Справа № 804/751/16
Суддя: Царікова Олена Василівна
Дата ухвалення: 2016-07-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05 липня 2016 р. Справа № 804/751/16
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
Головуючого суддіЦарікової О.В.,
секретаря судового засіданняБезрученко К.В.,
представника позивача Смірнова А.А.,
представника відповідача Семенко Т.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпрі адміністративну справу за адміністративним позовом Комунального підприємства «Жилсервіс - 1» Дніпропетровської міської ради до Державної податкової інспекції у Красногвардійському районі м. Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення,-
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09.02.2016 відкрито провадження в адміністративній справі №804/751/16 та призначено її до розгляду в судовому засіданні на 03.02.2016.
У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив суд задовольнити адміністративний позов повністю.
Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечив, просив суд відмовити в задоволенні адміністративного позову повністю.
Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується адміністративний позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду і вирішення справи по суті, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування норм матеріального та процесуального права, вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню судом з наступних підстав.
Як встановлено судом та підтверджується наявними матеріалами справи, Комунальне підприємство «Жилсервіс - 1» Дніпропетровської міської ради (і.к. 32350283) (далі - КП «Жилсервіс - 1 Дніпропетровської міської ради) зареєстроване як юридична особа 04.04.2003, на податковий облік в органах державної податкової служби взято 22.04.2003 за №4650, перебуває на податковому обліку в Державній податковій інспекції у Красногвардійському районі м. Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області, є платником податку на додану вартість на підставі свідоцтва від 05.07.2013 № 200131294.
Згідно з відомостями, які містяться на сайті Інформаційно - ресурсного центру (www.usr.minjust.gov.ua) видами діяльності позивача є: Код КВЕД 43.21 Електромонтажні роботи; Код КВЕД 43.22 Монтаж водопровідних мереж, систем опалення та кондиціонування; Код КВЕД 43.34 Малярні роботи та скління; Код КВЕД 43.91 Покрівельні роботи; Код КВЕД 81.10 Комплексне обслуговування об'єктів (основний); Код КВЕД 81.29 Інші види діяльності із прибирання; Код КВЕД 49.41 Вантажний автомобільний транспорт; Код КВЕД 68.20 Надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна; Код КВЕД 68.31 Агентства нерухомості; Код КВЕД 38.11 Збирання безпечних відходів; Код КВЕД 41.20 Будівництво житлових і нежитлових будівель.
Судом встановлено, що на підставі наказу від 13.05.2015 №150 Державною податковою інспекцією у Красногвардійському районі м. Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області проведено документальну позапланову виїзну перевірку Комунального підприємства «Жилсервіс - 1» Дніпропетровської міської ради з питань дотримання вимог податкового законодавства під час здійснення господарських операцій з ТОВ «Спецкомунгосп» та ТОВ «Енергія ТМ» за листопад 2014 року, результати якої оформлені актом від 18.05.2015 № 391/04-66-22-01/32350283.
Зі змісту акта встановлено, що контролюючим органом за результатами аналізу господарської взаємодії Комунального підприємства «Жилсервіс - 1» Дніпропетровської міської ради із ТОВ «Спецкомунгосп» та ТОВ «Енергія ТМ» зроблено висновок про нереальність таких операцій, з урахуванням того, що вказаними контрагентами не придбавалися групи товарів, які мали бути використані під час надання послуг в адресу позивача.
У висновках акта перевірки зазначено, що перевіркою встановлено порушення п. 198.2, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198 ПК України по операціях по ланцюгу постачання: ТОВ «Спецкомунгосп» та ТОВ «Енергія ТМ» за листопад 2014 року Комунального підприємства «Жилсервіс - 1» Дніпропетровської міської ради (замовник), в результаті чого занижено суму податку на додану вартість, що підлягає сплаті до бюджету на загальну суму ПДВ всього у сумі 127489,00 грн., у т.ч. за листопад 2014 року в сумі 127489,00 грн.
Суд погоджується з висновками відповідача, зробленими в акті від 18.05.2015 № 391/04-66-22-01/32350283 щодо не спрямованості правочинів, укладених позивачем з ТОВ «Спецкомунгосп» та ТОВ «Енергія ТМ» на реальне настання правових наслідків, у зв'язку з наступним.
У відповідності до Інформаційного листа Вищого адміністративного суду України від 20.07.2010 № 1112/11/13-10 «Проблемні питання застосування законодавства у справах за участю органів державної податкової служби», процесуальна діяльність суду із встановлення обґрунтованості права платника податку на податковий кредит та/або бюджетне відшкодування з податку на додану вартість повинна включати такі етапи:
1.встановлення факту здійснення господарської операції. При цьому, дослідженню підлягають усі первинні документи, які належить складати залежно від певного виду господарської операції - договори, акти виконаних робіт, документи про перевезення, зберігання товарів, тощо. Необхідно перевірити фізичні, технічні та технологічні можливості певної особи до вчинення тих чи інших дій, що становлять зміст господарської операції, як-от: наявність кваліфікованого персоналу, основних фондів, у тому числі транспортних засобів для перевезення, приміщень для зберігання товарів тощо; можливість здійснення операцій з відповідною кількістю певного товару у відповідні строки з урахуванням терміну його придатності, доступності на ринку тощо; наявність відповідних ліцензій та інших дозвільних документів, що необхідні для ведення певного виду господарської діяльності.
2. встановлення спеціальної правосуб'єктності учасників господарської операції. Особа, яка видає податкову накладну, повинна бути зареєстрована як платник податку на додану вартість на момент вчинення відповідної господарської операції.
3. встановлення зв'язку між фактом придбання товарів (послуг), спорудженням основних фондів, імпортом товарів (послуг) і господарською діяльністю платника податку.
4. встановлення дотримання платником податку спеціальних вимог щодо документального підтвердження сум податкового кредиту та/або бюджетного відшкодування з податку на додану вартість
5. встановлення факту надмірної сплати податку на додану вартість у ціні товарів (послуг), що придбані платником податку.
Аналогічна позиція викладена також у листі Вищого адміністративного суду України від 02.06.2011 №742/11/13-11, в якому зазначено з метою встановлення факту здійснення господарської операції, формування витрат для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток або податкового кредиту з податку на додану вартість судам належить з'ясовувати, зокрема, такі обставини: рух активів у процесі здійснення господарської операції.
При цьому, дослідженню підлягають усі первинні документи, які належить складати залежно від певного виду господарської операції, - договори, акти виконаних робіт, документи про перевезення, зберігання товарів, тощо.
Отже, судом підлягає дослідженню факт реальності господарської операції між позивачем і ТОВ «Спецкомунгосп» та ТОВ «Енергія ТМ».
Щодо правовідносин між вказаними підприємствами судом встановлено таке.
В матеріалах справи наявні договори підряду з поточного ремонту житлових будинків, що управляється Замовником від 16.10.2014 №2014/10/45, від 16.10.2014 №2014/10/46; від 16.10.2014 №2014/10/51; від 16.10.2014 №2014/10/75; від 16.10.2014 №2014/10/77; від 16.10.2014 №2014/10/79; від 16.10.2014 №2014/10/83; від 16.10.2014 №2014/10/100; від 16.10.2014 №2014/10/106; від 16.10.2014 №2014/10/115; від 16.10.2014 №2014/10/137; від 16.10.2014 №2014/10/138; від 16.10.2014 №2014/10/140; від 16.10.2014 №2014/10/151; від 16.10.2014 №2014/10/152; від 16.10.2014 №2014/10/153; від 16.10.2014 №2014/10/154; від 16.10.2014 №2014/10/156; від 16.10.2014 №2014/10/161; від 16.10.2014 №2014/10/162; від 16.10.2014 №2014/10/198; від 16.10.2014 №2014/10/208; від 17.03.2013 №2013/4/1; від 05.05.2014 №2014/5/1.
На підтвердження виконання означених вище договорів позивачем надані: договірна ціна, акти приймання виконаних будівельних робіт, податкові накладні, копії яких містяться в матеріалах справи.
Окрім того, у періоді, що перевірявся, Комунальне підприємство «Жилсервіс - 1» Дніпропетровської міської ради мало правовідносини з ТОВ «Спецкомунгосп» на підставі договору на виконання робіт з прибирання прибудинкової території від 01.11.2014 №2014/11/1, за умовами якого ТОВ «Спецкомунгосп» (виконавець) взяло на себе зобов'язання безпосередньо або шляхом залучення на договірних засадах фізичних та юридичних осіб організувати і виконати прибирання прибудинкової території, прибирання снігу в зимовий період в будинках житлового фонду згідно переліку робіт/послуг (додаток №1) та згідно дислокації обслуговуючих будинків (додаток №2) у відповідності до Правил утримання жилих будинків та прибуткових територій, затвердженого наказом Держжитлокомунгоспу від 17.05.2005 №76 та Примірного переліку послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій та послуг з ремонту приміщень, будинків, споруд, затвердженого наказом Держжитлокомунгоспу від 10.08.2004 №150.
На підставі означеного договору між Комунальним підприємством «Жилсервіс - 1» Дніпропетровської міської ради та ТОВ «Спецкомунгосп» підписані акти надання послуг (а.с. 235- а.с. 240, т. 7) та виконавцем видані замовнику податкові накладні (а.с. 157 - 189, т. 8).
Загальна сума ПДВ, отриманого від господарських взаємовідносин позивача із ТОВ «Енергія ТМ» та ТОВ «Спецкомунгосп» складає 127489,00 грн., яка віднесена позивачем до складу податкового кредиту у декларації з податку на додану вартість за листопад 2014 року.
Мета отримання доходу як кваліфікуюча ознака господарської діяльності кореспондує з вимогою щодо наявності розумної економічної причини (ділової мети) під час здійснення господарської діяльності в цілому, а відтак і в кожній господарській операції, з яких складається господарська діяльність платника.
Відповідно до підпункту 14.1.231 пункту 14.1 статті 14 ПК України, розумна економічна причина (ділова мета) - це причина, яка може бути наявна лише за умови, що платник податків має намір одержати економічний ефект у результаті господарської діяльності.
Отже, господарські операції є такими, що вчинені у межах господарської діяльності, лише за наявності розумних економічних причин (ділової мети). Операція, позбавлена таких економічних причин, не підлягає відображенню в податковому обліку.
Слід зазначити, що платник, плануючи господарську діяльність, повинен прагнути до отримання економічного ефекту за рахунок приросту (збереження) активів, а не від мінімізації податкових платежів. Тому мотивація суб'єкта господарювання при вступі у господарські правовідносини повинна ґрунтуватися на тому, що розмір очікуваного доходу від господарської операції повинен бути істотним у порівнянні з розміром очікуваної податкової вигоди.
Для цього необхідно встановити, чи були зазначені операції (за умови досягнення поставлених завдань) спрямовані на одержання прибутку; чи було досягнуто платником заплановану мету господарських операцій та у разі її недосягнення встановити, які фактори перешкодили цьому; чи були у платника об'єктивні економічні підстави, не пов'язані з отриманням податкових переваг, для виконання цих операцій; чи було визначено платником ринкові ризики, супутні цим операціям; чи було фактично виділено платником кошти на виконання цих операцій; чи були співрозмірні залучені платником кошти та ресурси для виконання цих операцій з отриманим доходом з точки зору господарської розумності, відповідності дій суб'єкта господарювання звичаям ділового обороту.
При цьому, при визначенні податкових наслідків розглядуваних операцій необхідно враховувати, що ділова мета господарської операції є недобросовісною у разі домінування податкової мети (зниження податкового навантаження, одержання податкових пільг та переваг тощо) над комерційною метою.
Згідно Інформаційного листа Вищого адміністративного суду України від 02.06.2011 № 742/11/13-11, витрати для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток, а також податковий кредит для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість мають бути фактично здійснені і підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.
Водночас, за відсутності факту придбання товарів чи послуг або в разі, якщо придбані товари чи послуги не призначені для використання у господарській діяльності платника податку відповідні суми не можуть включатися до складу витрат для цілей оподаткування податком на прибуток або податкового кредиту з податку на додану вартість навіть за наявності формально складених, але недостовірних документів або сплати грошових коштів.
Судом встановлено, що згідно актів приймання виконаних будівельних робіт ТОВ «Енергія ТМ» враховано у вартість виконаних будівельних робіт вартість використаних будівельних матеріалів. Оскільки позивачем суду не надані акти передачі товарно - матеріальних цінностей в адресу ТОВ «Енергія ТМ» для проведення ремонтних робіт за підрядними договорами, то відповідно, ТОВ «Енергія ТМ» мало б самостійно здійснювати придбання таких матеріалів.
Статтею 840 Цивільного кодексу України визначено, що якщо робота виконується частково або в повному обсязі з матеріалу замовника, підрядник відповідає за неправильне використання цього матеріалу. Підрядник зобов'язаний надати замовникові звіт про використання матеріалу та повернути його залишок.
Якщо робота виконується з матеріалу замовника, у договорі підряду мають бути встановлені норми витрат матеріалу, строки повернення його залишку та основних відходів, а також відповідальність підрядника за невиконання або неналежне виконання своїх обов'язків.
Підрядник відповідає за невиконання або неналежне виконання роботи, спричинене недоліками матеріалу, наданого замовником, якщо не доведе, що ці недоліки не могли бути ним виявлені при належному прийманні матеріалу.
Позивачем не надані акти приймання - передачі ТМЦ підряднику, звіти ТОВ «Енергія ТМ» про використання матеріалу у позивача відсутні, оскільки не надані ні під час перевірки податковому органу, ні під час розгляду даної справи до суду; відсутні норми витрат матеріалу у договорах підряду, укладених між КП «Жилсервіс - 1» ДМР та ТОВ «Енергія ТМ».
Дослідивши податкові накладні, складені ТОВ «Енергія ТМ», ТОВ «Спецкомунгосп» та акти надання послуг, складені ТОВ «Спецкомунгосп», суд не приймає вказані первинні документи, як належні докази підтвердження реальності настання наслідків фінансово - господарської діяльності позивача із зазначеними контрагентами та податкового кредиту, з огляду на таке.
Так, згідно з п.198.1 ст.198 Податкового кодексу України (далі - ПК України), право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає, зокрема, у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.
Окрім того, у п. 198.2 ст. 198 цього Кодексу передбачено, що датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.
У відповідності до п. 198.3 ст. 198 ПК України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку. Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.
Тобто, необхідною умовою для віднесення сплачених у ціні товарів (послуг) сум податку на додану вартість є факт придбання товарів та послуг із метою їх використання в господарській діяльності.
Таким чином, витрати для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток, а також податковий кредит для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість мають бути фактично здійснені і підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.
Водночас, за відсутності факту придбання товарів чи послуг, або в разі, якщо придбані товари чи послуги не призначені для використання у господарській діяльності платника податку відповідні суми не можуть включатися до складу витрат для цілей оподаткування податком на прибуток або податкового кредиту з податку на додану вартість навіть за наявності формально складених, але недостовірних документів або сплати грошових коштів.
Статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.
Згідно зі ст. 9 того ж Закону, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.
Необхідність підтвердження господарських операцій первинними документами визначена п. 1.2 ст.1, п. 2.1 ст. 2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88 і зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 05.06.1995 за № 168/704 ( далі - Положення).
Відповідно до п. 2.1 ст. 2 Положення, первинні документи - це письмові свідоцтва, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення.
Господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов'язань і фінансових результатів.
Згідно з п. 2.4 Положення, первинні документи (на паперових і машинозчитуваних носіях інформації) для надання їм юридичної сили і доказовості повинні мати такі обов'язкові реквізити: назва підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), код форми, дата і місце складання, зміст господарської операції та її вимірники (у натуральному і вартісному виразі), посади, прізвища і підписи осіб, відповідальних за дозвіл та здійснення господарської операції і складання первинного документа.
Відповідно до п. 2.15 та п. 2.16 вказаного Положення, забороняється приймати до виконання первинні документи на операції, що суперечать законодавчим і нормативним актам.
Отже, облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань платників податків здійснюється на підставі первинних документів, у яких міститься інформація саме про господарські операції (результати їх здійснення), а не про правочини (господарські зобов'язання).
Факт вчинення певних господарських операцій та правомірність подальшого відображення (проведення) їх у бухгалтерському та податковому обліку, можливо досліджувати лише на підставі вивчення та дослідження первинних документів платника податків, наявність та законність складення яких буде підтвердженням здійснення таких операцій.
Таким чином, з наведених положень законодавства випливає, що підставою виникнення у платника права на податковий кредит є реальне здійснення операцій з придбання робіт/послуг з метою їх використання в оподатковуваних операціях, а також оформлення зазначених операцій необхідними документами первинного обліку, що містять достовірні відомості про обсяг та зміст господарської операції.
У відповідності до Інформаційного листа Вищого адміністративного суду України № 1936/11/13-11 від 01.11.2011 «Щодо підтвердження даних податкового обліку» документи та інші дані, що спростовують реальність здійснення господарської операції, яка відображена в податковому обліку, повинні оцінюватися з урахуванням специфіки кожної господарської операції - умов перевезення, зберігання товарів, змісту послуг, що надаються, тощо.
При цьому, сама собою наявність або відсутність окремих документів, а так само помилки у їх оформленні не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов'язаннях платника податків у зв'язку з його господарською діяльністю мали місце. Водночас наявність формально складених, але недостовірних первинних документів, відповідність яких фактичним обставинам спростована належними доказами, не є безумовним підтвердженням реальності господарської операції.
Правила утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджені наказом Державного комітету України з питань житлово - комунального господарства від 17.05.2005 № 76 (далі - Правила).
Пункт 2.1. Правил регламентує систему технічного огляду жилих будинків. Так, система технічного огляду жилих будинків включає проведення планових та позапланових оглядів. Планові огляди житлових будинків розподіляються на загальні та профілактичні. Загальні огляди передбачають комплексне обстеження комісією елементів приміщень будинку, а також їх зовнішнього благоустрою з метою визначення технічного і санітарного стану, виявлення несправностей і прийняття рішень щодо їх усунення, а також визначення готовності будинків до експлуатації в наступний період. Загальний огляд проводиться з періодичністю два рази на рік - навесні та восени (весняний та осінній огляди). Форма акта загального огляду жилого будинку наведена у додатку 1 ( п. 2.1.1. Правил).
Загальний огляд здійснюється комісією, до складу якої входять відповідні спеціалісти виконавця послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій та представники громадських організацій, правління ЖБК та ОСББ. У разі необхідності до складу комісій можуть включатися спеціалісти - експерти проектних інститутів та спеціалізованих організацій (п. 2.1.3. Правил).
Профілактичні огляди жилих будинків та їх конструктивних елементів здійснюються відповідними спеціалістами виконавця послуг відповідно до встановленої періодичності (п. 2.1.4 Правил).
При профілактичних оглядах потрібно здійснювати контроль за виконанням власниками, наймачами (орендарями) умов договору. У разі необхідності власникам, наймачам (орендарям) рекомендується виконати роботи з ремонту жилих приміщень чи обладнання, які згідно з договором входять в їх обов'язки.
Профілактичне обслуговування будинків є складовою технічного обслуговування і полягає в усуненні дрібних несправностей елементів будинків з метою забезпечення їх безперебійної роботи, а також попередження порушень санітарно - гігієнічних вимог до приміщень будинків, налагодження та регулювання окремих видів технічних пристроїв.
Періодичність проведення профілактичного обслуговування елементів жилих будинків та граничні строки невідкладної ліквідації виявлених несправностей елементів жилих будинків наведена відповідно у додатках 2 та 3.
Графіки профілактичного обслуговування елементів жилих будинків та їх результати записуються в відповідних журналах (п. 2.1.5 Правил).
Позапланові огляди передбачають огляд окремих елементів будинку або приміщень після злив, ураганних вітрів, сильних снігопадів, повеней та інших явищ стихійного характеру, що викликають ушкодження окремих елементів будинків, а також у разі аварій на зовнішніх комунікаціях чи при виявленні деформації конструкцій і несправності інженерного обладнання, що порушують умови нормальної експлуатації.
Позапланові огляди проводяться комісією або окремими працівниками виконавця послуг у залежності від обсягу та характеру пошкоджень, що виникли (п. 2.2.1 Правил).
Виявлені у процесі загального та позапланового огляду несправності та причини, що їх викликали, а також технічний стан елементів жилого будинку записуються в журналі обліку результатів огляду.
Журнал обліку результатів огляду жилих будинків заводиться виконавцем послуг на будинок чи групу будинків, залежно від кількості поверхів, рівня благоустрою та інших характеристик.
Відомості, що заносяться до журналу, є вихідними даними для визначення технічного стану елементів будинку та його обладнання.
Відповідальність за ведення і збереження журналу обліку результатів огляду будинків покладається на майстра (техніка) технічної дільниці.
Узагальнені відомості про технічний стан жилого будинку та про проведені ремонти відображаються щорічно в технічному паспорті будинку.
Виявлені під час оглядів дефекти, деформації конструкцій або обладнання будинків, що можуть призвести до зниження несучої спроможності й стійкості конструкцій або будинків, обвалів чи порушення нормальної роботи обладнання, усуваються виконавцем послуг із залученням, у разі необхідності, спеціалізованої організації.
Виконавець послуг повинен уживати термінових заходів для забезпечення безпеки людей, попередження подальшого розвитку деформацій, а також негайно інформувати про те, що трапилося, власника будинку чи уповноважену ним особу (п. 2.2.2.Правил).
На підставі актів оглядів необхідно в місячний термін:
а) скласти перелік (за результатами весняного огляду) заходів і встановити обсяги робіт, необхідних для підготовки будинку і його інженерного обладнання до експлуатації в наступний осінньо-зимовий період;
б) уточнити обсяги робіт із поточного ремонту (за результатами весняного огляду на поточний рік і осіннього огляду - на наступний рік), а також виявити несправності й ушкодження, усунення яких потребує капітального ремонту;
в) перевірити готовність (за результатами осіннього огляду) кожного будинку до експлуатації в осінньо-зимових умовах (п.2.2.3.Правил).
Проведений поточний ремонт жилого будинку підлягає прийманню комісією у складі: представників власника будинку (об'єднання співвласників багатоквартирного будинку, житлово-будівельного кооперативу, будинкового комітету, тощо) та виконавця послуг (п. 2.4.6 Правил).
Позивачем до суду не надані журнали про результати проведення планових та позапланових оглядів.
Позивачем також не надані акти оглядів, які б підтвердили необхідність проведення робіт, що були замовлені КП «Жилсервіс -1» ДМР у ТОВ «Енергія ТМ».
Наказом Державного комітету України з питань житлово - комунального господарства від 10.08.2004 № 150 затверджений Примірний перелік послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій та послуг з ремонту приміщень, будинків, споруд.
Відповідно до п. 1.1.8 Правил утримання будинків і споруд та прибудинкових територій в частині утримання та ремонту дахів та покрівель включає в себе: промазування замазкою свищів, ділянок гребенів стальної покрівлі; укріплення парапетних огороджень; засклення та зачинення слухових вікон на горищах; закриття і розкриття продухів на горищах; очищення дахів та покрівель від сміття, бруду, листя; скидання з дахів та покрівель снігу та льоду; закріплення зірваних сталевих листів на спусках, окремих покриттях.
Стосовно послуг, отриманих від ТОВ «Спецкомунгосп», суд зазначає, що пункт 3.5 Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій містить конкретний перелік робіт, які мають здійснюватися під час прибирання прибудинкової території.
Однак, в актах надання послуг та податкових накладних, складених ТОВ «Спецкомунгосп», не конкретизовано вид послуг згідно затвердженого переліку.
Як зазначено в Інформаційному листі ВАС України від 02.06.2011 №742/11/13 необхідно перевірити фізичні, технічні та технологічні можливості певної особи до вчинення тих чи інших дій, що становлять зміст господарської операції, як - от: наявність кваліфікованого персоналу, основних фондів, у тому числі транспортних засобів для перевезення або виробництва, приміщень для зберігання товарів тощо, якщо такі умови необхідні для здійснення певної операції; можливість здійснення операцій з відповідною кількістю певного товару у відповідні строки з урахуванням терміну його придатності, доступності на ринку тощо; наявність відповідних ліцензій та інших дозвільних документів, що необхідні для ведення певного виду господарської діяльності.
Судам слід ураховувати, що наявність укладеного між учасниками господарської операції цивільно - правового договору або відсутність визнання такого договору недійсним або нікчемним сама собою не свідчить про реальність вчинення відповідної операції.
Про відсутність факту здійснення господарської операції можуть свідчити, зокрема, такі обставини: результати, відображені у даних податкового обліку будь-кого з учасників господарської операції, фактично не настали внаслідок відсутності відповідних дій будь-кого з учасників такої операції (наприклад, відображення отримання послуг без їх фактичного надання або в разі їх надання іншою особою, ніж та, що вказана у даних податкового обліку чи первинних документах; імітація купівлі товару в особи, яка ніколи його не продавала тощо).
З актів наданих послуг, підписаних між позивачем та ТОВ «Спецкомунгосп» неможливо встановити обсяг наданих послуг, кількість, затрати годин, також не розкрито зміст задекларованих послуг, а саме: що увійшло до поняття прибирання прибудинкової території, за якими адресами було здійснено таке прибирання. Тобто, з вказаних актів наданих послуг фактично неможливо провести зв'язок з діяльністю та потребами Товариства у відповідний період.
Окрім того, з податкових накладних, складених ТОВ «Енергія ТМ» та ТОВ «Спецкомунгосп» неможливо встановити конкретний зміст та обсяг наданих послуг, відтак вказані документи не можуть бути належним доказом реального вчинення господарських операцій.
Означені недоліки у своїй сукупності позбавляють зазначені документи сили первинних документів, що підтверджують факт здійснення господарських операцій між позивачем та ТОВ «Енергія ТМ» та ТОВ «Спецкомунгосп».
Позивачем не надано доказів використання придбаних послуг в оподатковуваних операціях в межах господарської діяльності. Вказані обставини свідчать, що означені послуги (роботи) за спірними договорами у власній господарській діяльності позивачем не використовувалися, що свідчить про відсутність зв'язку зазначених послуг (робіт) з господарською діяльністю позивача.
Слід також зазначити, що наявність первинних документів є обов'язковою, але не достатньою умовою для формування податкового кредиту, оскільки факт виконання зобов'язання за правочином зумовлює складання й інших документів, а тому, формальне складення лише первинного документа не є беззаперечним доказом реальності конкретної господарської операції. Податковий кредит з ПДВ може бути сформований платником податків лише за реально проведеною господарською операцією, тобто за господарською операцією, яка спричинила зміни у структурі та стані активів і зобов'язань суб'єкта господарювання, за умови, що проведення господарської операції підтверджується також і іншими документами, складання яких передбачено законодавством та є загальноприйнятим за звичаями ділового обороту.
Суд також зазначає, що податковим законодавством не встановлено конкретного переліку первинних документів, складанням яких мають опосередковуватись ті чи інші господарські операції. Однак критерієм зменшення бази оподаткування податку на додану вартість є можливість на підставі наявних документів зробити беззаперечний висновок про те, що витрати фактично понесені на придбання товарів/послуг в подальшому будуть спрямовані на отримання доходу.
Враховуючи те, що наданими первинними документами не розкрито зміст господарських операцій між КП «Жилсервіс -1» ДМР та ТОВ «Енергія ТМ», ТОВ «Спецкомунгосп», не підтверджено доцільності та можливості використання придбаних послуг в господарській діяльності, суд дійшов висновку про відсутність підстав для віднесення позивачем до податкового кредиту суми ПДВ у розмірі 127489,00 грн., сплаченої за вищевказаними операціями з ТОВ «Енергія ТМ» та ТОВ «Спецкомунгосп».
Слід зазначити, що обов'язок підтвердити правомірність та обґрунтованість сформованого податкового кредиту належними документами первинного обліку покладається на платника -покупця товарів (робіт/послуг), позаяк саме він є суб'єктом, який зменшує суму податкового зобов'язання з податку на додану вартість , що підлягає перерахуванню до бюджету, на суму податкового кредиту, визначеного постачальником .
Відмова в отриманні податкової вигоди за наявності у документах платника недостовірних та суперечливих відомостей є його податковим ризиком.
Суд відмічає, що з метою підтвердження обґрунтованості заявленої податкової вигоди встановленню підлягає їх об'єктивний предметний зв'язок з фактами та результатами реальної підприємницької або іншої діяльності, що слугує підставою для висновку про достовірність представлених первинних документів, у тому числі щодо відомостей про учасників та умови господарських операцій.
Відтак, хоча з огляду на принцип індивідуальної відповідальності платника у сфері податкових правовідносин платник не є відповідальним за протиправні дії третіх осіб, що перебувають поза межами його впливу та контролю, однак несприятливі наслідки недостатньої обережності у підприємницькій діяльності мають покладатися на особу, якою були укладені відповідні правочини, та не можуть бути перенесені на бюджет шляхом зменшення податкових зобов'язань та здійснення необґрунтованих виплат з бюджету. Аналогічна позиція викладена в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 16.04.2014 по справі № К/800/3230/13, номер судового рішення в ЄДРСР № 38692797.
Судом в процесі розгляду справи не встановлено рух активів від ТОВ «Енергія ТМ» та ТОВ «Спецкомунгосп» до КП «Жилсервіс -1 » ДМР в процесі здійснення господарських операцій та взагалі їх реальності.
З урахуванням викладеного, суд доходить висновку, що позивачем не підтверджено реальність здійснення господарської операції по правовідносинам з вищевказаним контрагентом, а саме: факт укладення договору про надання послуг, складання між сторонами податкових накладних не може свідчити про реальність здійснення господарської операції за вказаним договором, з урахуванням вимог ст. ст. 1, 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».
Відповідно до ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України ( далі - КАС України), кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.
Як зазначено в ч. 2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Суд вважає, що відповідачем надано достатні докази, які свідчать про те, що оскаржені податкові повідомлення - рішення прийняті в межах повноважень податкового органу та у спосіб, що передбачений Конституцією та Законами України, обґрунтовано та правомірно. У той же час, позивач не довів обставин в обґрунтування заявлених позовних вимог, у зв'язку з чим суд дійшов висновку про відсутність підстав для їх задоволення. Таким чином, позивачем безпідставно віднесено до складу податкового кредиту у листопаді 2014 року по взаємовідносинам з ТОВ «Енергія ТМ» та ТОВ «Спецкомунгосп» суму ПДВ у розмірі 127489,00 грн., в результаті чого відбулося заниження податкових зобов'язань з ПДВ.
Згідно статті 94 КАС України, у разі відмови в задоволенні позову судові витрати не присуджуються на користь сторони з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова або службова особа).
Керуючись статтями 11, 14, 70, 71, 72, 86, 94, 159-163, 167, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,
Постанова суду може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги через Дніпропетровський окружний адміністративний суд з одночасним направленням копії апеляційної скарги особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі складення постанови у повному обсязі, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

У разі якщо справа розглядалась судом за місцезнаходженням суб'єкта владних повноважень і він не був присутній у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, але його було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо у суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Повний текст постанови складено 11 липня 2016 року.

Суддя О.В. Царікова