Справа № 803/1240/14
Суддя: Цвіркун Ю.І.
Дата ухвалення: 2016-11-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"01" листопада 2016 р. м. Київ К/800/6664/16

Вищий адміністративний суд України у складі:

головуючого суддіЦвіркуна Ю.І. (суддя-доповідач),
суддів Олендера І.Я.,
Шипуліної Т.М.,

за участю секретаря судового засідання Савченко А.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за касаційною скаргою Приватного підприємства «Універсам»

на постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 16.02.2016 року

у справі № 803/1240/14

за позовом Приватного підприємства «Універсам»

до Володимир-Волинської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Волинській області

про скасування податкової вимоги,

в с т а н о в и в:

Приватне підприємство «Універсам» звернулось до суду з адміністративним позовом до Володимир-Волинської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Волинській області про скасування податкової вимоги.

Постановою Волинського окружного адміністративного суду від 18.07.2014 у справі № 803/1240/14 позов задоволено. Визнано протиправною та скасовано податкову вимогу форми «Ю» від 04.06.2014 року №638-25, винесену Володимир-Волинською об'єднаною державною податковою інспекцією Головного управління Міндоходів у Волинській області.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 16.02.2016 року у справі № 803/1240/14 постанову Волинського окружного адміністративного суду від 18.07.2014 року скасовано і прийнято нову постанову, якою позов задоволено частково. Визнано протиправною і скасовано податкову вимогу від 04.06.2014 року форми «Ю» № 638-25, винесену Володимир-Волинською об'єднаною державною податковою інспекцією Головного управління Міндоходів у Волинській області в частині зазначення наявності у Приватного підприємства «Універсам» станом на 03.06.2014 року податкового боргу з податку на додану вартість в розмірі 1 052, 11 грн. У задоволенні решти позову відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду апеляційної інстанції, позивач звернувся до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення цього суду скасувати та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

У судовому засіданні представник позивача касаційну скаргу підтримав та просив її задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце проведення судового розгляду справи повідомлений належним чином.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасника процесу, перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права, правової оцінки обставин справи, колегія суддів встановила таке.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що Локачинським відділенням Володимир-Волинської ОДПІ сформовано та направлено позивачу податкову вимогу форми «Ю» № 638-25 від 04.06.2014 року на суму 241 987, 77 грн., до якої включено суму боргу по сплаті податку на додану вартість в розмірі 1 052, 11 грн. та штрафних (фінансових) санкцій за порушення законодавства про патентування, норм регулювання обігу готівки та застосування реєстраторів розрахункових операцій в розмірі 240 935, 66 грн.

Підставою для включення до спірної податкової вимоги суми боргу в розмірі 240 935, 66 грн. стала несплата позивачем узгодженої суми податкового зобов'язання за результатами судового оскарження рішень про застосування штрафних (фінансових) санкцій від 10.11.2010 року: №/12506, яким визначено суму штрафних фінансових санкцій в розмірі 587 579, 95 грн.; №/12505, яким визначено суму штрафних фінансових санкцій в розмірі 280, 00 грн.; №/12507, яким визначено суму штрафних фінансових санкцій в розмірі 2 180, 00 грн.

Так, встановлено, що за результатами їх судового оскарження постановою Волинського окружного адміністративного суду від 21.12.2010 року у справі № 2а-3194/10/0370 визнано протиправним та скасовано рішення Володимир-Волинської ОДПІ про застосування штрафних (фінансових) санкцій від 10.11.2010 року № /12506 та від 10.11.2010 року № /12507 в частині застосування до ПП «Універсам» штрафних (фінансових) санкцій в розмірі 1 020, 00 грн. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 18.03.2014 року у справі № 2а-3194/10/0370 постанову Волинського окружного адміністративного суду від 21.12.2010 року змінено. Визнано протиправним та скасовано рішення Володимир-Волинської об'єднаної державної податкової інспекції Волинської області про застосування штрафних (фінансових) санкцій від 10.11.2010 року № /12506 в частині застосування до Приватного підприємства «Універсам» штрафних фінансових санкцій в розмірі 348 074, 45 грн. та від 10.11.2010 року № /12507 в частині застосування до ПП «Універсам» штрафних (фінансових) санкцій в розмірі 1 020, 00 грн. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Задовольняючи позов у цій справі, суд першої інстанції виходив з того, що вказана податкова вимога прийнята безпідставно, оскільки у ПП «Універсам» відсутня заборгованість із сплати податку на додану вартість в розмірі 1 052, 11 грн., а застосовані штрафні санкції в розмірі 240 935, 66 грн. відповідно до вимог законодавства, чинного на час їх застосування, були адміністративно-господарськими санкціями і у разі несплати не набували статусу податкового боргу.

Суд апеляційної інстанції у частині неправомірності податкової вимоги в розмірі 240 935, 66 грн. не погодився із позицією суду першої інстанції та, відмовляючи у цій частині позовних вимог, виходив з того, що на момент набрання законної сили судовим рішенням у справі у справі № 2а-3194/10/0370 щодо оскарження рішень про застосування штрафних (фінансових) санкцій набрав чинності Податковий кодекс України, відповідно до положень якого штрафні (фінансові) санкції, зокрема, за порушення законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, віднесено до грошового зобов'язання.

Колегія суддів суду касаційної інстанції, з урахуванням норм законодавства, чинних на час виникнення відповідних правовідносин, погоджується з висновками суду першої інстанції щодо задоволення позову, зважаючи на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 238 Господарського кодексу України за порушення встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності до суб'єктів господарювання можуть бути застосовані уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування адміністративно-господарські санкції, тобто заходи організаційно-правового або майнового характеру, спрямовані на припинення правопорушення суб'єкта господарювання та ліквідацію його наслідків.

Згідно із ч. 1 ст. 250 Господарського кодексу України адміністративно-господарські санкції можуть бути застосовані до суб'єкта господарювання протягом шести місяців з дня виявлення порушення, але не пізніш як через один рік з дня порушення цим суб'єктом встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності, крім випадків, передбачених законом.

На час виникнення порушення та застосування штрафних санкцій спеціальним законом з питань оподаткування, який установлював порядок погашення зобов'язань юридичних або фізичних осіб перед бюджетами та державними цільовими фондами з податків і зборів (обов'язкових платежів), включаючи збір на обов'язкове державне пенсійне страхування та внески на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, нарахування і сплати пені та штрафних санкцій, що застосовуються до платників податків контролюючими органами, у тому числі за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності, та визначав процедуру оскарження дій органів стягнення, був Закон України від 21.12.2000 року № 2181-III «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами».

Відповідно до визначення, наведеного в п. 1.2 ст. 1 цього Закону податкове зобов'язання - це зобов'язання платника податків сплатити до бюджетів або державних цільових фондів відповідну суму коштів у порядку та у строки, визначені цим Законом або іншими законами України.

Як свідчать матеріали справи, до позивача застосовано штрафні (фінансові) санкції, зокрема, відповідно до Указу Президента України № 436/95 від 12.06.1995 року «Про застосування штрафних санкцій за порушення норм з регулювання обігу готівки», Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», Закону України «Про патентування деяких видів підприємницької діяльності».

Отже, застосовані до позивача штрафні (фінансові) санкції є різновидом адміністративно-господарських санкцій і на них не розповсюджувалися положення щодо узгодження податкового зобов'язання, встановлені Законом України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами і державними цільовими фондами».

З приводу висновків суду апеляційної інстанції щодо набуття статусу узгодженої суми в розмірі 240 935, 66 грн. в період дії Податкового кодексу України, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що оскарження позивачем в судовому порядку зазначених рішень про застосування штрафних (фінансових) санкцій є реалізацією права суб'єкта господарювання та, відповідно, не може впливати на перебіг строку звернення податкового органу до суду з позовом про стягнення штрафних (фінансових) санкцій, застосованих вказаними рішеннями.

Відповідно до частини 1 статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Як слідує з Рішення Конституційного Суду України від 09.02.1999 року №1/99-рп, частину першу статті 58 Конституції України щодо дії нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Отже, склад правопорушення та відповідальність за його вчинення визначаються за змістом тих законодавчих норм, які були чинними на час вчинення відповідного правопорушення та не можуть бути змінені разом із зміною законодавчих норм (зокрема, в разі втрати чинності нормативно-правовим актом або набрання чинності новим нормативно-правовим актом, який регулює ті самі суспільні відносини).

Відтак, штрафні санкції за вказані порушення не належали до податкових зобов'язань, а тому не могли бути віднесеними до податкового боргу відповідно до чинного на час виникнення спірних правовідносин законодавства, тому орган державної податкової служби не вправі був надсилати платникам податків податкові вимоги про їх сплату, оскільки вони не відносились до податкових зобов`язань.

Зважаючи на викладене, суд першої інстанції, з яким погоджується колегія суддів Вищого адміністративного суду України, дійшов обґрунтованого висновку про протиправність дій податкового органу з віднесення штрафних (фінансових) санкцій у розмірі 240 935, 66 грн. до заборгованості позивача зі сплати податків і зборів (податкового боргу).

В свою чергу, судом першої інстанції, з чим погодився суд апеляційної інстанції, встановлено, що у ПП «Універсам» відсутня будь-яка заборгованість по сплаті податку на додану вартість в сумі 1 052, 11 грн. у бюджет, у тому числі і на дату винесення вимоги, що підтверджено представником відповідача в судовому засіданні.

Таким чином, скасування судом апеляційної інстанції рішення суду першої інстанції у відповідній частині та ухвалення аналогічного з тих же підстав, є помилковим.

Відповідно до ст. 226 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції скасовує судове рішення суду апеляційної інстанції та залишає в силі рішення суду першої інстанції, яке ухвалено відповідно до закону і скасоване або змінене помилково.

Отже, прийняте апеляційним судом нове рішення у справі підлягає скасуванню, а постанова суду першої інстанції - залишенню в силі відповідно до ст. 226 Кодексу адміністративного судочинства України.

За таких обставин касаційна скарга підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 220, 221, 226, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

у х в а л и в:

Касаційну скаргу Приватного підприємства «Універсам» задовольнити.

Постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 16.02.2016 року у справі № 803/1240/14 скасувати.

Постанову Волинського окружного адміністративного суду від 18.07.2014 у справі № 803/1240/14 залишити в силі.

Ухвала набирає законної сили у порядку та строки, передбачені статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України, та на неї може бути подана заява про перегляд судових рішень Верховним Судом України з підстав та в порядку, передбачених статтями 236-239-1 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий Ю.І.Цвіркун

Судді І.Я.Олендер

Т.М.Шипуліна