Справа № 804/3087/16
Суддя: Степаненко Вячеслав Віталійович
Дата ухвалення: 2016-06-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07 червня 2016 р. Справа № 804/3087/16
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіОСОБА_1
при секретаріОСОБА_2
представника відповідача 1 ОСОБА_3
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпропетровську адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_4 до Відповідача 1 Правобережного обєднаного управління Пенсійного фонду України в м. Дніпропетровську, Відповідача 2 Ленінського відділу державної виконавчої служби міста Дніпропетровськ Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області про визнання дій протиправними, скасування рішення та зобовязання вчинити певні дії, -
ОСОБА_4 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Відповідача 1 Правобережного обєднаного управління Пенсійного фонду України в м. Дніпропетровську, Відповідача 2 Ленінського відділу державної виконавчої служби міста Дніпропетровськ Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, в якому із врахуванням уточнень просив:
- визнати протиправною бездіяльність Правобережного обєднаного управління Пенсійного фонду України в м. Дніпропетровську щодо призначення та нарахування пенсії за вислугу років;
- визнати протиправним та скасувати рішення Правобережного обєднаного управління Пенсійного фонду України в м. Дніпропетровську від 27.05.2016 року №1048/04/18 про відмову у призначенні пенсії за вислугою років відповідно до статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05 листопада 1991 року № 1789-XII (в редакції Закону від 15.01.2011);
- зобовязати Правобережне обєднане управління Пенсійного фонду України в м. Дніпропетровську призначити з 27 травня 2016 року та виплачувати позивачу пенсію за вислугою років відповідно до статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05 листопада 1991 року № 1789-XII (в редакції Закону від 15.01.2011) у розмірі 90 відсотків від суми заробітної плати вказаної у довідці, виданої Дніпропетровською обласною прокуратурою 27.05.2016 року;
- зобовязати Правобережне обєднане управління Пенсійного фонду України в м. Дніпропетровську проводити перерахунок пенсії позивача у звязку із підвищенням заробітної плати працівникам органів прокуратури, виходячи із місячного заробітку за відповідною посадою, з якої призначено пенсію;
- зобовязати Ленінський відділ державної виконавчої служби міста Дніпропетровськ Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області здійснити з 27.05.2016 року виплату у розмірі 90% від суми заробітної плати, вказаної у довідці прокуратури від 27.05.2016 року.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що відповідачем неправомірно відмовлено у призначенні пенсії за вислугу років, оскільки позивач має право на пенсію в порядку, передбаченому статтею 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05 листопада 1991 року №1789-XII (в редакції Закону від 15.01.2011).
Позивач у судове засідання не зявився, надав до суду клопотання про розгляд справи без його участі, у якому підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити у повному обсязі.
Відповідач 1 позов не визнав, надав до суду письмові заперечення, зазначивши, що у звязку з відсутністю визначених законом підстав позивачу було правомірно, в межах повноважень та на підставі законодавства України відмовлено у призначенні пенсії, у звязку з чим представник відповідача 1 у судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.
Відповідач 2 у судове засідання не зявився, надав до суду клопотання про розгляд справи без його участі, заперечень на позовну заяву до суду не надав.
Заслухавши пояснення, розглянувши наявні документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.
27 травня 2016 року ОСОБА_4 звернувся до Управління Пенсійного фонду України у Ленінському районі м.Дніпропетровська із заявою про призначення пенсії за вислугу років на підставі статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру».
27 травня 2016 року Управлінням Пенсійного фонду України в Ленінському районі м.Дніпропетровська листом №1048/04/18 відмовлено позивачу у призначенні пенсії з посиланням на те, що Законом України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» від 28.12.2014 року за №76, що набув чинності з 01.01.2015 року, внесено зміни до статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру», за нормами якої прокурори і слідчі мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення вислуги років не менше, зокрема, з 01.10.2015 року по 30.09.2016 року 22 роки 6 місяців, в тому числі стажу роботи на посадах прокурорів та слідчих прокуратури не менше 12 років 6 місяців. Пенсія призначається в розмірі 60 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до якої включаються всі види оплати праці, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообовязкове соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року страхові внески на загальнообовязкове державне пенсійне страхування, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії.
До вислуги років, що дає право на пенсію згідно цієї статтею, зараховується час роботи на прокурорських посадах, перелічених у статті 50-1 цього Закону, в тому числі половина часу денного навчання у вищих юридичних навчальних закладах (навчання у період з 01.09.1993 року по 27.06.1998 року). Половина стажу за період навчання складає 2 роки 4 місяці 29 днів.
Таким чином, вислуга років для призначення пенсії відповідно до Закону України «Про прокуратуру» складає 20 років.
Крім цього, відповідач послався на те, що на підставі пункту 5 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року №213-VIII, з 01.06.2015 року взагалі припинено призначення пенсій за вислугу років відповідно до Закону України «Про прокуратуру».
При цьому суд зазначає, що у період роботи позивача в органах прокуратури частиною 1 статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05 листопада 1991 року №1789-ХІІ (в редакції до внесення змін Законом України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» від 08.07.2011 року №3668-VI) було закріплено, що прокурори і слідчі зі стажем роботи не менше 20 років, у тому числі зі стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років, мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку. Пенсія призначається в розмірі 80 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до котрої включаються всі види оплати праці, на які нараховуються страхові внески, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії. За кожен повний рік роботи понад 10 років на цих посадах пенсія збільшується на 2 відсотки, але не більше 90 відсотків від суми місячного (чинного) заробітку.
За приписами частини 5 статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05 листопада 1991 року № 1789-ХІІ (в редакції до внесення змін Законом України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» від 08.07.2011 року №3668-VI) до 20-річного стажу роботи, що дає право на пенсію за вислугою років, зараховується час роботи на прокурорських посадах, перелічених у статті 56 цього Закону, в тому числі у військовій прокуратурі, стажистами в органах прокуратури, слідчими, суддями, на посадах начальницького складу органів внутрішніх справ, офіцерських посадах Служби безпеки України, посадах державних службовців, які займають особи з вищою юридичною освітою, в науково-навчальних закладах Генеральної прокуратури України працівникам, яким присвоєно класні чини, на виборних посадах у державних органах, на посадах в інших організаціях, якщо працівники, що мають класні чини, були направлені туди, а потім повернулися в прокуратуру, строкова військова служба, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах, частково оплачувана відпустка жінкам по догляду за дитиною до досягнення нею трьох років.
При цьому, в листі Відповідача 1 від 27.05.2016 року №1048/04/18 зазначено, що згідно з наданими позивачем документами, вислуга на момент звернення за призначенням пенсії складає 17 років 9 місяців 1 день (період з 31.07.1998 року по 30.04.2016 року) при загальному страховому стажі 22 роки 6 місяці 28 днів.
В матеріалах справи міститься також довідка, видана Дніпропетровською обласною прокуратурою 27.05.2016 року №18-9вих16, про розмір заробітної плати ОСОБА_4
Посилання відповідача, як на підставу для відмови у призначенні позивачу пенсії, на внесення змін до статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» Законом України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» від 28.12.2014 року №76-VIII, яким збільшено розмір мінімального стажу роботи на посадах прокурорів та слідчих прокуратури та зменшено розмір пенсії, а також на Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року №213-VIII, відповідно до пункту 5 Прикінцевих положень якого у разі неприйняття до 1 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 1 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються, зокрема, відповідно до Закону України «Про прокуратуру», не береться судом до уваги з огляду на наступне.
Вирішуючи питання про застосування Закону України «Про прокуратуру» в часі, суд виходить із того, що згідно статті 22 Конституції України закріплені нею права і свободи не є вичерпними, гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законодавчих актів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.
При цьому Конституційний Суд України неодноразово розглядав питання, пов'язані з реалізацією права на соціальний захист, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція України виокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, які відповідно до статті 17 Конституції України перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме: у Збройних Силах України, органах Служби безпеки України, міліції, прокуратури, охорони державного кордону України, податкової міліції, Управління державної охорони України, державної пожежної охорони, Державного департаменту України з питань виконання покарань тощо (рішення Конституційного Суду України від 6 липня 1999 року № 8-рп/99 у справі щодо права на пільги та від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002 у справі щодо пільг, компенсацій і гарантій).
У вказаних рішеннях Конституційний Суд України зазначив, що необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена насамперед тим, що служба у Збройних Силах України, інших військових формуваннях та правоохоронних органах держави пов'язана з ризиком для життя і здоров'я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей. Це повинно компенсуватися наявністю підвищених гарантій соціальної захищеності, тобто комплексу організаційно-правових економічних заходів, спрямованих на забезпечення добробуту саме цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення.
Виходячи із висловленого у рішеннях Конституційного Суду України розуміння сутності соціальних гарантій працівників правоохоронних органів, зокрема працівників прокуратури, зміст та обсяг досягнутих ними соціальних гарантій не може бути звужено шляхом внесення змін до законодавства.
Аналогічний висновок щодо застосування норм права викладено у постанові Верховного Суду України від 10.12.2013 року №21-348а13, а тому має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права відповідно до статті 244-2 Кодексу адміністративного судочинства України.
Аналіз викладеного свідчить, що до спірних правовідносин підлягають застосуванню правила статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» у редакції до внесення змін Законом України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» від 08.07.2011 року №3668-VI, оскільки внесеними вказаним Законом, а також Законами України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» від 28.12.2014 року №76-VIII та «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року №213-VIII зміни, на які посилається відповідач, в порушення статті 22 Конституції України було звужено зміст та обсяг соціальних гарантій працівників прокуратури.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено необхідний для призначення ОСОБА_4 пенсії за вислугу років стаж роботи, який становить 20 років, з яких стаж роботи на посадах прокурорів та слідчих становить 20 років, що відповідає вимогам статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05 листопада 1991 року №1789-ХІІ (в редакції до внесення змін Законом України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» від 08.07.2011 року №3668-VI) для призначення пенсії за вислугу років у розмірі 90 відсотків від суми місячного (чинного) заробітку, у звязку з чим суд доходить висновку про протиправність відмови Управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Дніпропетровська щодо призначення позивачу такої пенсії.
Суд вважає за необхідне зазначити, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 16 грудня 2015 року №1055 Управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Дніпропетровська реорганізовано шляхом злиття окремих органів Пенсійного фонду та створено Правобережне обєднане управління Пенсійного фонду України в м. Дніпропетровську, яке є правонаступником припиненого управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Дніпропетровська.
Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про задоволення позову в частині визнання протиправним та скасування рішення Правобережного обєднаного управління Пенсійного фонду України в м. Дніпропетровську від 27.05.2016 року №1048/04/18 про відмову у призначенні позивачу пенсії за вислугою років відповідно до статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05 листопада 1991 року № 1789-XII (в редакції Закону від 15.01.2011 року).
Зважаючи, що вказаним рішенням були порушені права та інтереси позивача, то поновити їх можливо лише шляхом зобовязання Правобережного обєднаного управління Пенсійного фонду України в м. Дніпропетровську призначити з 27 травня 2016 року та виплачувати позивачу пенсію за вислугою років відповідно до статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05 листопада 1991 року № 1789-XII (в редакції Закону від 15.01.2011) у розмірі 90 відсотків від суми заробітної плати.
В той же час суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог в частині зобовязання Відповідача 1 проводити перерахунок пенсії у звязку із підвищенням заробітної плати працівникам органів прокуратури, виходячи із місячного заробітку за відповідною посадою, з якої призначено пенсію; та зобовязання Відповідача 2 здійснити з 27.05.2016 року виплату у розмірі 90% від суми заробітної плати, вказаної у довідці прокуратури від 27.05.2016 року, оскільки згідно частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.
Зі змісту наведеної правової норми випливає, що судовому захисту підлягають лише порушені права, свободи і інтереси фізичних осіб, а не можливість їх порушення в майбутньому.
Таким чином, суд вважає, що адміністративний суд не може розглядати вимоги щодо зобов'язання суб'єкта владних повноважень вчиняти дії у майбутньому у зв'язку із вірогідним настанням певних наслідків, оскільки на час розгляду справи відсутні підстави для прийняття рішення стосовно законності таких дій, і суд не може встановити чи будуть такі права позивача порушені чи ні.
Частиною першою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України закріплено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.
Відповідно до частини 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві доводи позивача підлягають частковому задоволенню.
Керуючись статтями 11, 70-72, 86, 94, 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:
Адміністративний позов ОСОБА_4 до Відповідача 1 Правобережного обєднаного управління Пенсійного фонду України в м. Дніпропетровську, Відповідача 2 Ленінського відділу державної виконавчої служби міста Дніпропетровськ Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області про визнання дій протиправними, скасування рішення та зобовязання вчинити певні дії задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати рішення Правобережного обєднаного управління Пенсійного фонду України в м. Дніпропетровську від 27.05.2016 року №1048/04/18 про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_4 за вислугою років відповідно до статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05 листопада 1991 року № 1789-XII (в редакції до внесення змін Законом України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» від 08.07.2011 року №3668-VI).
Зобовязати Правобережне обєднане управління Пенсійного фонду України в м. Дніпропетровську призначити з 27 травня 2016 року та виплачувати ОСОБА_4 пенсію за вислугою років відповідно до статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05 листопада 1991 року № 1789-XII (в редакції до внесення змін Законом України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» від 08.07.2011 року №3668-VI) у розмірі 90 відсотків від суми заробітної плати вказаної у довідці, виданої Дніпропетровською обласною прокуратурою 27.05.2016 року.
У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.
Постанова суду набирає законної сили відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в порядку та у строки, встановлені статтею 186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст постанови складено 07 червня 2016 року.

Суддя ОСОБА_1