Справа № 465/11787/13-а
Суддя: Обрізко Ігор Михайлович
Дата ухвалення: 2016-11-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 листопада 2016 року Справа № 876/7753/16

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі

головуючого судді Обрізко І.М.

суддів Левицької Н.Г., Сапіги В.П.

за участю секретаря судового засідання Сідельник Г.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Франківського районного суду м. Львова від 10 листопада 2014 року у справі за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_1 до Франківської районної адміністрації Львівської міської ради, треті особи ЛКП «Вулецьке», ОСОБА_3 про скасування розпорядження, -

В С Т А Н О В И В

18.12.2013 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 звернулися в суд із адміністративним позовом до Франківської районної адміністрації Львівської міської ради у якому просять скасувати розпорядження від 20.11.2013 року № 501 «Про демонтаж металевої огорожі на вул. Княгині Ольги, 11-13».

В обґрунтування позовних вимог позивачі посилаються на те, що оскаржене розпорядження є протиправним, так як винесене без відома та згоди позивачів, які проживають у будинку АДРЕСА_1 Вважають, що спірна огорожа, яку ЛКП «Вулецьке» зобов'язано демонтувати, існує більше 30-ти років та не порушує жодних прав мешканців.

Постановою Франківського районного суду м. Львова від 10.11.2014 року у задоволенні позову відмовлено. Суд виходив з того, що розпорядження не порушує прав чи інтересів, ніяких обов'язків на них не покладає і ні до нічого не зобов'язує.

Не погодившись із вказаним судовим рішенням сторона позивача подала апеляційну скаргу, з якої, підставою для прийняття оскаржуваного розпорядження слугувала доповідна записка ЛКП «Вулецьке» щодо подальшої експлуатації металевої огорожі, хоча на зборах мешканців будинку № 11 та 13 по вул. Кн.Ольги у м. Львові, більшістю не заперечували її існування, виходячи з акту від 04.11.2013 року.

Крім того, районна адміністрація повинна була діяти у відповідності до ч. 7 ст. 376 ЦК України, а не скасовувати своє попереднє розпорядження. Подібне суперечить і рішенню КСУ № 27-рп/2009 від 16.04.2009 року.

Постановою ЛААС від 18.08.2015 року апеляційну скаргу задоволено, скасовано рішення суду першої інстанції та визнано протиправним розпорядження.

Суд виходив з того, що питання самочинного будівництва та його наслідків регулює ст. 376 ЦКУ. Так, знесення самочинного будівництва та його наслідків можливе добровільно особою, яка його здійснила, а також за наявності для цього підстав, примусово, однак лише за рішенням суду, зокрема, ухваленням за позовом відповідного органу місцевого самоврядування. Отже спірне розпорядження прийняте за відсутності повноважень у відповідача та підміни таким чином суд. Суд врахував правові позиції ВСУ від 19.11.2014 року №6-180цс14 та від 17.12.2014 року №6-137цс14.

Вищим адміністративним судом України від 29.09.2016 року скасовано рішення апеляційного суду та скеровано справу на новий апеляційний розгляд. Суд виходив з того, що металева огорожа не є самочинним будівництвом, так як не є нерухомим майном. Самочинне будівництво належить відрізняти від поняття «самочинне встановлення малої архітектурної форми». До малих архітектурних форм належить, зокрема, огорожі, ворота, грати.

Відповідно до підп. 12.2.6 ухвали Львівської міської ради від 21.04.2011 року № 376, самочинно встановленні МАФи підлягають демонтажу без попереднього судового розгляду. Відтак виконавчий орган місцевої ради має право на демонтаж самочинно встановлених МАФів, зокрема огорожі. Разом з тим апеляційним судом не досліджено обставини справи, що мають значення для правильного вирішення спору.

Згідно ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що місцевий суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Судом встановлено, що 20.11.2013 року Франківською районною адміністрацією Львівської міської ради було видано розпорядження № 501 «Про демонтаж металевої огорожі по вул. Кн.Ольги 11-13 у м. Львові», яким зобов'язано ЛКП «Вулецьке» демонтувати металеву сітчасту огорожу, яка встановлена на земельній ділянці зі сторони торцевого фасаду будинків № 11 та № 13 вул. Кн.Ольги у м. Львові . (а.с.4).

Підставою для прийняття даного розпорядження була доповідна записка ЛКП «Вулецьке» щодо подальшої експлуатації металевої огорожі, яка встановлена на земельній ділянці зі сторони торцевого фасаду будинків № 11 та № 13 вул. Кн.Ольги у м. Львові від 04.11.2013 року (а.с.35).

Дана доповідна записка була складеною за результатами зустрічі із мешканцями будинків № 11 та № 13 вул. Кн.Ольги у м. Львові від 22.08.2013 року, за участю в.о. директора ЛКП «Вулецьке» та в процесі якої, було встановлено, що більшість мешканців не заперечують проти залишення огорожі, що також стверджується актом від 04.11.2013 року (а.с.37-39).

Як вбачається із відповіді Департаменту містобудування Львівської міської ради № 2401-3вих.-1666 від 31.10.2013 року, на звернення ОСОБА_3, 16.11.2012 року виконавчим комітетом Львівської міської ради прийняте рішення № 800 «Про затвердження стандартів адміністративних послуг, які надає управління архітектури департаменту містобудування, примірних вимог до архітектурно-планувальної частини проекту, вимог до містобудівного розрахунку з техніко-економічними показниками запланованого об'єкту будівництва для ділянок передбачених для продажу на земельних торгах та вимог до ескізу намірів забудови земельних ділянок», яким встановлено перелік документів для отримання висновку про можливість заміни існуючої чи встановленої нової огорожі зі сторони магістральних вулиць і доріг та між суміжними землекористувачами. Окрім того, як зазначено у відповіді, для узаконення самовільно встановлених господарських споруд необхідно першочергово вирішити питання землекористування (а.с.10).

Однак, в супереч зазначених вимогам, позивачами не надано суду жодних доказів щодо їхнього права на територію, на якій розташована металева сітка та доказів їхнього звернення до відповідача чи суду про узаконення металевої огорожі. Ними також не надано доказів, що огорожа належить позивачам.

Відповідно до частини 1 статті 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Тобто, об'єктом самочинного будівництва може бути житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно.

Колегія суддів звертає увагу на те, що металева огорожа, яка не є нерухомим майном, не може вважатись самочинним будівництвом.

Разом з тим, поняття «самочинне будівництво» належить відрізняти від поняття «самочинне встановлення малої архітектурної форми».

Так, статтею 21 Закону України від 06.09.2005 року № 2807-IV «Про благоустрій населених пунктів» визначено, що елементами (частинами) об'єктів благоустрою є, зокрема, малі архітектурні форми. Мала архітектурна форма - це елемент декоративного чи іншого оснащення об'єкта благоустрою. До малих архітектурних форм належать, зокрема, огорожі, ворота, ґрати.

Розміщення малих архітектурних форм здійснюється відповідно до цього Закону за рішенням власника об'єкта благоустрою з дотриманням вимог законодавства, державних стандартів, норм і правил.

Пунктом 2 частини 1 статті 13 Закону України від 06.09.2005 року № 2807-IV «Про благоустрій населених пунктів» до об'єктів благоустрою населених пунктів належать прибудинкові території.

Відповідно до підпункту 12.2.6 ухвали Львівської міської ради від 21.04.2011 року № 376 самочинно встановлені МАФи підлягають демонтажу без попереднього судового розгляду. Демонтаж, перевезення та зберігання самочинно збудованих МАФ здійснює особа, яка самочинно встановила МАФ, за власні кошти або відповідна районна адміністрація з подальшим відшкодуванням власниками витрат на демонтаж перевезення та зберігання самочинно збудованих МАФ їх власниками. Якщо у процесі демонтажу не звернулися зацікавлені особи і не надали документи, що засвідчують право власності на МАФ, то МАФ демонтується і перевозиться на майданчик тимчасового зберігання і знаходиться там до прийняття остаточного рішення відповідно до законодавства України.

Підпунктом 1.10 вказаної Ухвали передбачено, що самочинне встановлення (малої архітектурної форми, відкритого літнього майданчика, засобу зовнішньої реклами) - це встановлення малої архітектурної форми, відкритого літнього майданчика, засобу зовнішньої реклами, дозвіл на встановлення яких не видавався або закінчився і не був продовжений у передбачені терміни або був скасований у встановленому порядку.

Підсумовуючи вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку, що оскільки жодного дозволу не надавалось на встановлення огорожі, таку не узаконено станом на час виникнення спірних правовідносин, відтак суб'єкт владних повноважень діяв у відповідності до повноважень. Крім того, висновок суду касаційної інстанції в справі є обов'язковими до застосування нижчими судами у відповідності до ч. 1 ст. 72 КАС України.

З огляду на викладене, доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, а також відсутня невідповідність висновків суду обставинам справи.

Керуючись ст.ст. 160 ч.3, 195, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, Львівський апеляційний адміністративний суд,-

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, постанову Франківського районного суду м. Львова від 10 листопада 2014 року по справі № 2а-465/112/14 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня виготовлення ухвали в повному обсязі, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя І.М. Обрізко

Судді Н.Г. Левицька

В.П. Сапіга

Повний текст виготовлено 21.11.2016 року.