наступне звільнення у зв'язку з реорганізацією виконаний не ОСОБА_1, а іншою особою з наслідуванням підпису ОСОБА_1 (т.2, а.с. 22-24).

За таких обставин, суд зазначає, що звільнення позивача відбулось з грубим порушенням вимог, встановлених статтями 40 та 49-2 Кодексу законів про працю України, а тому є незаконним.

Звільнення працівника з підстав, не передбачених законом, або з порушенням установленого законом порядку свідчить про незаконність такого звільнення та тягне за собою поновлення порушених прав працівника.

Така ж позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 21.05.2014 та від 01.07.2014 (реєстраційні номери судових рішень в ЄДРСР - 39088425 та 39891898 відповідно).

Отже, вимоги позивача про визнання незаконним та скасування наказу Територіального управління Державної служби гірничого нагляду та промислової безпеки України у Київській області та м. Києві від 30.10.2015 №132-к/тр про звільнення ОСОБА_1 з посади начальника Київської обласної державної інспекції нагляду промислової безпеки є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Відповідно до частини другої статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України, суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

Предметом адміністративного позову в даній справі є скасування оскарженого позивачем акту індивідуальної дії - наказу ТУ Держгірпромнагляду у Київській області та м. Києві від 30.10.2015 №132-к/тр, а відповідно до пункту 1 частини 2 статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову, зокрема, про визнання протиправним рішення суб'єкта владних повноважень чи окремих його положень і його скасування, тобто, скасування рішення суб'єкта владних повноважень є наслідком саме визнання його протиправним.

За таких обставин, суд приходить до висновку про необхідність виходу для повного захисту інтересів позивача за межі позовних вимог та визнання оскарженого позивачем наказу протиправним і його скасування.

Згідно частини 1 статті 235 Кодексу законів про працю України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Вирішуючи питання поновлення позивача на роботі, суд виходив з наступного.

Як було встановлено судом раніше, Постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 № 100 постановлено утворити як юридичні особи публічного права територіальні органи Державної служби з питань праці за переліком згідно з додатком, реорганізувавши шляхом злиття територіальні органи Державної служби гірничого нагляду та промислової безпеки і Державної інспекції з питань праці (т.1, а.с. 31).

Згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань Територіальне управління Державної служби гірничого нагляду та промислової безпеки України у Київській області та м. Києві припинено, про що до Реєстру 17.05.2016 внесено запис за номером 7041233 (т.2, а.с. 1-5).

Відповідно до абзацу першого пункту 2 Постанови Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 № 100 територіальні органи, які утворюються згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 № 100, є правонаступниками прав та обов'язків територіальних органів Державної служби гірничого нагляду та промислової безпеки і Державної інспекції з питань праці, що реорганізуються (т.1, а.с. 31).

Отже, на момент розгляду справи судом Територіальне управління Державної служби гірничого нагляду та промислової безпеки України у Київській області та м. Києві, де проходив службу позивач, - ліквідоване, а посаду, яку займав позивач, у зв'язку із введенням в дію структури та штатів ГУ Держпраці у Київській області, - скорочено.

У контексті викладених обставин, суд зазначає, що у тому випадку, якщо посада, яку обіймав незаконно звільнений працівник скорочена, для забезпечення виконання рішення суду про поновлення на роботі роботодавець зобов'язаний поновити працівника на рівнозначну посаду або внести відповідні зміни до штатного розпису і повернути скорочену посаду. Якщо установа реорганізована, то рішення про поновлення повинен виконати правонаступник, запропонувавши незаконно звільненому працівнику рівнозначну посаду.

У позовній заяві позивач просить поновити його на рівнозначній посаді в структурі ГУ Держпраці у Київській області, а саме на посаді начальника відділу розслідувань, аналізу та обліку аварій і виробничого травматизму Головного управління Держпраці у Київській області.

Обґрунтовуючи необхідність поновлення саме на вказаній посаді, позивач виходив з того, що до звільнення він обіймав посаду начальника Київської обласної державної інспекції нагляду промислової безпеки Територіального управління Державної служби гірничого нагляду та промислової безпеки України у Київській області та м. Києві, яка відносилась до категорії «Б» посад державної служби.

Позивач зазначає, що у структурі ГУ Держпраці у Київській області категорії «Б» відповідають посади начальників самостійних відділів, зокрема, відділу розслідувань, аналізу та обліку аварій і виробничого травматизму Головного управління Держпраці у Київській області.

Позивач також звертає увагу суду, що одним із завдань, що виконувала Київська обласна державна інспекція нагляду промислової безпеки ТУ Держгірпромнагляду у Київській області та м. Києві, є розслідування та ведення обліку аварій, нещасних випадків, які підлягають спеціальному розслідуванню, аналіз причин, готування пропозицій щодо запобігання таким аваріям і випадкам.

Таким чином, позивач вважає, що посада, з якої його було звільнено та посада начальника відділу розслідувань, аналізу та обліку аварій і виробничого травматизму Головного управління Держпраці у Київській області є також рівнозначними за колом функціональних обов'язків.

Крім того, позивач відмічає, що на посаді начальника Київської обласної державної інспекції нагляду промислової безпеки Територіального управління Державної служби гірничого нагляду та промислової безпеки України у Київській області та м. Києві він підпорядковувався безпосередньо начальнику Територіального управління Держгірпромнагляду у Київській області та м. Києві.

Посадам з аналогічним підпорядкуванням у ГУ Держпраці у Київській області відповідають лише посади начальників самостійних відділів та двох управлінь - Управління з питань праці та Управління нагляду в промисловості і на об'єктах підвищеної небезпеки.

Суд зазначає, що поновлення на роботі полягає в тому, що працівнику надається та ж робота, яку він виконував до звільнення. Повноваження суду при вирішенні трудового спору щодо поновлення працівника на попередній роботі не слід ототожнювати із процедурою призначення на посаду, що належить до виключної компетенції роботодавця.

За визначенням, наведеним у статті 2 Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 № 889-VIII, посада державної служби - це визначена структурою і штатним розписом первинна структурна одиниця державного органу з установленими відповідно до законодавства посадовими обов'язками у межах повноважень, визначених частиною першою статті 1 цього Закону.

Отже, ключовим при визначенні рівнозначної посади є коло посадових обов'язків, що за нею закріплені.

Тому, суд вважає, що рівнозначною посадою для цілей застосування частини 1 статті 235 Кодексу законів про працю України є, насамперед, та посада, що за колом функціональних (посадових) обов'язків найбільш повно відповідає посаді, з якої було незаконно звільнено особу.

Згідно з Положенням про Київську обласну державну інспекцію нагляду промислової безпеки Територіального управління Державної служби гірничого нагляду та промислової безпеки України у Київській області та м. Києві, що затверджене наказом Територіального управління Державної служби гірничого нагляду та промислової безпеки України у Київській області та м. Києві від 08.01.2014 №1-к/тр (т.1, а.с. 147-151), Інспекція здійснює нагляд за додержанням вимог законодавчих та інших нормативних актів про охорону праці на підприємствах, в установах та організаціях всіх форм власності, за виробничою діяльністю окремих підприємств, які використовують найману працю дванадцяти районів Київської області та міст Біла Церква, Фастів, Васильків, Узин, Ржищів.

Основними завданнями Київської обласної державної інспекції нагляду промислової безпеки ТУ Держгірпромнагляду у Київській області та м. Києві є, зокрема, організація та здійснення державного нагляду (контролю) за додержанням законів та інших нормативно-правових актів з питань промислової безпеки, охорони праці, безпечного ведення робіт юридичними та фізичними особами, які відповідно до законодавства використовують найману працю; координація роботи з профілактики травматизму виробничого характеру; введення в експлуатацію нових і реконструйованих підприємств, об'єктів і засобів виробництва; впровадження у виробництво нових науково-дослідних розробок, винаходів технологій, що спрямовані на поліпшення умов праці.

Київська обласна державна інспекція нагляду промислової безпеки Територіального управління Держгірпромнагляду у Київській області та м. Києві відповідно до покладених на неї завдань та функцій здійснює у визначеному законом порядку державний нагляд (контроль) за додержанням законодавства з охорони праці в частині безпечного ведення робіт, промислової безпеки юридичними та фізичними особами, які відповідно до законодавства використовують найману працю, у тому числі з питань:

- будівництва, реконструкції та експлуатації об'єктів підвищеної небезпеки, потенційно небезпечних об'єктів і виробництв;

- застосування технологій, технологічних процесів, машин, механізмів, устаткування, транспортних та інших засобів виробництва;

- забезпечення працівників спеціальним одягом, спеціальним взуттям та іншими засобами індивідуального та колективного захисту;

- виготовлення, монтажу, ремонту, реконструкції, налагодження, випробування і безпечної експлуатації машин, механізмів, устаткування, транспортних та інших засобів виробництва;

- облаштування системами автоматичного контролю і управління технологічними процесами та станом виробничого середовища.

Крім того, Інспекція в установленому порядку проводить розслідування та веде облік аварій і нещасних випадків, які підлягають спеціальному розслідуванню, аналізує їх причини, готує пропозиції щодо запобігання таким аваріям і випадкам; здійснює контроль за своєчасністю та об'єктивністю розслідування нещасних випадків на виробництві, їх документальним оформленням та обліком, виконанням заходів з усунення причин нещасних випадків.

Відповідно до посадової інструкції начальника Київської обласної державної інспекції нагляду промислової безпеки Територіального управління Держгірпромнагляду у Київській області та м. Києві, що затверджена наказом Територіального управління Держгірпромнагляду у Київській області та м. Києві від 08.01.2014, головним завданням начальника державної інспекції є координація дій головних державних інспекторів на підконтрольних підприємствах щодо державного нагляду за додержанням вимог Закону України «Про охорону праці», інших нормативно-правових актів.

Для виконання вказаного завдання начальник державної інспекції зобов'язаний, зокрема, координувати роботу головних державних інспекторів під час комплексних обстежень, що проводяться інспекторами усіх видів нагляду на підконтрольних підприємствах; організовувати своєчасне і кваліфіковане розслідування випадків травматизму, аварій та своєчасно інформувати про це начальника територіального управління (т.1, а.с. 152-155).

Отже, Положенням про Київську обласну державну інспекцію нагляду промислової безпеки ТУ Держгірпромнагляду у Київській області та м. Києві за Інспекцією закріплені функції як щодо здійснення державного нагляду (контролю) за додержанням законодавства з охорони праці в частині безпечного ведення робіт, промислової безпеки юридичними та фізичними особами, так і функції щодо розслідування, обліку та аналізу аварій і нещасних випадків на виробництві.

Згідно пояснень відповідача та проведеним судом порівняльним аналізом Положень про відділи у складі Управління нагляду в промисловості і на об'єктах підвищеної небезпеки Головного управління Держпраці у Київській області (т.2, а.с. 115-134), судом з'ясовано, що функції з державного нагляду (контролю) за додержанням законодавства з охорони праці в частині безпечного ведення робіт, промислової безпеки юридичними та фізичними особами, які відповідно до законодавства використовують найману працю після реорганізації Територіального управління Держгірпромнагляду у Київській області та м. Києві покладені на шість відділів у складі Управління нагляду в промисловості і на об'єктах підвищеної небезпеки Головного управління Держпраці у Київській області (залежно від спеціалізації).

Водночас функції розслідування, обліку та аналізу аварій і нещасних випадків на виробництві, що також були покладені на Київську обласну державну інспекцію нагляду промислової безпеки ТУ Держгірпромнагляду у Київській області та м. Києві, після реорганізації покладені на самостійний відділ у ГУ Держпраці у Київській області - відділ розслідування, аналізу та обліку аварій і виробничого травматизму.

Зокрема, відповідно до Положення про відділ розслідування, аналізу та обліку аварій і виробничого травматизму ГУ Держпраці у Київській області, затвердженого наказом ГУ Держпраці у Київській області від 02.06.2015 №1, відділ розслідування відповідно до покладених на нього завдань організовує розслідування аварій і нещасних випадків, які підлягають спеціальному розслідуванню, веде їх облік і аналізує пропозиції щодо запобігання таким аваріям і випадкам, приймає участь у розслідуванні таких випадків (т.2, а.с. 135-137).

Тобто, після реорганізації ТУ Держгірпромнагляду у Київській області та м. Києві, функції щодо здійснення державного нагляду (контролю) за додержанням законодавства з охорони праці в частині безпечного ведення робіт, промислової безпеки юридичними та фізичними особами покладені на відділи у складі Управління нагляду в промисловості і на об'єктах підвищеної небезпеки ГУ Держпраці у Київській області (залежно від спеціалізації), натомість функції розслідування, обліку та аналізу аварій і нещасних випадків на виробництві - на відділ розслідування, аналізу та обліку аварій і виробничого травматизму ГУ Держпраці у Київській області.

Враховуючи викладене, суд вважає, що посади начальника відділу розслідування, аналізу та обліку аварій і виробничого травматизму ГУ Держпраці у Київській області та посади начальників шести відділів у складі Управління нагляду в промисловості і на об'єктах підвищеної небезпеки ГУ Держпраці у Київській області є рівнозначними посаді, яку займав позивач до звільнення.

Судом встановлено, що станом на 30.10.2015 (на дату звільнення позивача) у Головному управлінні Держпраці у Київській області посада начальника відділу розслідування, аналізу та обліку аварій і виробничого травматизму ГУ Держпраці у Київській області була вакантною. Крім того, вакантними були чотири посади начальників відділів у складі Управлінні нагляду в промисловості і на об'єктах підвищеної небезпеки ГУ Держпраці у Київській області: (1) начальник відділу нагляду за об'єктами котлонагляду та підйомними спорудами, (2) начальник відділу нагляду у будівництві, транспорті та зв'язку, (3) начальник відділу нагляду на виробництві і на об'єктах підвищеної небезпеки, (4) начальник відділу нагляду в АПК та СКС (т.1, а.с. 145-146).

Суд повторює, що відповідно до правової позиції, що висловлена Верховним Судом України у постанові від 01.04.2015 (справа 6-40цс15), власник є таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП, щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

При цьому роботодавець зобов'язаний запропонувати всі вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, які існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював.

Оскільки відповідач одночасно з попередженням про звільнення зобов'язаний був запропонувати позивачу всі рівнозначні вакантні посади, що були наявними у ГУ Держпраці у Київській області, у тому числі посаду начальника відділу розслідування, аналізу та обліку аварій і виробничого травматизму ГУ Держпраці у Київській області, вимога позивача про поновлення його на такій посаді є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Наведене однак не виключає можливості поновлення позивача на інших рівнозначних посадах, зокрема, начальника відділу у складі Управління нагляду в промисловості і на об'єктах підвищеної небезпеки ГУ Держпраці у Київській області, у випадку якщо позивач погодиться з пропозицією обійняти одну з таких посад, адже згода позивача в такому випадку є обов'язковою.

Частиною 2 статті 235 КЗпП передбачено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Верховний Суд України у постанові від 14.01.2014 (справа №21-395а13) зазначив, що суд, ухвалюючи рішення про поновлення на роботі, має вирішити питання про виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу, визначивши при цьому розмір такого заробітку за правилами, закріпленими у Порядку.

Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100 затверджено Порядок обчислення середньої заробітної плати (далі - Порядок №100).

Відповідно до пункту 2 Порядку №100 середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата.

Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Якщо і протягом цих місяців працівник не відпрацював жодного робочого дня, середня заробітна плата обчислюється відповідно до останнього абзацу пункту 4 цього Порядку.

За приписами абзацу 3 пункту 3 Порядку №100 усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі.

В пункті 6 Постанови «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» від 24.12.1999 №13 Пленум Верховного Суду України зазначив, що задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов'язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов'язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення.

Пунктом 8 Порядку №100 встановлено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.

Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Як вбачається з довідки Територіального управління Державної служби гірничого нагляду та промислової безпеки України у Київській області та м. Києві від 29.12.2015 №02-102/158, сума заробітної плати позивача у серпні 2015 року становила 4073,97 грн., у вересні 2015 року - 4163,89 грн. (т.1, а.с. 215).

При цьому, кількість календарних днів, за які позивачу нараховано заробітну плату складає 42 дні: 20 днів у серпні 2015 року та 22 дні у вересні 2015 року.

Отже, середньоденна заробітна плата позивача становить 196,14 грн. [ (4073,97+4163,89) / 42 ].

Суд зазначає, що період вимушеного прогулу позивача складає 252 дня та обраховується починаючи з першого дня після звільнення - з 31.10.2015 по день прийняття рішення суду про поновлення позивача на роботі, тобто по 01.11.2016.

Таким чином, розмір середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу, що підлягає стягненню на користь позивача, становить 49427,28 грн. (252 х 196,14).

За змістом частини 1 статті 69 та частини 1 статті 70 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування.

Відповідно до статті 86 Кодексу адміністративного судочинства України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Частиною 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Відповідно до частини 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Згідно статті 5-1 Кодексу законів про працю України держава гарантує працездатним громадянам, які постійно проживають на території України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Відповідно до статті 8 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визначаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Всупереч викладеним положенням відповідачем, як суб'єктом владних повноважень, належних і достатніх доказів, які б свідчили про правомірність звільнення позивача у зв'язку з скороченням штатів у ході розгляду справи надано не було.

З урахуванням зазначеного, на підставі встановлених в судовому засіданні фактів та обставин, враховуючи, що мотивація та докази, наведені відповідачем під час розгляду адміністративної справи, не дають суду підстав для висновків, які б спростовували доводи позивача, а позивачем доведено суду обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд дійшов висновку, що вимоги позивача є обґрунтованими, а позов таким, що підлягає задоволенню.

Згідно із пункту 2 частини 1 статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України негайно виконуються постанови суду про присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць; поновлення на посаді у відносинах публічної служби.

Враховуючи зазначене суд вважає за необхідне постанову суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника відділу у складі Управління нагляду в промисловості і на об'єктах підвищеної небезпеки Головного управління Держпраці у Київській області та в частині стягнення з відповідача суми середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу в межах одного місяця в розмірі, що становить 4165,89 грн. (4073,97 грн. +4163,89 =8237,86 : 2 = 4165,89) без урахування обов'язкових податків та зборів - допустити до негайного виконання.

Відповідно до статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до частини 1 статті 87 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Частиною 3 статті 87 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що до витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать: 1) витрати на правову допомогу; 2) витрати сторін та їхніх представників, що пов'язані із прибуттям до суду; 3) витрати, пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та проведенням судових експертиз; 4) витрати, пов'язані з проведенням огляду доказів на місці та вчиненням інших дій, необхідних для розгляду справи.

Відповідно до статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України, витрати, пов'язані з оплатою допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, які надають правову допомогу за договором, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги, передбачених законом.

Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.

Статтею 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» від 20.12.2011 № 4191-VI передбачено, що розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Законом України «Про Держаний бюджет України на 2015 рік» від 28.12.2014 № 80-VIII установлено, що з 01.01.2015 розмір мінімальної заробітної плати становить 1218 грн.

Законом України «Про Держаний бюджет України на 2016 рік» від 25.12.2015 року №928-VIII установлено, що з 01.01.2016 розмір мінімальної заробітної плати у становить 1378 грн., а тому розмір компенсації витрат на правову допомогу у 2015 році не повинен перевищувати 487,20 грн., у 2016 році - 551,20 грн.

Суд зазначає, що представник позивача приймав участь у наступних судових засіданнях по справі №810/5559/16, що підтверджується відповідними журналами судових засідань, а саме: 21.12.2015 - з 14:53 год. по 16:07 год., 28.12.2015 - з 15:13 год. по 15:49 год., 05.01.2016 - з 15:39 год. по 16:28 год., 19.05.2016 - з 09:20 год. по 09:32 год., 25.10.2016 - з 10:41 год. по 11:22 год., 01.11.2016 - з 11:57 год. по 13:39 год.

Отже, загальний час участі захисника позивача у судових засіданнях у 2015 році склав 1 год. 50 хв., у 2016 році - 2 год. 25 хв.

Таким чином, судові витрати на правову допомогу підлягають відшкодуванню на користь позивача у загальному розмірі 1971,00 грн., у тому числі 730,80 грн. за 2015 рік (487,20 х 1 год. 50 хв.) та 1240,20 грн. за 2016 рік (551,20 х 2 год. 25 хв.).

Інша частина вартості правової допомоги, у тому числі за ознайомлення з матеріалами справи компенсації не підлягає, оскільки тривалість таких процесуальних дій жодним документом не підтверджується.

Натомість вартість проведеної КНДІСЕ судово-почеркознавчої експертизи у розмірі 3700,20 грн., що була сплачена позивачем згідно квитанції від 23.08.2015 №ПН78718 (т.2, а.с. 53а), підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача у повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись статтями 159-163 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Адміністративний позов задовольнити.

2. Визнати протиправним та скасувати наказ Територіального управління Державної служби гірничого нагляду та промислової безпеки України у Київській області та м. Києві №132-к/тр, яким ОСОБА_1 звільнено з посади начальника Київської обласної державної інспекції нагляду промислової безпеки Територіального управлення Державної служби гірничого нагляду та промислової безпеки України у Київській області та м. Києві.

3. Поновити ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, місце реєстрації: АДРЕСА_1) на рівнозначній посаді - начальника відділу розслідування, аналізу та обліку аварій і виробничого травматизму ГУ Держпраці у Київській області.

4. Стягнути з Головного управління Держпраці у Київській області (ідентифікаційний код 39794214, місцезнаходження: м. Київ, вул. Вавілових, буд. 10) на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, місце реєстрації: АДРЕСА_1) суму середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу у розмірі 49427,28 грн. (сорок дев'ять тисяч чотириста двадцять сім грн. 28 коп.) без урахування обов'язкових податків та зборів.

5. Стягнути на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, місце реєстрації: АДРЕСА_1) судові витрати у розмірі 5671,20 грн. (п'ять тисяч шістсот сімдесят одна грн. 20 коп.).

6. Допустити негайне виконання постанови суду в частині поновлення ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, місце реєстрації: АДРЕСА_1) на рівнозначній посаді - начальника Відділу у складі Управління нагляду в промисловості і на об'єктах підвищеної небезпеки Головного управління Держпраці у Київській області.

7. Звернути до негайного виконання постанову суду в частині стягнення з Головного управління Держпраці у Київській області (ідентифікаційний код 39794214, місцезнаходження: м. Київ, вул. Вавілових, буд. 10) на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, місце реєстрації: АДРЕСА_1) суми середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу в межах одного місяця у розмірі 4165,89 грн. (чотири тисячі сто шістдесят п'ять грн. 89 коп.) без урахування обов'язкових податків та зборів.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано в установлені строки. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду подається до Київського апеляційного адміністративного суду через Київський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Кушнова А.О.