Справа № 320/4408/16-а(2а/320/162/16)
Суддя: Семененко Я.В.
Дата ухвалення: 2016-11-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

17 листопада 2016 рокусправа № 320/4408/16-а провадження №2а/320/162/16

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Семененка Я.В.

суддів: Бишевської Н.А. Добродняк І.Ю

за участю секретаря судового засідання: Лащенка Р.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області

на постанову Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 30 серпня 2016 року по справі №320/4408/16-а (провадження №2а/320/162/16) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання протиправними дій та зобов'язання певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив:

1)визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області щодо припинення виплати позивачу пенсії за вислугу років, призначеної відповідно до ст.12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб»;

2)зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області поновити позивачу виплату призначеної у 2012 році довічно пенсії з 01.06.2015р.

В обґрунтування заявлених вимог ОСОБА_1 посилався на те, що з вересня 2012 року він перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Запорізькій області та отримував пенсію за вислугу років, призначену відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». З 01.04.2015р. виплату пенсії було припинено з тих підстав, що з 01.04.2015р. набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015р. №213 - VІІІ, яким, зокрема, внесено зміни до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». Вказуючи на те, що з 01.06.2015р. законодавчо визначені обмеження щодо виплати пенсії відсутні, позивач просив його позов задовольнити.

Постановою Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 30 серпня 2016 року позов задоволено, а саме:

визнано дії Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області щодо зупинення виплати ОСОБА_1 пенсії за вислугу років, призначеної відповідно до ст.12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» з 01.06.2015 року протиправними;

зобов'язано Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області поновити виплату ОСОБА_1 пенсії за вислугу років, призначеної відповідно до ст.12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» з 01.06.2015 року.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, Головне управління Пенсійного

фонду України в Запорізькій області подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального права, просить постанову суду скасувати та прийняти нову постанову про відмову у задоволенні позову. Апеляційна скарга фактично обґрунтована незгодою з висновками суду першої інстанції щодо наявності у позивача права на виплату пенсії у період з 01.06.2015р., оскільки судом не враховано змін у чинному законодавстві, якими змінено правове регулювання виплати пенсій працюючим пенсіонерам.

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, правову оцінку досліджених судом доказів по справі, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

Встановлені обставини справи свідчать про те, що ОСОБА_1 працює на посаді начальника Мелітопольського міського відділу управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області та є державним службовцем.

З вересня 2012 року позивач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Запорізькій області та отримував пенсію за вислугу років, призначену відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

З 01.04.2015 року Головним управлінням Пенсійного фонду України в Запорізькій області припинено виплату позивачу пенсії за вислугу років.

На письмове звернення ОСОБА_1 про надання роз'яснень щодо причин припинення виплати пенсії, відповідач Листом від 06.05.2016 за вих. 407/С-9 повідомив позивача про те, що згідно ч.1 ст. 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015р. №213 - VІІІ, який набрав чинності з 01.04.2015р.) тимчасово, у період з 1 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року, особам, яким пенсія призначена відповідно до цього Закону (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"), у період роботи на посадах, які дають право на призначення пенсії або щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених законами України "Про статус народного депутата України", "Про державну службу", "Про прокуратуру", "Про судоустрій і статус суддів", пенсії, призначені відповідно до цього Закону, не виплачуються.

Оскільки, ОСОБА_1 перебуває на державній службі, то відповідачем вказано на відсутність правових підстав для виплати позивачу пенсії з 01.04.2015 року.

Позивач не погодився із діями відповідача щодо припинення виплати йому пенсії, у зв'язку з чим звернувся до суду з даним позовом.

Вирішуючи спірні правовідносини між сторонами, суд першої інстанції виходив з того, що станом на 01.04.2015 року посада, на якій працює позивач, давала право на призначення пенсії в порядку Закону України «Про державну службу», у зв'язку з чим відповідачем правомірно було припинено виплату пенсії позивачу з вказаної дати. В той же час, суд вказав на те, що пунктом 5 Розділу III Прикінцевих положеннях Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015р. № 213-VIII передбачено, що у разі неприйняття до 1 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 1 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до законів України "Про державну службу", "Про прокуратуру", "Про судоустрій і статус суддів", "Про статус народного депутата України", "Про Кабінет Міністрів України", "Про судову експертизу", "Про Національний банк України", "Про службу в органах місцевого самоврядування", "Про дипломатичну службу", Податкового та Митного кодексів України, Положення про помічника-консультанта народного депутата України.

Враховуючи те, що з 01.06.2015р. для позивача, як державного службовця, скасовано норми, що надають право на призначення пенсії відповідно до Закону України "Про державну службу", суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність правових підстав для невиплати позивачу пенсії, яку призначено на підставі Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» з 01.06.2015р.

З такими висновками суду першої інстанції суд апеляційної інстанції погоджується з наступних підстав.

Згідно ч.1 ст. 54 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" (в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015р. №213 - VІІІ, який набрав чинності з 01.04.2015р.):

Тимчасово, у період з 1 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року, особам, яким пенсія призначена відповідно до цього Закону (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"), у період роботи на посадах, які дають право на призначення пенсії або щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених законами України "Про статус народного депутата України", "Про державну службу", "Про прокуратуру", "Про судоустрій і статус суддів", пенсії, призначені відповідно до цього Закону, не виплачуються. Після звільнення з роботи виплата пенсії відповідно до цього Закону поновлюється.

Отже, вказаними положеннями закону обмежено право особи на отримання пенсії, призначеної відповідно до цього Закону, у разі якщо така особа працює на посаді, яка дає право на призначення пенсії, зокрема, передбаченої Законом України «Про державну службу».

Разом з тим, відповідно до пункту 5 розділу III «Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015року № 213-VIII (далі Закон № 213) у разі неприйняття до 01 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому чисті спеціальних, на загальних підставах з 01 червня 2015 скасовуються норми щодо пенсійною забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до законів України "Про державну службу", «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», «Про статус народних депутатів України», «Міністрів України», «Про судову експертизу", «Про національний банк України», «Про службу в органах місцевого самоврядування», «Про дипломатичну службу», Податкового та Митного кодексів України, Положення про помічника-консультанта народного депутата України.

Оскільки, вказаний в пункті 5 розділу III «Прикінцеві положення» Закону №213 закон щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах до 01 червня 2015 року не прийнятий, то з вказаної дати втратили чинність, зокрема, норми Закону України «Про державну службу» щодо пенсійного забезпечення і відповідно пенсії за цим Законом не призначаються.

Таким чином, з 01.06.2015р. посада, на якій працює позивач, не дає право на призначення пенсії в порядку та на умовах, передбачених Законом України «Про державну службу», а отже, передбачені статтею 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» обмеження щодо виплати пенсії, перестали існувати з вказаної дати.

З огляду на встановлені обставини справи, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що з 01.06.2015р. виплата пенсії, призначеної позивачу відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», підлягає відновленню у зв'язку з відсутністю підстав для її невиплати.

Разом з тим, колегія суддів вважає за необхідне зазначити про те, що у спірному випадку можливо лише ставити питання про поновлення виплати пенсії позивачу по 31.12.2015р., оскільки з 01.01.2016р. змінилося правове регулювання виплат пенсій працюючим пенсіонерам.

Так, відповідно до ст.54 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (в редакції з 01.01.2016р.) тимчасово, у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року, особам (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи, ветеранів військової служби та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"), які працюють на посадах та на умовах, передбачених законами України "Про державну службу", "Про прокуратуру", "Про судоустрій і статус суддів", призначені пенсії/щомісячне довічне грошове утримання не виплачуються. Після звільнення з роботи виплата пенсії відповідно до цього Закону поновлюється.

Таким чином, ст.54 Закону, у вказаній редакції, не передбачає такої підстави для припинення пенсії як робота на посадах, які дають право на призначення пенсії, зокрема, передбаченої Законом України «Про державну службу». З 01.01.2016р. сам факт роботи на посадах та на умовах, які передбачені, зокрема, Законом України «Про державну службу» є підставою для припинення виплати пенсій, призначених у відповідності до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

З огляду на встановлені обставини справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та ухвалено законне і обґрунтоване рішення, у зв'язку з чим підстав для його скасування, в межах доводів апеляційної скарги, не існує.

На підставі викладеного, керуючись п.1 ч.1 ст.198, ст.200, 205, 206 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області залишити без задоволення, а постанову Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 30 серпня 2016 року по справі №320/4408/16-а (провадження №2а/320/162/16) - без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядку, визначеному ст.212 КАС України.

(Ухвалу у повному обсязі виготовлено 18.11.2016р.)

Головуючий: Я.В. Семененко

Суддя: Н.А. Бишевська

Суддя: І.Ю. Добродняк