Справа № 2а/0270/2995/12
Суддя: Кузьмишин В.М.
Дата ухвалення: 2016-11-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 2а/0270/2995/12 Головуючий у 1-й інстанції: Жернаков М.В.

Суддя-доповідач: Кузьмишин В.М.

10 листопада 2016 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Кузьмишина В.М.

суддів: Сушка О.О. Боровицького О. А.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 17 вересня 2012 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Хмельницького обласного управління юстиції Міністерства юстиції України, Територіального управління Державної судової адміністрації України в Хмельницькій області про визнання протиправною бездіяльності, стягнення заборгованої заробітної плати та зобов'язання до вчинення дій,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_2 звернувся до суду з адміністративним позовом до Хмельницького обласного управління юстиції Міністерства юстиції України, Територіального управління Державної судової адміністрації України в Хмельницькій області, у якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просив суд визнати протиправною бездіяльність Хмельницького обласного управління юстиції за період з 01 серпня 1996 року по 31 грудня 2002 року та визнати протиправною бездіяльність Територіального управління Державної судової адміністрації в Хмельницькій області за період з 01 січня 2003 року по 31 грудня 2005 року щодо ненарахування та не виплати йому заробітної плати в повному розмірі; стягнути на користь позивача заборговану заробітну плату з Хмельницького обласного управління юстиції в розмірі 17219,36 грн. за період з 01 серпня1996 року по 31 грудня 2002 року, з Територіального управління Державної судової адміністрації в Хмельницькій області - 79704,03 грн. за період з 01 січня 2003 року по 31 грудня 2005 року; зобов'язати провести індексацію та нарахування компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати при проведенні виплати заборгованої заробітної плати Хмельницьким обласним управлінням юстиції за період з 01 серпня 1996 року по 31 грудня 2002 року, Територіальним управлінням Державної судової адміністрації в Хмельницькій області - за період з 01 січня 2003 року по 31 грудня 2005 року; стягнути на користь позивача судові витрати в сумі 2200 грн.

Постановою Вінницького окружного адміністративного суду від 17 вересня 2012 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погодившись із прийнятим судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. В обґрунтування апеляційної скарги апелянт послався на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що, на його думку, призвело до неправильного вирішення спору.

Ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 20 березня 2013 року апеляційну скаргу позивача залишено без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 21 вересня 2016 року скасовано ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 20 березня 2013 року, справу направлено до суду апеляційної інстанції на новий судовий розгляд.

Ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 18 жовтня 2016 року адміністративну справу прийнято до свого провадження та призначено до судового розгляду.

Сторони в судове засідання не з'явилися, хоча про дату, час і місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином, що підтверджується матеріалами адміністративної справи.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 197 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодної з осіб, які беруть участь у справі, у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково, а постанову суду першої інстанції - скасувати, виходячи з наступного

Так, як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами адміністративної справи, ОСОБА_2 відповідно до Указу Президента України від 27 червня 1996 року № 482/96 призначений суддею Хмельницького районного суду. Указом Президента України від 23 березня 2004 року за № 358/2004 року у зв'язку з ліквідацією Хмельницького районного суду позивач був переведений на посаду судді до Хмельницького міськрайонного суду, де працював до 04.01.2011 року.

Вважаючи розмір своєї заробітної плати таким, що не відповідає вимогам закону, позивач звернувся до суду із вказаним позовом.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що заборгованість із заробітної плати позивача за період з серпня 2001 року по грудень 2005 року не підтверджується належними та допустимими доказами, що свідчить про безпідставність та необґрунтованість заявлених позовних вимог позивача.

Колегія суддів частково погоджується з висновками суду першої інстанції по суті спору, але із зазначенням нових мотивів для відмови у задоволенні позову, виходячи з наступного.

В силу вимог ч. 2 ст. 5 КАС України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частин першої та другої статті 44 Закону України від 15 грудня 1992 року № 2862-ХІІ "Про статус суддів" (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин, надалі - Закон №2862-XII) заробітна плата суддів складається з посадового окладу, премій, доплат за кваліфікаційні класи, надбавок за вислугу років та інших надбавок. Розміри посадових окладів суддів встановлюються у відсотковому відношенні до посадового окладу Голови Верховного Суду України і не можуть бути меншими від 50 відсотків його окладу. Посадовий оклад судді не може бути меншим від 80 відсотків посадового окладу голови суду, в якому працює суддя.

Згідно з частиною другою статті 8 Закону України від 24 березня 1995 року № 108/95-ВР "Про оплату праці" (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин; далі - Закон № 108/95-ВР) умови та розміри оплати праці працівників установ та організацій, що фінансуються з бюджету, визначаються Кабінетом Міністрів України.

Оплата праці працівників установ та організацій, що фінансуються з бюджету, здійснюється на підставі законодавчих та інших нормативних актів України, генеральної, галузевих, регіональних угод, колективних договорів у межах бюджетних асигнувань та інших позабюджетних доходів. Обсяги витрат на оплату праці працівників установ та організацій, що фінансуються з бюджету, затверджуються одночасно з бюджетом (стаття 13 Закону № 108/95-ВР).

Постановами №№ 513 та 514 з 1 червня 2005 року підвищено розміри посадових окладів, встановлено надбавки, доплати та порядок преміювання, зокрема, Голові Конституційного Суду України та Голові Верховного Суду України.

Постановою №865 Кабінет Міністрів України затвердив схеми посадових окладів, встановив надбавки, доплати та порядок преміювання інших керівників та суддів Конституційного Суду України, керівників та суддів інших судів загальної юрисдикції.

31 грудня 2005 року Кабінет Міністрів України прийняв постанову № 1310 "Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 3 вересня 2005 року № 865" (була чиною на час виникнення спірних відносин), якою, зокрема, пункт 5 постанови № 865 був викладений у такій редакції: "ця постанова набирає чинності з дня втрати чинності Указів Президента України від 10 липня 1995 року № 584, від 19 вересня 1996 року № 856, від 5 березня 2002 року № 220, від 25 листопада 2002 року № 1061, статей 3 та 4 Указу Президента України від 11 грудня 2002 року № 1150, абзацу першого статті 1 Указу Президента України від 23 лютого 2002 року № 173 у частині встановлення надбавки суддям військових місцевих та військових апеляційних судів".

Отже, Кабінет Міністрів України на період з 1 червня 2005 року по 1 січня 2006 року не привів посадові оклади суддів України у відповідність із вимогами статті 44 Закону № 2862-XII, а саме до встановленого цією нормою співвідношення з окладом Голови Верховного Суду України.

Таким чином, незважаючи на те, що розмір заробітної плати судді встановлений спеціальним законом - статтею 44 Закону № 2862-XII, а не статтею 8 Закону № 108/95-ВР, виплата заробітної плати судді підпорядкована нормам Закону № 108/95-ВР, зокрема статті 13, відповідно до якої оплата праці працівників установ та організацій, що фінансуються з бюджету, здійснюється на підставі законодавчих та інших нормативних актів України. Обсяги витрат на оплату праці працівників установ та організацій, що фінансуються з бюджету, затверджуються одночасно з бюджетом.

Оскільки в період з 1 червня 2005 року по 1 січня 2006 року жодних змін ні в обсязі фінансування, ні у виплаті заробітної плати суддів України (крім посадових осіб, зазначених в постановах №№ 513, 514) законодавчі чи інші нормативні акти не передбачали, то правових підстав для виплати суддям різниці в заробітній платі не було.

Щодо позовної вимоги про стягнення компенсації за несвоєчасну виплату заробітної плати судді, колегія суддів враховує наступне.

Дана вимога є похідною стосовно вимоги щодо зобов'язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу заробітну плату у більшому розмірі, яка не підлягає задоволенню. Отже, вимога позивача про стягнення компенсації за несвоєчасну виплату заробітної плати судді також не може бути задоволена.

Крім того, колегія суддів враховує, що відповідно до ст.2 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати" компенсація громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Згідно зі ст.3 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати" сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).

Тобто, працівникам компенсуються лише нараховані, однак не виплачені доходи. В даному випадку нарахування сум заробітної плати позивачу в зазначеному ним розмірі не здійснювалося, а тому компенсація втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати не може провадиться.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що у задоволенні позовних вимог позивача необхідно відмовити.

Також суд звертає увагу на те, що ухвалою Вищого адміністративного суду України від 21 вересня 2016 року скасовано ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 20 березня 2013 року та справу направлено на новий судовий розгляд до суду апеляційної інстанції. При цьому, у вказаній ухвалі Вищий адміністративний суд України звертає увагу на те, що розгляд справи в суді першої інстанції здійснювався колегією у складі трьох суддів, однак склад колегії, який постановив судові рішення відмінний від того, який розпочав розгляд справи за результатами автоматизованого розподілу.

Відповідно до ч. 5 ст. 227 КАС України висновки і мотиви, з яких скасовані рішення, є обов'язковими для суду першої чи апеляційної інстанції при розгляді справи.

Так, відповідно до частини четвертої статті 15 Закону України від 7 жовтня 2010 року № 2453-VІ «Про судоустрій і статус суддів» (далі - Закон № 2453-VІ) визначення колегії суддів для розгляду конкретної справи здійснюється автоматизованою системою документообігу під час реєстрації відповідних документів, а також в інших випадках визначення складу суду на будь-якій стадії процесу, за принципом випадковості.

Згідно з частиною третьою статті 15-1 КАС визначення судді або колегії суддів для розгляду конкретної справи здійснюється автоматизованою системою документообігу суду під час реєстрації відповідних документів за принципом вірогідності, який враховує кількість справ, що перебувають на розгляді у суддів, заборону брати участь у перегляді рішень для судді, який брав участь в ухваленні судового рішення, про перегляд якого ставиться питання, перебування суддів у відпустці, на лікарняному, у відрядженні та закінчення терміну повноважень.

Відповідно до частини другої статті 26 КАС у разі неможливості продовження розгляду адміністративної справи одним із суддів до розгляду залучається інший суддя, який визначається в порядку, встановленому частиною третьою статті 15-1 цього Кодексу.

Так, з матеріалів адміністративної справи судом апеляційної інстанції встановлено, що судовий розгляд справи розпочала колегія суддів Вінницького окружного адміністративного суду у складі ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6, однак, судове рішення по суті спору прийняте колегією суддів у складі ОСОБА_4, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 При цьому інформація про підстави повторного розподілу судової справи в матеріалах справи відсутня.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення порушив вимоги процесуального права щодо незмінності складу суду під час прийняття судового рішення.

На підставі викладеного колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції при ухваленні постанови порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а тому оскаржувана постанова підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Згідно з статтею 202 КАС України підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 212, 254 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 17 вересня 2012 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Хмельницьке обласне управління юстиції Міністрерства юстиції України про визнання протиправною бездіяльності, стягнення заборгованої заробітної плати та зобов'язання до вчинення дій скасувати.

Прийняти нову постанову, якою у задоволенні позову відмовити.

Постанова суду набирає законної сили в порядку та в строки, передбачені ст. ст. 212, 254 КАС України.

Головуючий Кузьмишин В.М.

Судді Сушко О.О. Боровицький О. А.