Справа № 2а-19925/10/0570
Суддя: Жаботинська Світлана Володимирівна
Дата ухвалення: 2016-11-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Смагар С.В.
Суддя-доповідач - ОСОБА_1
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 листопада 2016 року справа №2а-19925/10/0570

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд колегією суддів у складі: головуючого судді: Жаботинської С.В., суддів: Васильєвої І.А., Казначеєва Е.Г., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Державної судової адміністрації України на ухвалу Донецького окружного адміністративного суду від 11 серпня 2016 року у адміністративній справі № 2а-19925/10/0570 за позовом ОСОБА_2 до Державної судової адміністрації України (відповідач 1), Міністерства фінансів України (відповідач 2), Державного казначейства України (відповідач 3), Луганського окружного адміністративного суду (відповідач 4) про визнання незаконною бездіяльності та зобовязання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

Постановою Донецького окружного адміністративного суду від 28 вересня 2010 року позов ОСОБА_2 до Луганського окружного адміністративного суду, Міністерства фінансів України, Державної судової адміністрації України, Державного казначейства України задоволений повністю та визнано неправомірною бездіяльність Луганського окружного адміністративного суду щодо не проведення позивачу перерахунку заробітної плати з 01 березня 2010 року з урахуванням вимог постанови Кабінету Міністрів України від 03.09.2005 № 865 в редакції станом на 31 грудня 2005 року, та неподання до Державної судової адміністрації України змін до посадового окладу із зазначенням розміру заробітної плати виходячи із 9 мінімальних заробітних плат, встановлених Законом на момент проведення виплат, а з 01 березня 2010 року надбавки за вислугу років у розмірі 15 відсотків від загальної суми щомісячного заробітку, визнано неправомірною бездіяльність Державної судової адміністрації України щодо неприйняття заходів з повного фінансування заробітної плати позивача з 01 березня 2010 року з розрахунку посадового окладу в розмірі 9 мінімальних заробітних плат, встановлених Законом на момент проведення виплат, а з 01 березня 2010 року надбавки за вислугу років у розмірі 15 відсотків від загальної суми щомісячного заробітку, визнано неправомірною бездіяльність Міністерства фінансів України щодо неприйняття заходів з повного фінансування заробітної плати з 01 березня 2010 року з розрахунку посадового окладу в розмірі 9 мінімальних заробітних плат станом на момент проведення виплат, а з 01 березня 2010 року надбавки за вислугу років у розмірі 15 відсотків від загальної суми щомісячного заробітку, зобов'язано Луганський окружний адміністративний суд провести позивачу перерахунок з 01 березня 2010 року надбавки за вислугу років у розмірі 15 відсотків від загальної суми щомісячного заробітку, а з 01 березня 2010 року перерахунок заробітної плати, визначивши її розмір з урахуванням посадового окладу у розмірі 9 мінімальних заробітних плат, встановлених Законом на момент проведення виплат, зобов'язано після перерахунку здійснити виплату недоплачених сум з утриманням обов'язкових податків та зборів з одночасним поданням до Державної судової адміністрації України змін до посадового окладу, зобов'язано Міністерство фінансів України профінансувати вказані виплати, зобов'язано Державну судову адміністрацію України виділити Луганському окружному адміністративному суду з єдиного рахунку Державного бюджету України № 4024, відкритого у Державному казначействі України МФО 820172, передбаченого на виконання рішень судів на користь суддів, кошти для проведення виплати недоплаченої з 01 березня 2010 року надбавки за вислугу років у розмірі 15 відсотків від загальної суми щомісячного заробітку, а з 01 березня 2010 року заробітної плати, обчисленої з урахуванням посадового окладу, виходячи з 9 мінімальних заробітних плат, встановлених законом на момент проведених виплат з 01 березня 2010 року з урахуванням раніше проведених виплат ( т. 1 а.с. 53-60).

Ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 22 грудня 2010 року апеляційну скаргу Міністерства фінансів України, Державної судової адміністрації України на постанову Донецького окружного адміністративного суду від 28 вересня 2010 року у справі № 2а-19925/10/0570 залишено без задоволення, постанову Донецького окружного адміністративного суду від 28 вересня 2010 року у справі № 2а-19925/10/0570 за позовом ОСОБА_2 до Державної судової адміністрації України, Міністерства фінансів України, Державного казначейства України, Луганського окружного адміністративного суду про визнання незаконною бездіяльності, зобов'язання вчинити певні дії залишено без змін ( т. 1 а.с. 132-134).

Постановою Вищого адміністративного суду України від 24 березня 2015 року в адміністративній справі № 2а-19925/10/0570 касаційну скаргу Міністерства фінансів України задоволено частково, постанова Донецького окружного адміністративного суду від 28 вересня 2010 року та ухвала Донецького апеляційного адміністративного суду від 22 грудня 2010 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Державної судової адміністрації України, Міністерства фінансів України, Державного казначейства України, Луганського окружного адміністративного суду про визнання незаконною бездіяльності та зобов'язання здійснити перерахунок розміру заробітної плати та надбавки за вислугу років скасована, ухвалено нову постанову. Позов ОСОБА_2 до Державної судової адміністрації України, Міністерства фінансів України, Державного казначейства України, Луганського окружного адміністративного суду про визнання незаконною бездіяльності та зобов'язання здійснити перерахунок розміру заробітної плати та надбавки за вислугу років задоволено частково та зобов'язано Державну судову адміністрацію України здійснити перерахунок і виплату ОСОБА_2 надбавки за вислугу років у відповідності з положеннями частини четвертої статті 44 Закону України «Про статус суддів» ( в редакції, чинній на час існування спірних правовідносин) з 01 березня 2010 року по 31 грудня 2011 року. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено ( т. 1 а.с. 187-192).

27.07.2016 року Державна судова адміністрація України звернулась до Донецького окружного адміністративного суду з заявою про встановлення способу і порядку виконання рішення Вищого адміністративного суду України від 24.03.2015 року у справі № 2а-19925/10/0570, в якій останній просив провести розрахунок належної до виплати позивачу надбавки за вислугу років у відповідності з положеннями частини 4 ст. 44 Закону України «Про статус суддів» у редакції, чинній на час існування спірних правовідносин, з 01 березня 2010 року по 31 грудня 2011 року; встановити спосіб і порядок виконання рішення Вищого адміністративного суду України від 24.03.2015 року шляхом стягнення коштів на користь позивача з бюджетної програми 0501150 «Виконання рішень судів на кориcть суддів» у визначеній судом сумі, в порядку встановленому Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» та постановою КМУ від 03.08.2011 року № 845.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 11 серпня 2016 року у задоволенні заяви відповідача 1 відмовлено.

При цьому, суд першої інстанції виходив з того, що змінюючи спосіб і порядок виконання судового рішення, суд не може змінювати останнє по суті.

Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції відповідач 1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та прийняти нову, якою задовольнити заяву про встановлення способу і порядку виконання постанови Вищого адміністративного суду України від 24.03.2015 року.

В обґрунтування апеляційної скарги вказує на те, що ДСА України, керуючись нормами бюджетного законодавства, будь-які бюджетні зобовязання та платежі з бюджету здійснює лише за наявності відповідного бюджетного призначення та в межах бюджетних асигнувань, встановлених кошторисами. Враховуючи вищенаведене, оскільки рішення Вищого адміністративного суду України від 24.03.2015 року має зобовязальний характер, та не передбачає стягнення коштів на користь стягувача, тому існують обставини, які ускладнюють виконання даного судового рішення.

Згідно ст. 197 КАС України справу розглянуто в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 195 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши суддю - доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, встановила наступне.

Статтею 14 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що судове рішення, яким закінчується розгляд справи в адміністративному суді, ухвалюється іменем України. Постанови та ухвали суду в адміністративних справах, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання на всій території України. Невиконання судових рішень тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

З матеріалів справи вбачається, що постановою Вищого адміністративного суду України від 24 березня 2015 року в адміністративній справі № 2а-19925/10/0570 касаційну скаргу Міністерства фінансів України задоволено частково, постанова Донецького окружного адміністративного суду від 28 вересня 2010 року та ухвала Донецького апеляційного адміністративного суду від 22 грудня 2010 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Державної судової адміністрації України, Міністерства фінансів України, Державного казначейства України, Луганського окружного адміністративного суду про визнання незаконною бездіяльності та зобов'язання здійснити перерахунок розміру заробітної плати та надбавки за вислугу років скасована, ухвалено нову постанову. Позов ОСОБА_2 до Державної судової адміністрації України, Міністерства фінансів України, Державного казначейства України, Луганського окружного адміністративного суду про визнання незаконною бездіяльності та зобов'язання здійснити перерахунок розміру заробітної плати та надбавки за вислугу років задоволено частково та зобов'язано Державну судову адміністрацію України здійснити перерахунок і виплату ОСОБА_2 надбавки за вислугу років у відповідності з положеннями частини четвертої статті 44 Закону України «Про статус суддів» ( в редакції, чинній на час існування спірних правовідносин) з 01 березня 2010 року по 31 грудня 2011 року. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено ( т. 1 а.с. 187-192).

За приписами пункту другого частини четвертої статті 105 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративний позов може містити вимоги про зобов'язання відповідача - суб'єкта владних повноважень прийняти рішення або вчинити певні дії. У разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про зобов'язання відповідача вчинити певні дії (пункт 2 частини 2 статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України).

Аналіз резолютивної частини постанови Вищого адміністративного суду України від 24 березня 2015 року та синтез наведених процесуальних норм дають підстави зробити висновок про те, що зобов'язання, покладені на відповідача цим судом, є обраним видом захисту порушених прав позивача, які суд задовольнив.

За таких обставин апелянт просить змінити не спосіб виконання постанови суду, а фактично виконати рішення суду провести розрахунок належної до виплати позивачу надбавки за вислугу років та вирішити додаткову позовну вимогу про стягнення коштів, яка не була предметом розгляду та дослідження ні в суді першої та апеляційної інстанцій, ні в Вищому адміністративному суді України.

Аналогічний правовий висновок щодо застосування зазначених норм права містять постанови Верховного Суду України від 11 листопада 2014 року № 21-394а14, від 13 січня 2015 року № 21-604а14, від 24 березня 2016 року № 21-85а15.

Крім того, частиною першою статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що за наявності обставин, що ускладнюють виконання судового рішення (відсутність коштів на рахунку, відсутність присудженого майна в натурі, стихійне лихо тощо), державний виконавець може звернутися до адміністративного суду першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий лист, що видав виконавчий лист, із поданням, а особа, яка бере участь у справі, та сторона виконавчого провадження - із заявою про відстрочення або розстрочення виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення. Питання про відстрочення або розстрочення виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення може бути розглянуто також за ініціативою суду.

Підставою для застосування правил цієї норми є обставини, що перешкоджають належному виконанню судового рішення в адміністративній справі: ускладнюють його виконання або роблять неможливим. Для відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення такою обставиною може бути недостатність коштів на рахунку, стихійне лихо, для зміни способу чи порядку виконання судового рішення - неможливість виконання судового рішення внаслідок відсутності, пошкодження або знищення об'єкта стягнення або з інших причин.

Таким чином, для відстрочення, розстрочення виконання рішення та зміни способу його є такі підстави: для розстрочення та відстрочення - обставини, що ускладнюють виконання, а для зміни способу і порядку виконання - обставини, які роблять виконання неможливим.

Встановлені судами обставини не дають підстав для висновку про неможливість виконання судового рішення, що відповідно до статті 263 КАС було б підставою для зміни способу і порядку його виконання.

Крім того, посилання апелянта на неможливість виконання рішення суду зобов'язального характеру з огляду на приписи статті 3 Закону України від 5 червня 2012 року № 4901-VI "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" не заслуговують на увагу, оскільки з огляду на положення статті 124 Конституції України та статті 14 КАС постанови в адміністративних справах, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання на всій території України незалежно від обраного судом способу захисту порушеного права позивача (зобов'язання відповідача вчинити певні дії чи стягнення з нього коштів).

Ураховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що зміна на підставі статті 263 КАС способу і порядку виконання судового рішення не передбачає зміни обраного судом відповідно до статті 162 КАС при ухваленні рішення способу відновлення порушеного права.

Згідно п. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм процесуального права. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції. Таким чином, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.

З огляду на вищезазначене та керуючись ст. ст. 195, 197, 199, 200, 205, 206, 211, 212, 254 КАС України, суд,-

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Державної судової адміністрації України залишити без задоволення.

Ухвалу Донецького окружного адміністративного суду від 11 серпня 2016 року у адміністративній справі № 2а-19925/10/0570 - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду в порядку письмового провадження набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом 20 днів після набрання нею чинності.

Головуючий суддя: С.В.Жаботинська

Судді: І.А.Васильєва

ОСОБА_3