Справа № 826/12956/15
Суддя: Добрянська Я.І.
Дата ухвалення: 2016-11-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 листопада 2016 року м. Київ № 826/12956/15

Окружний адміністративний суд м. Києва у складі колегії суддів під головуванням судді Добрянської Я.І., суддів - Мазур А.С., Федорчука А.Б., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу:

за позовом ОСОБА_1

до відповідача - 1 Кабінету Міністрів України,

відповідача - 2 Міністерства юстиції України,

відповідача-3 Урядового уповноваженого в справах Європейського Суду з прав людини,

відповідача - 4 Управління пенсійного фонду України в Шевченківському районі м. Запоріжжя,

відповідача - 5 Пенсійного фонду України,

про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити дії,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У липні 2015 р. ОСОБА_1 (посвідчення особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, серія НОМЕР_1, категорія 1) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва із позовом до відповідачів, в якому просив:

1. визнати неправомірною бездіяльність відповідача-4 та відповідача-5 стосовно ненарахування основної пенсії в розмірі 8 мінімальних пенсій за віком; додаткової пенсії як інваліду 2 групи за шкоду, заподіяну здоров'ю, в розмірі 75% мінімальної пенсії за віком, за вирахуванням вже сплачених сум за період з 01.11.2011 р. до 03.06.2014 р. (дата винесення рішення ЄСПЛ від 03.06.2014 р. «Валентина Никанорівна Великода проти України);

2. зобов'язати відповідача-4 здійснити нарахування основної пенсії в розмірі 8 мінімальних пенсій за віком; додаткової пенсії як інваліду 2 групи за шкоду, заподіяну здоров'ю, в розмірі 75% вальної пенсії за віком, за вирахуванням вже сплачених сум пенсійних виплат за період з 01.11.2011 р. до 03.06.2014 р. із проведенням її індексації на підставі ст.ст. 2,4,6 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» та надати відповідну довідку позивачу та відповідачу-2.

3. визнати неправомірною бездіяльність відповідача-1, відповідача-2, відповідача-3 та відповідача-5, яка виявилась у невиконанні заходів індивідуальної дії щодо прийняття нормативних актів та відомчих розпоряджень, згідно яких відповідач-4 мав би нарахувати основну пенсію в розмірі 8 мінімальних пенсій за віком; додаткову пенсію, як інваліду 2 групи за шкоду, заподіяну здоров'ю, в розмірі 75% мінімальної пенсії за віком, за вирахуванням вже сплачених сум за період з 01.11.2011 р. до 03.06.2014 р.;

4. зобов'язати відповідача-4 надати відповідачу-2 Міністерству юстиції України дані про суму пенсійних виплат із вихідним номером та мокрою печаткою та підписом керівника основної в розмірі 8 мінімальних пенсій за віком; додаткової пенсії як інваліду 2 групи за шкоду, заподіяну здоров'ю, в розмірі 75% мінімальної пенсії за віком, за вирахуванням вже сплачених сум пенсійних виплат за період з 01.11.2011 р. до 03.06.2014 р.;

5. зобов'язати відповідача-2 Міністерство юстиції України прийняти дані про суму пенсійних виплат із вихідним номером та мокрою печаткою та підписом керівника щодо основної в розмірі 8 мінімальних пенсій за віком; додаткової пенсії як інваліду 2 групи за шкоду, заподіяну здоров'ю, в розмірі 75% мінімальної пенсії за віком, за вирахуванням вже сплачених сум пенсійних виплат за період з 01.11.2011 р. до 03.06.2014 р., направити цю інформацію в Департамент планово-фінансової діяльності, бухгалтерського обліку та звітності Міністерства юстиції України, який подає відповідне розпорядження про списання відповідних коштів з Державного бюджету;

6. визнати неправомірною бездіяльність відповідача-1 та відповідача-2 стосовно невиконання контролю щодо впровадження заходів індивідуальної дії, які виразились у відсутності відповідних розпоряджень відповідачу-4 та відповідачу-5 та ненаправленню відповідачу-4 завіреного перекладу рішення Європейського суду з прав людини «Щукін та інші проти України»;

7. зобов'язати відповідача-3 Урядового уповноваженого у справах Європейського суду з прав людини надіслати відповідачу-4 завірений переклад рішення ЄСПЧ «Щукін та інші проти України», а також зобов'язати Урядового уповноваженого у справах Європейського суду з прав людини проконтролювати нарахування відповідачем основної пенсії позивачу в розмірі 8 мінімальних пенсій за віком; додаткової пенсії як інваліду 2 групи за шкоду, заподіяну здоров'ю, в розмірі 75% мінімальної пенсії за віком, за вирахуванням вже сплачених сум пенсійних виплат за період з 01.11.2011 р. до 03.06.2014 р., та направлення цих даних Міністерству юстиції України;

8. зобов'язати відповідача-5 Управління пенсійного фонду України направити відповідачу-4 управлінню пенсійного фонду України в Шевченківському районі м. Запоріжжя завірений Міністерством юстиції України переклад рішення ЄСПЛ «Щукін та інші 249 осіб проти України» та проконтролювати нарахування відповідачем основної пенсії позивачу в розмірі 8 мінімальних пенсій за віком; додаткової пенсії як інваліду 2 групи за шкоду, заподіяну здоров'ю, в розмірі 75% мінімальної пенсії за віком, за вирахуванням вже сплачених сум пенсійних виплат за період з 01.11.2011 р. до 03.06.2014 р., та направлення цих даних Міністерству юстиції України;

9. зобов'язати відповідача-1 Кабінет Міністрів України, відповідача-2 Міністерство юстиції України та відповідача-5 Управління пенсійного фонду України прийняти відповідні нормативні акти (КМУ- постанову, Мін"юст - наказ або розпорядження, Пенсійний фонд України - листи, розпорядження) - стосовно обов'язкового виконання рішень Європейського Суду з прав людини частині нарахування пенсії позивачу в розмірі 8 мінімальних пенсій за віком; додаткової пенсії як інваліду 2 групи за шкоду, заподіяну здоров'ю, в розмірі 75% мінімальної пенсії за віком, за рахуванням вже сплачених сум за період з 01.11.2011 р. до 03.06.2014 р. (дата набуття чинності рішення ЄСПЛ «Валентина Никанорівна Великода проти України) надання такої довідки про нарахування органами пенсійного фонду України на місцях де є особи, які мають відповідні рішення Європейського Суду з Прав Людини та направлення довідок про розмір недоплаченої пенсії в Міністерство юстиції України для виконання за рахунок державного бюджету.

Позивачем скеровано до суду клопотання про продовження розгляду справи без його участі з огляду на неможливість прибуття до судового засідання.

Між тим, у справі наявні письмові заперечення на адміністративний позов Урядового уповноваженого в справах Європейського Суду з прав людини, в яких відповідач-3 стверджує про необґрунтованість та безпідставність заявленого позову.

Так, як йдеться у запереченнях, Урядовий уповноважений в межах координації виконання рішень Європейського суду повідомляє державну виконавчу службу та заявника/представника заявника про ухвалене Європейським судом рішення, і надсилає їм документи, необхідні для відкриття виконавчого провадження та отримання присудженої Європейським судом справедливої сатисфакції відповідно, що відповідачем-3 було здійснено. Крім того, відповідачем-3 також повідомлено Пенсійний фонд України про вказане рішення ЄСПЛ, оскільки боржником згідно рішення національного суду є управління Пенсійного фонду України в Жовтневому районі м. Луганська, та запропоновано вжити заходів, які належать до компетенції Пенсійного фонду України.

Одночасно Урядовим уповноваженим зауважено, що ним не повідомлялось Пенсійний фонд України про необхідність нарахування заявниці з 01.11.2011 р. до 03.06.2014 р. основної пенсії в розмірі 8 мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії як інваліду 2 групи за шкоду, заподіяну здоров'ю в розмірі 75% мінімальної пенсії за віком, за вирахуванням вже сплачених сум з огляду на відсутність підстав такого нарахування.

При цьому щодо виконання рішення національного суду, яке є додатковим заходом індивідуального характеру, Урядовим уповноваженим наголошено, що відповідно до інформації, наданої Пенсійним фондом України, позивачу перераховано та виплачено заборгованість за рішенням національного суду.

Згідно наданих до суду письмових заперечень Пенсійного фонду України відповідач-5 проти задоволення позовних вимог також заперечує, просить відмовити у їх задоволенні.

При цьому в обґрунтування власної правової позиції у справі представником Пенсійного фонду України зазначено серед іншого, що відповідачем, на якого покладено зобов'язання виконати постанову Луганського окружного адміністративного суду від 15.01.2009 р. № 2а-1583/09, є управління Пенсійного фонду України в Жовтневому районі м. Луганська. В той же час ні управління Пенсійного фонду України в Шевченківському районі м. Запоріжжя, ані Пенсійний фонд України не були стороною у зазначеній справі, жодних зобов'язань судом на них не покладено, інформація щодо заміни сторони виконавчого провадження відсутня. А тому, на переконання відповідача-5, вимога щодо продовження виконання постанови Луганського окружного адміністративного суду від 15.01.2009 р. №2а-1583/09 управлінням Фонду в Шевченківському районі м. Запоріжжя та здійснення контролю Пенсійним фондом України за нарахуванням пенсії відповідно до цього рішення не відповідає чинному законодавству.

Одночасно стосовно нарахування та виплати пенсії відповідно до постанови Луганського окружного адміністративного суду від 15.01.2009 р. № 2а-1583/09 в період з 01.11.2011 р. до 03.06.2014 р. представником Пенсійного фонду України зауважено, що пенсійні виплати позивачу, передбачені Законами України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", в тому числі й ті, розмір яких було встановлено на виконання судових рішень, у період дії постанов Уряду № 745, №1210 здійснюються у розмірах, визначених цими нормативними актами.

До суду також надійшли письмові заперечення на адміністративний позов від відповідача-2 Міністерства юстиції України та відповідача-1 Кабінету Міністрів України, згідно яких позовні вимоги є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Дослідивши наявні у справі матеріали, суд прийшов до висновку про можливість продовження розгляду даної справи у порядку письмового провадження.

В письмовому провадженні ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва у даній справі на підставі п. 4 ч. 1 ст. 157 КАС України закрито провадження в частині позовних вимог:

- визнати неправомірною бездіяльність відповідача-4 Управління пенсійного фонду України в Шевченківському районі м. Запоріжжя стосовно ненарахування основної пенсії в розмірі 8 мінімальних пенсій за віком; додаткової пенсії як інваліду 2 групи за шкоду, заподіяну здоров'ю, в розмірі 75% мінімальної пенсії за віком, за вирахуванням вже сплачених сум за період з 01.11.2011 р. до 03.06.2014 р. (дата винесення рішення ЄСПЛ від 03.06.2014 р. «Валентина Никанорівна Великода проти України);

- зобов'язати відповідача-4 Управління пенсійного фонду України в Шевченківському районі м. Запоріжжя здійснити нарахування основної пенсії в розмірі 8 мінімальних пенсій за віком; додаткової пенсії як інваліду 2 групи за шкоду, заподіяну здоров'ю, в розмірі 75% вальної пенсії за віком, за вирахуванням вже сплачених сум пенсійних виплат за період з 01.11.2011 р. до 03.06.2014 р. із проведенням її індексації на підставі ст.ст. 2,4,6 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» та надати відповідну довідку позивачу та відповідачу-2;

- зобов'язати відповідача-4 Управління пенсійного фонду України в Шевченківському районі м. Запоріжжя надати відповідачу-2 Міністерству юстиції України дані про суму пенсійних виплат із вихідним номером та мокрою печаткою та підписом керівника основної в розмірі 8 мінімальних пенсій за віком; додаткової пенсії як інваліду 2 групи за шкоду, заподіяну здоров'ю, в розмірі 75% мінімальної пенсії за віком, за вирахуванням вже сплачених сум пенсійних виплат за період з 01.11.2011 р. до 03.06.2014 р.

Отже, розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, а також з'ясувавши позицію судів вищих інстанцій з приводу вирішення аналогічних спірних правовідносин, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Згідно рішення Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ) від 13.02.2014 р. у справі «Щукін та інші проти України» (Заява N 59834/09 та 249 інших заяв) ЄСПЛ вирішено об'єднати заяви, наведені у Додатку 1, в тому числі №42 Додатку 1 - заяву від 09.10.2012 р. №68469/12 ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, щодо рішення Луганського окружного адміністративного суду від 15.01.2009 р.

При цьому ЄСПЛ оголошено прийнятними скарги заявників, наведених у Додатку 1, за пунктом 1 статті 6, статтею 13 Конвенції та за статтею 1 Першого протоколу до Конвенції щодо тривалого невиконання рішень, ухвалених на їхню користь, та щодо відсутності ефективних національних засобів юридичного захисту щодо цих скарг, а решту скарг у заявах - неприйнятними.

Так, у вказаному рішенні ЄСПЛ постановлено, що: (a) протягом трьох місяців держава-відповідач має виконати рішення національних судів, ухвалених на користь заявників, які підлягають виконанню, та сплатити 2000 (дві тисячі) євро кожному заявнику або його/її спадкоємцю, чиї заяви зазначені у Додатку 1, в якості відшкодування матеріальної та моральної шкоди та компенсації судових витрат, а також будь-який податок, що може нараховуватись; ці суми мають бути конвертовані в національну валюту за курсом на день здійснення платежу; (b) зі спливом зазначеного тримісячного строку і до остаточного розрахунку на ці суми нараховуватиметься простий відсоток (simple interest) у розмірі граничної позичкової ставки Європейського центрального банку, яка діятиме в період несплати, до якої має бути додано три відсоткові пункти.

Згідно листа від 11.11.2014 р. №422/Р-1 Управління пенсійного фонду України в Шевченківському районі м. Запоріжжя, адресованого ОСОБА_1 у відповідь на його звернення щодо виконання рішення ЄСПЛ у справі «Щукін та інші проти України», виплата коштів за вказаним рішенням має бути реалізована з коштів Державного бюджету, адже кошти Пенсійного фонду України не включаються до складу Державного бюджету України.

Як вбачається з матеріалів справи, за судовим рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 15.01.2009 р. щодо перерахунку пенсій позивачу у відповідності до вимог Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» нарахування здійснюється з дати, зазначеної у тексті рішення.

При цьому позивач не погоджується із тієї обставиною, що нарахування визначеної у судовому рішенні пенсії здійснюється саме по дату набрання законної сили постановою КМУ від 06.07.2011 р. №745 «Про встановлення деяких розмірів виплат, що фінансуються за рахунок коштів державного бюджету», адже згаданою постановою було змінено розміри відповідних виплат в сторону їх зменшення, що, на переконання позивача, свідчить про порушення її прав та інтересів, у зв»язку із чим ОСОБА_1 звернувся з цим позовом до Окружного адміністративного суду м. Києва.

Дослідивши наявні у справі докази, проаналізувавши матеріали справи та норми чинного законодавства з приводу даного спору, оглянувши позицію судів вищих інстанцій з приводу аналогічних спорів, суд дійшов до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, зважаючи на наступне.

Відповідно до ст.1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) Високі Договірні Сторони гарантують кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією, права і свободи, визначені в розділі I цієї Конвенції, в тому числі право на справедливий суд (ст.6), право на ефективний засіб юридичного захисту (ст.13), захист власності (ст.1 Першого протоколу).

Для забезпечення дотримання Високими Договірними Сторонами їхніх зобов'язань за Конвенцією та протоколами до неї створюється Європейський суд з прав людини, що передбачено ст.19 Конвенції.

Згідно з положеннями ст.41 Конвенції, якщо Європейський суд з прав людини визнає факт порушення Конвенції або протоколів до неї і якщо внутрішнє право відповідної Високої Договірної Сторони передбачає лише часткове відшкодування, Європейський суд з прав людини, у разі необхідності, надає потерпілій стороні справедливу сатисфакцію.

Відповідно до п.1 ст.46 Конвенції Високі Договірні Сторони зобов'язуються виконувати остаточні рішення Європейського суду з прав людини в будь-яких справах, у яких вони є сторонами.

Чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України, що передбачено ст. 9 Конституції України.

Конвенція та Перший протокол підписані від імені України 09 листопада 1995 року та ратифіковані Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР.

За таких обставин Конвенція та протоколи до неї, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України, а Україна повністю визнає на своїй території дію ст.46 Конвенції щодо визнання обов'язковою і без укладення спеціальної угоди юрисдикцію Європейського суду з прав людини в усіх питаннях, що стосуються тлумачення і застосування Конвенції.

Відносини, що виникають у зв'язку з обов'язком держави виконати рішення Європейського суду з прав людини у справах проти України, регулює Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 р. № 3477-IV (далі - Закон № 3477).

Згідно Закону № 3477 термін «рішення» вживається, крім іншого, у такому значенні - а) остаточне рішення Європейського суду з прав людини у справі проти України, яким визнано порушення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод; б) остаточне рішення Європейського суду з прав людини щодо справедливої сатисфакції у справі проти України.

Стягувачем є особа, за заявою якої Європейським судом з прав людини постановлено рішення. Під терміном «відшкодування» розуміється, зокрема, сума справедливої сатисфакції, визначена рішенням Європейського суду з прав людини відповідно до ст.41 Конвенції.

Виконання рішення, крім іншого, полягає у виплаті стягувачеві відшкодування та вжиття додаткових заходів індивідуального характеру. Орган представництва - орган, відповідальний за забезпечення представництва України в Європейському суді з прав людини та координацію виконання його рішень, що передбачено ст.1 цього Закону.

Відповідно до п.1 постанови Кабінету Міністрів України «Про заходи щодо реалізації Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 31.05.2006 р. № 784 функції органу, відповідального за забезпечення представництва України в Європейському суді з прав людини та виконання його рішень, покладені на Мін'юст України.

Нормою ст. 2 Закону №3477 передбачено, що рішення є обов'язковим для виконання Україною відповідно до ст. 46 Конвенції. Порядок виконання рішення визначається цим Законом, Законом України «Про виконавче провадження», іншими нормативно-правовими актами з урахуванням особливостей, що передбачені цим Законом.

Згідно з положеннями ст. 3 Закону № 3477 виконання рішення здійснюється за рахунок Державного бюджету України.

Підпунктом 3 п. 2 Прикінцевих положень Закону №3477 Кабінет Міністрів України зобов'язано щорічно передбачати в проекті Державного бюджету України окремою бюджетною програмою кошти на виконання рішень Європейського суду з прав людини.

Платежі, пов'язані з виконанням рішень Європейського суду з прав людини, здійснюються за програмою «Платежі на виконання рішень закордонних юрисдикційних органів, прийнятих за наслідками розгляду справ проти України», виконавцем якої є Мін'юст України.

В той же час порядок звернення рішення до виконання в частині виплати відшкодування унормовано положеннями ст.7 Закону № 3477.

Так, згідно ч. 1 наведеної норми протягом десяти днів від дня отримання повідомлення Суду про набуття Рішенням статусу остаточного Орган представництва:

а) надсилає Стягувачеві повідомлення з роз'ясненням його права подати до державної виконавчої служби заяву про виплату відшкодування, в якій мають бути зазначені реквізити банківського рахунка для перерахування коштів;

б) надсилає до державної виконавчої служби оригінальний текст і переклад резолютивної частини остаточного рішення Суду у справі проти України, яким визнано порушення Конвенції, оригінальний текст і переклад резолютивної частини остаточного рішення Суду щодо справедливої сатисфакції у справі проти України, оригінальний текст і переклад рішення Суду щодо дружнього врегулювання у справі проти України, оригінальний текст і переклад рішення Суду про схвалення умов односторонньої декларації у справі проти України. Автентичність перекладу засвідчується Органом представництва.

Державна виконавча служба упродовж десяти днів з дня надходження документів, зазначених у пункті "б" цієї частини, відкриває виконавче провадження.

Положеннями ч. 2 ст. 7 Закону №3477 визначено, що неподання Стягувачем заяви про виплату відшкодування не є перешкодою для виконання Рішення.

Загальні засади виплати відшкодування визначені ст.8 Закону № 3477.

Виплата Стягувачеві відшкодування має бути здійснена у тримісячний строк з моменту набуття Рішенням статусу остаточного або у строк, передбачений у Рішенні (ч. 1 ст. 8 Закону №3477).

У разі порушення строку, зазначеного в частині першій цієї статті, на суму відшкодування нараховується пеня відповідно до Рішення (ч. 2).

Протягом одного місяця від дня відкриття виконавчого провадження за Рішенням Орган представництва надсилає до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, постанову про відкриття виконавчого провадження та документи, передбачені у пункті "б" частини першої статті 7 цього Закону (ч. 3).

Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, протягом 10 днів від дня надходження зазначених у частині третій цієї статті документів здійснює списання на вказаний Стягувачем банківський рахунок, а в разі його відсутності - на депозитний рахунок державної виконавчої служби коштів з відповідної бюджетної програми Державного бюджету України. Порядок збереження коштів на депозитному рахунку державної виконавчої служби визначається Законом України "Про виконавче провадження" (ч. 4).

Підтвердження списання відшкодування, отримане від центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, та підтвердження виконання всіх вимог, зазначених у резолютивній частині остаточного рішення Суду у справі проти України, яким визнано порушення Конвенції, резолютивній частині остаточного рішення Суду щодо справедливої сатисфакції у справі проти України, у рішенні Суду щодо дружнього врегулювання у справі проти України, у рішенні Суду про схвалення умов односторонньої декларації у справі проти України, є для державної виконавчої служби підставою для закінчення виконавчого провадження (ч. 5).

Державна виконавча служба протягом трьох днів надсилає Органу представництва постанову про закінчення виконавчого провадження та підтвердження списання коштів (ч. 6).

Порядок використання коштів, передбачених у державному бюджеті для здійснення платежів, пов'язаних з виконанням рішень закордонних юрисдикційних органів, прийнятих за наслідками розгляду справ проти України, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 07.03.2007 р. №408 (в чинній на час виникнення спірних правовідносин редакції) (далі - Порядок № 408).

Виконання рішень Європейського суду з прав людини здійснюється за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою «Платежі на виконання рішень закордонних юрисдикційних органів, прийнятих за наслідками розгляду справ проти України», відповідальним виконавцем якої і головним розпорядником є Мін'юст України, що передбачено п.1, п.п.1-2 п.2 Порядку № 408.

Згідно з п.3 Порядку №408 підставою для здійснення платежів, пов'язаних з виконанням рішень закордонних юрисдикційних органів, є: рішення закордонного юрисдикційного органу; повідомлення про проведення засідання Комітету міністрів Ради Європи, на яке виноситься питання щодо виконання Україною рішень Європейського суду з прав людини; повідомлення про проведення засідання органу Ради Європи для вжиття заходів до виконання рішень Європейського суду з прав людини; постанова державного виконавця про стягнення виконавчого збору у разі порушення строку, установленого державним виконавцем відповідно до Закону України "Про виконавче провадження", для добровільного виконання рішення закордонного юрисдикційного органу; вимога державного виконавця у разі стягнення пені, неустойки та штрафу або додаткової сплати інших коштів, передбачених рішенням юрисдикційного органу.

Суми платежів та вид валюти визначаються відповідно до рішення закордонного юрисдикційного органу, що встановлено п. 4 Порядку № 408.

Відповідно до вимог п. 5 Порядку № 408 для здійснення платежів, зазначених у пп.1, 2 і 4 п. 2 головний розпорядник подає до Казначейства, уповноваженого банку платіжний документ, який повинен містити такі відомості: найменування справи, за якою закордонним юрисдикційним органом прийнято рішення проти України; найменування стягувача (стягувачів); банківський реквізит стягувача (стягувачів) (за наявності).

До платіжного документа для здійснення платежів, зазначених у пп.1 і 2 п.2, додаються: постанова про відкриття виконавчого провадження; рішення закордонного юрисдикційного органу в офіційному перекладі; повідомлення стягувача (стягувачів) про банківський реквізит, на який необхідно зарахувати стягнуті кошти (за наявності); постанова державного виконавця - у разі стягнення виконавчого збору; вимога державного виконавця - у разі стягнення пені, неустойки та штрафу або у разі додаткової сплати інших коштів, передбачених рішенням юрисдикційного органу.

До платіжного документа для здійснення платежів, зазначених у пп.4 п.2, додаються: рішення закордонного юрисдикційного органу в офіційному перекладі; повідомлення про реквізити банківського рахунка, на який необхідно зарахувати кошти (за наявності).

Як вбачається з матеріалів справи та заперечувалось позивачем, після отримання документів від Урядового уповноваженого 30.06.2015 р. державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження на виконання рішення Європейського суду «Хворостяной та інші проти України» в частині заяви позивача.

Так, зокрема, наявними у справі матеріалами підтверджується перерахування та виплату на адресу позивача заборгованості за рішенням національного суду у розмірі 134917,85 грн. за період з 01.07.2008 р. по 31.10.2011 р.

Справедлива сатисфакція у розмірі 34786,92 грн. (еквівалент 2000 євро) була перерахована заявнику платіжним дорученням Міністерства юстиції України від 19.09.2014 р. №5702. Окрім цього, у зв'язку з несвоєчасною виплатою справедливої сатисфакції ОСОБА_1 виплачено пеню у розмірі 437,85 грн. на підставі платіжного доручення Міністерства юстиції України від 24.06.2015 р.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, зокрема, соціальний захист потерпілого населення, визначені Законом України від 28.02.1991 р. № 796-XII «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (далі Закон №796-XII).

Відповідно до ст. 49 Закону № 796-XII пенсії особам, віднесеним до категорій 1, 2, 3, 4, встановлюються у вигляді: а) державної пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

Статтею 50 Закону №796-XII передбачено, що особам, віднесеним до категорії 1, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, у відповідних розмірах.

Законом України від 14.06.2011 р. №3491-VI «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2011 рік» доповнені Прикінцеві положення пункту 4, якими установлено, що у 2011 році норми і положення статей 39, 50, 51, 52, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», статті 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», статей 14, 22, 37 та частини третьої статті 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявного фінансового ресурсу бюджету Пенсійного фонду України на 2011 рік.

На виконання п. 7 Закону України від 14.06.2011 р. № 3491-VI «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2011 рік», Кабінет Міністрів України прийняв постанову від 06.07.2011 №745 «Про встановлення деяких розмірів виплат, що фінансуються за рахунок коштів державного бюджету», яка набрала чинності з 23.07.2011 р.

У зв'язку з прийняттям зазначеного нормативно-правового акта терміни застосування положень ст.ст. 39, 50, 51, 52, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», ст.ст. 14, 22, 37 та ч. 3 ст. 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», до 23.07.2011 р. здійснюються у порядку та розмірах, встановлених наведеним Законом, а з 23.07.2011 р. у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявного фінансового ресурсу бюджету Пенсійного фонду України на 2011 рік.

Рішенням Конституційного Суду України від 26.12.2011 р. норми п. 4 Прикінцевих положень Закону України «Про Державний бюджет України на 2011 рік» визнані такими, що відповідають Конституції України, тобто є конституційними.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 25.01.2012 р. № 3-рп/2012 за конституційним поданням правління Пенсійного фонду України щодо офіційного тлумачення положень ст. 1, ч. 1, 2, 3 ст. 95, ч. 2 ст. 96, п. 2, 3, 6 ст. 116, ч. 2 ст. 124, ч. 1 ст. 129 Конституції України, п. 5 ч. 1 ст. 4 Бюджетного кодексу України, п. 2 ч. 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України в системному зв'язку з окремими положеннями Конституції України, роз'яснено, що в аспекті конституційного подання положення ст. 1, ч. 1, 3 ст. 95 Конституції України у системному зв'язку з положеннями ст. 3, ч. 1 ст. 17, ч. 3 ст. 22, ст.ст. 46, 48 Основного Закону України треба розуміти так, що однією з ознак України як соціальної держави є забезпечення загальносуспільних потреб у сфері соціального захисту за рахунок коштів Державного бюджету України, виходячи з фінансових можливостей держави, яка зобов'язана справедливо і неупереджено розподіляти суспільне багатство між громадянами і територіальними громадами та прагнути до збалансованості бюджету України. При цьому, рівень державних гарантій права на соціальний захист має відповідати Конституції України, а мета і засоби зміни механізму нарахування соціальних виплат та допомоги принципам пропорційності і справедливості.

В аспекті конституційного подання положення ч. 2 ст. 96, п. 2, 3, 6 ст. 116 Конституції України треба розуміти так, що повноваження Кабінету Міністрів України щодо розробки проекту закону про Державний бюджет України та забезпечення виконання відповідного закону пов'язані з його функціями, в тому числі щодо реалізації політики у сфері соціального захисту та в інших сферах. Кабінет Міністрів України регулює порядок та розміри соціальних виплат та допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, відповідно до Конституції та законів України.

В той же час суб'єкти владних повноважень повинні діяти на підставі закону та у спосіб, визначений законом, і тому наділений повноваженнями самостійно визначатися щодо порядку та розміру сплати пенсії у відповідності до Закону України від 14.06.2011 р. № 3491-VI «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2011 рік», постанови Кабінету Міністрів України від 06.07.2011 р. №745 «Про встановлення деяких розмірів виплат, що фінансуються за рахунок коштів державного бюджету» (Рішення Конституційного Суду України від 25.01.2012 р. № 3-рп/2012).

Відповідно до п. 3 Прикінцевих положень Закону України «Про Державний бюджет України на 2012 рік» норми i положення ст.ст. 20, 21, 22, 23, 30, 31, 37, 39, 48, 50, 51, 52, 54 Закону України «Про статус i соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів Державного бюджету України та бюджету Пенсійного фонду України на 2012 рік.

Згідно з п. 4 Прикінцевих положень Закону України від 06.12.2012 р. № 5515-ІV «Про Державний бюджет України на 2012 рік», який набрав чинності із 01.01.2013 р., у 2013 році норми і положення ст.ст. 20, 21, 22, 23, 30, 31, 37, 39, 48, 50, 51, 52 та 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів Державного бюджету України та бюджету Пенсійного фонду України на 2013 рік.

А відтак, визначення порядку та розмірів виплат зазначеним категоріям громадян делеговано Кабінету Міністрів України.

Так, зокрема, на виконання вищевказаних вимог Закону, постановою Кабінету Міністрів України №745 від 06.07.2011 р. та постановою Кабінету Міністрів України №1210 від 23.11.2011 р. були визначені розміри пенсій для інвалідів, щодо яких встановлено причинний зв'язок інвалідності з Чорнобильською катастрофою, а також щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

За таких обставин, припинення виконання постанови Луганського окружного адміністративного суду від 15.01.2009 р. та виплата пенсії позивачу в іншому розмірі пов'язані зі змінами в законодавстві та виникненням інших (нових) правовідносин. В той же час відсутність у постанові Луганського окружного адміністративного суду від 15.01.2009 р. кінцевої дати виплати пенсії з урахуванням перерахунку не породжує у боржника обов'язок довічно здійснювати виплату позивачу пенсії, та додаткової пенсії у розмірах, встановлених вказаним судовим рішенням. Такий обов'язок у боржника припиняється у разі зміни правового регулювання виплати зазначених соціальних виплат.

Так, зокрема, Європейським судом з прав людини у рішенні від 09.10.1979 р. у справі «Ейрі проти Ірландії» зауважено, що здійснення соціально-економічних прав людини значною мірою залежить від становища в державах, особливо фінансового. Дані положення поширюються й на питання допустимості зменшення соціальних виплат, про що зазначено в рішенні цього суду у справі «Кйартан Асмундсон проти Ісландії» від 12.10.2004.

У справі «Великода проти України» від 03.06.2014 р. Європейський суд з прав людини зазначив, що законодавчі норми щодо пенсійного забезпечення можуть змінюватись, а відповідне судове рішення не може бути гарантією проти таких змін у майбутньому.

У даному рішенні Суду зазначено, що суд також не може дійти висновку, що передавши Кабінету Міністрів України право на встановлення розміру соціальних пільг, Парламент України діяв у порушення якихось положень Конвенції.

Так, у вказаному рішенні Європейського суду з прав людини зменшення пенсії заявниці очевидно було обумовлено міркуваннями економічної політики та фінансовими труднощами, з якими зіткнулась держава. За відсутності будь-яких доказів щодо протилежного та визнаючи, що держава-відповідач має широке поле свободи розсуду щодо досягнення балансу між правами, що є предметом спору, та економічною політикою. Суд не вважає, що таке зменшення було непропорційним переслідуваній меті або що воно поклало надмірний тягар на заявницю.

За таких обставин Європейський суд з прав людини зазначив, що дія судового рішення, яким встановлено розмір пенсії, припиняється, коли у законодавство, яке регулювало пенсійні виплати, було внесено зміни.

У рішенні Європейського суду з прав людини в справі «Сухобоков проти Росії» від 13.04.2006 р. зазначено, що законодавчі норми щодо пенсійного забезпечення можуть змінюватися, а відповідне судове рішення не може бути гарантією проти таких змін у майбутньому.

За таких обставин постанова Луганського окружного адміністративного суду від 15.01.2009 р. в частині проведення визначених нею перерахунку пенсії позивача та проведення відповідних виплат, підлягає виконанню до моменту внесення у чинне законодавство України змін, що встановлюють новий порядок обчислення та нарахування відповідних соціальних виплат.

В ракурсі наведеного суд також зауважує, що принцип обґрунтованості рішення суб'єкта владних повноважень має на увазі, що рішенням повинне бути прийнято з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення. Європейський Суд з прав людини у рішенні по справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року, вказує, що орган влади зобов'язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

У рішенні ж від 10.02.2010 р. у справі «Серявін та інші проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що у рішеннях суддів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Водночас у рішенні від 27.09.2010 р. по справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» зазначено, що ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті.

Частиною 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень встановлені критерії, дотримання яких перевіряються судом в порядку адміністративного судочинства, зокрема, щодо прийняття (вчинення) рішень, дій на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Отже, системно проаналізувавши приписи законодавства України, що були чинними на момент виникнення спірних правовідносин між сторонами, зважаючи на взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що адміністративний позов не підлягає задоволенню з огляду на відсутність для цього правових підстав.

Відповідно до вимог ст. 86 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Також згідно з ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи вищенаведене в сукупності та керуючись ст.ст. 2, 71, 86, 94, 97, 158-163 КАС України, Окружний адміністративний суд м. Києва, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні позовних вимог відмовити.

Строк і порядок набрання судовим рішенням законної сили встановлені у статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 КАС України.

Головуючий суддя Я.І. Добрянська

Судді А.С. Мазур

А.Б. Федорчук