Справа № 808/2271/16
Суддя: Іванов С.М.
Дата ухвалення: 2016-11-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

16 листопада 2016 рокусправа № 808/2271/16
Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Іванова С.М.

суддів: Чередниченка В.Є. Ясенової Т.І.

за участю секретаря судового засідання: Яковенко О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Національної поліції України на постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 22 серпня 2016 року у справі № 808/2271/16 за позовом ОСОБА_1 до Національної поліції України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Головне управління Національної поліції у Запорізькій області про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, -

встановив:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся з позовом до Національної поліції України (далі - відповідач), у якому просив визнати протиправним та скасувати з моменту прийняття наказ Національної поліції України № 514 о/с від 20 липня 2016 року "По особовому складу"; поновити полковника поліції ОСОБА_1 (НОМЕР_1) на посаді начальника управління внутрішньої безпеки в Запорізькій області Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України з 20 липня 2016 року.

Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 22 серпня 2016 року адміністративний позов задоволено повністю.

Визнано протиправним та скасовано наказ Національної поліції України № 514 о/с від 20 липня 2016 "По особовому складу".

Поновлено полковника поліції ОСОБА_1 (НОМЕР_1) на посаді начальника управління внутрішньої безпеки в Запорізької області Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України з 21 липня 2016 року.

Не погодившись із вказаним судовим рішенням, Національна поліція України подала апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 22 серпня 2016 року та прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що на момент ухвалення рішення про поновлення позивача на посаді посаду, яку він обіймав було скорочено, та введено іншу посаду начальника управління, яка може заміщуватися державними службовцями відповідно до Закону України «Про державну службу». У зв'язку з вищенаведеними обставинами та невідповідності позивача цій посаді згідно з чинними висновками атестаційної комісії, які в судовому порядку скасовані не були, ОСОБА_1 було запропоновано рівнозначні посади, від яких він відмовився, з огляду на що його в подальшому було переведено для подальшого проходження служби до ГУНП в Запорізькій області та призначено на рівнозначну вакантну посаду в цій області. Вважають такі свої дії правомірними та такими, що відповідають приписам чинного законодавства

Представник відповідача в судовому засіданні просив задовольнити вимоги апеляційної скарги на підставах, що в ній зазначені, та скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Представник позивача в судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційної скарги, зазначав, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, а тому підлягає залишенню без змін.

Представник третьої особи у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що у відповідності до ч. 4 ст. 196 КАС України не перешкоджає розгляду справи за відсутності останнього.

Заслухавши осіб, які беруть участь у справі, перевіривши матеріали справи, оцінивши доводи апеляційної скарги та правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права в межах доводів останньої, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції, наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06.11.2015 року № 2370 о/с "По особовому складу", згідно з пунктом 9 розділу ХІ Закону України "Про Національну поліцію" та відповідно до Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29.07.1991 року № 114, полковника міліції ОСОБА_1 з 06.11.2015 року звільнено в Запас Збройних Сил за пунктом 64 "з" (у зв'язку з переходом у встановленому порядку на роботу (службу) до Національної поліції.

Наказом Національної поліції України від 07.11.2015 року № 13 о/с "По особовому складу" відповідно до пунктів 9, 12 розділу ХІ Закону України "Про Національну поліцію" та згідно з наказом Національної поліції України від 06.11.2015 року № 13 "Про затвердження тимчасового штату Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції", з 07.11.2015 року позивача, який мав спеціальне звання "полковник міліції", призначено начальником управління внутрішньої безпеки в Запорізькій області, присвоївши йому спеціальне звання "полковник поліції".

11 лютого 2016 року позивача згідно з наказом № 92 о/с "По особовому складу" звільнено з посади відповідно до п. 5 (через службову невідповідність) частини 1 статті 77 Закону України "Про Національну поліцію".

Вказані обставини встановленні постановою Запорізького окружного адміністративного суду по справі № 808/731/16 від 10 червня 2016 року (а.с.15-21).

10 червня 2016 року Запорізьким окружним адміністративним судом прийнято постанову по справі № 808/731/16, якою скасовано наказ № 92 о/с від 11.02.2016 року в частині звільнення зі служби в поліції за п. 5 (через службову невідповідність) частини 1 статті 77 полковника поліції ОСОБА_1 (НОМЕР_1), начальника управління внутрішньої безпеки в Запорізькій області Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України, з 17 лютого 2016 року. Поновлено полковника поліції ОСОБА_1 на посаді начальника управління внутрішньої безпеки в Запорізькій області Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України з 18 лютого 2016 року.

25 жовтня 2016 року ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду вказане рішення залишено без змін.

07 липня 2016 року Національною поліцією України видано наказ № 475 о/с "По особовому складу" за підписом Голови Національної поліції України, відповідно до якого позивача поновлено на службі в поліції на посаді начальника управління внутрішньої безпеки в Запорізькій області Департаменту внутрішньої безпеки з 18 лютого 2016 року (а.с.22).

20 липня 2016 року відповідачем за підписом Голови Національної поліції України видано наказ № 514 о/с "По особовому складу", яким відповідно до пп. 2 п. 1 ст. 65 Закону України "Про Національну поліцію" позивача призначено на посаду начальника управління логістики та матеріально-технічного забезпечення в Запорізькій області звільнивши його з посади начальника управління внутрішньої безпеки в Запорізькій області Департаменту внутрішньої безпеки. Підставою для видання такого наказу слугувала доповідна записка т.в.о. директора Департаменту внутрішньої безпеки від 07.07.2016 року (а.с.23, 25-26).

Незгода позивача з такими діями відповідача та зобов'язання скасувати наказ та поновити його на посаді начальника управління внутрішньої безпеки в Запорізькій області Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України з 20 липня 2016 року і є предметом судового спору.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не було обґрунтовано та підтверджено належними доказами наявність визначених законом підстав для переміщення позивача, виходячи саме з інтересів служби для більш ефективної служби.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з таким висновком суду першої інстанції та вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до п. 8 ч. 10 ст. 62 Закону України "Про Національну поліцію", поліцейський може бути переміщений по службі залежно від результатів виконання покладених на нього обов'язків та своїх професійних, особистих якостей.

Підстави та порядок переміщення поліцейських в органах, закладах та установах поліції визначено ст. 65 Закону України "Про Національну поліцію".

Так, переміщення поліцейських здійснюється:

1) на вищу посаду - у порядку просування по службі;

2) на рівнозначні посади: для більш ефективної служби, виходячи з інтересів служби; за ініціативою поліцейського; у зв'язку зі скороченням штатів або проведенням реорганізації; у разі необхідності проведення кадрової заміни в місцевостях з особливими природними, географічними, геологічними, кліматичними, екологічними умовами (далі - місцевості з визначеним строком служби); за станом здоров'я - на підставі рішення медичної комісії; з меншим обсягом роботи з урахуванням професійних і особистих якостей - на підставі висновку атестації; у разі звільнення з посади на підставі рішення місцевої ради про прийняття резолюції недовіри відповідно до статті 87 цього Закону;

3) на посади, нижчі ніж та, на якій перебував поліцейський: у зв'язку зі скороченням штатів або реорганізацією в разі неможливості призначення на рівнозначну посаду; за станом здоров'я - на підставі рішення медичної комісії; через службову невідповідність - на підставі висновку атестації з урахуванням професійних і особистих якостей; за ініціативою поліцейського; як виконання накладеного дисциплінарного стягнення - звільнення з посади відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України; у разі звільнення з посади на підставі рішення місцевої ради про прийняття резолюції недовіри, відповідно до статті 87 цього Закону;

4) у зв'язку із зарахуванням на навчання до вищого навчального закладу із специфічними умовами навчання, який здійснює підготовку поліцейських, на денну форму навчання, а також у разі призначення на посаду після закінчення навчання.

Посада вважається вищою, якщо за цією посадою штатом (штатним розписом) передбачене вище спеціальне звання поліції.

Якщо законом визначено додаткові вимоги до кандидатів на призначення на окремі посади в органах (закладах, установах) поліції, призначення на такі посади здійснюється за умови відповідності особи, яка призначається на таку посаду, додатковим вимогам.

Переведення поліцейських здійснюється у разі, якщо звільнення їх із посад або призначення на інші посади належить до номенклатури призначення різних керівників.

Переведення поліцейського здійснюється на підставі єдиного наказу про звільнення із займаної посади та направлення для подальшого проходження служби до іншого органу (закладу, установи) поліції та про призначення на посаду в органі (закладі, установі) поліції, до якого переміщується поліцейський.

У разі якщо згідно із законом та іншими нормативно-правовими актами призначенню поліцейського на посаду повинно передувати погодження відповідних органів державної влади або органів місцевого самоврядування чи їх посадових осіб, призначення на посаду здійснюється після отримання такого погодження.

З оскаржуваного наказу вбачається, що позивача переміщено з посади, яку він обіймав, на іншу посаду на підставі пп. 2 п. 1 ст. 65 Закону України "Про Національну поліцію" (для більш ефективної служби, виходячи з інтересів служби).

Приписами статті 65 Закону України "Про Національну поліцію" встановлено, що для більш ефективної служби, виходячи з інтересів служби поліцейського може бути переміщено саме на рівнозначну посаду.

Судом першої інстанції було правильно встановлено, що коло функціональних обов'язків, розмір посадових окладів та ступінь підпорядкованості за посадою, яку обіймав позивач до переміщення, та новою посадою значно відрізняються.

Так, на новій посаді функціональні обов'язки позивача не передбачають жодних повноважень щодо виявлення, попередження та припинення кримінальних правопорушень та корупційних діянь, що готуються або вчинені працівниками органів та підрозділів Національної поліції України, а також захист посадових осіб Національної поліції України від перешкоджання їм у виконанні службових обов'язків, тощо, тобто тих, якими безпосередньо займався ОСОБА_1 протягом служби на попередній посаді, а розмір грошового забезпечення за посадою, на яку переміщено позивача, нижчий, ніж грошове забезпечення за попередньою посадою.

Таким чином, нерівнозначність вказаних посад є очевидною.

Також, нормами Закону України "Про Національну поліцію" визначені й інші умови, які мають бути дотримані при здійсненні переміщення працівника на підставі приписів п. 2 ч. 1 статті 65 цього Закону.

Так, відповідно до п. 8 ч. 10 статті 62 Закону України "Про Національну поліцію", поліцейський може бути переміщений по службі залежно від результатів виконання покладених на нього обов'язків та своїх професійних, особистих якостей.

Відповідно до ч. 8 статті 65 Закону України "Про Національну поліцію", переведення поліцейського може здійснюватися за його ініціативою, ініціативою прямих керівників (начальників), керівників інших органів (закладів, установ) поліції, які порушили питання про переміщення.

Водночас, відповідачем у справі належними та допустимими доказами не підтверджено дослідження результатів виконаної позивачем роботи, його професійних та особистих якостей.

Відповідно ст. 60 Закону України "Про Національну поліцію", проходження служби в поліції регулюється цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно пункту 4 Розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України "Про Національну поліцію", до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом акти законодавства застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

Так, згідно з п. 40 «Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ», яке затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 29 липня 1991 року № 114, призначення на посади рядового і начальницького складу провадиться відповідними начальниками згідно з номенклатурою посад, що визначається Міністром внутрішніх справ відповідно до його компетенції. При цьому враховується, в тому числі, що при призначенні на посади і переміщенні по службі осіб рядового і начальницького складу має забезпечуватися використання їх за основною чи спорідненою спеціальністю або згідно з набутим досвідом, а при необхідності використання на посадах за новою для них спеціальністю призначенню має передувати відповідна перепідготовка.

Таким чином, як вірно встановлено судом першої інстанції, на новій посаді позивачеві доручено виконання іншої ділянки роботи, аніж та, якою він займався на посаді начальника управління внутрішньої безпеки в запорізькій області, при цьому, доказів стосовно проведення будь-якої перепідготовки щодо перепрофілювання та адаптації позивача до нової посади, що мала б передувати переміщенню, відповідачем здійснено не було.

Крім того, переміщення позивача на іншу посаду призвело до зміни ступеня його підпорядкованості, оскільки Департамент внутрішньої безпеки Національної поліції та Головне управління Національної поліції в Запорізькій області є окремими юридичними особами. На посаді начальника управління внутрішньої безпеки в Запорізькій області Департаменту внутрішньої безпеки позивач був підпорядкований безпосередньо начальнику Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України, заступникам Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції та керівнику Національної поліції України.

На посаді ж начальника управління логістики та матеріально-технічного забезпечення позивач підпорядковується заступникам керівника та керівнику Головного управління Національної поліції в Запорізькій області, що додатково підтверджує нерівнозначність посади, на яку призначено позивача у порівнянні з тією, з якої його було звільнено.

Крім того, як вірно встановлено судом першої інстанції, оскаржуваний наказ не містить обґрунтувань того, в чому саме полягає "ефективність переміщення" та "інтерес служби".

Відносно посилань заявника апеляційної скарги на те, що наказом голови Національної поліції від 25.03.2016 року № 244 посада начальника управління внутрішньої безпеки в Запорізькій області скорочена та введена посада державного службовця, яка укомплектована, а тому можливості призначення полковника поліції ОСОБА_1 на рівнозначну посаду в УВБ в Запорізькій області не було, що також було відображено і в доповідній записці т.в.о. директора ДВБ Національної поліції України полковника поліції Є.О.Коваля, а також ті обставини, що відповідно до чинних висновків атестаційної комісії визначено, що позивач не відповідає займаній посаді, колегія суддів апеляційного суду вважає за необхідне зазначити наступне.

Наказом Національної поліції України від 25.03.2016 року № 244 затверджено переліки змін у штатах Національної поліції України, відповідно до якого в Управлінні внутрішньої безпеки в Запорізькій області скорочена одна посада начальника управління (середній склад поліції) та цим же наказом введена посада начальника управління (державний службовець) (а.с.114-123).

Тобто, кількість штатних одиниць не зменшилася, посада начальника управління внутрішньої безпеки в Запорізькій області залишилася, змінилися лише вимоги до особи, яка може обійняти таку посаду: до змін - це середній склад поліції, після змін - державний службовець.

В той же час, будь-які докази того, що позивач не відповідає вимогам, необхідним для зайняття посади після організаційно-штатних змін до суду відповідачем не надавались. Посилання відповідача на те, що призначення на посаду можливе лише після проведення конкурсу відповідно до Закону України "Про державну службу" судом першої інстанції вірно відхилено, оскільки позивач був поновлений на посаду начальника управління внутрішньої безпеки в Запорізькій області Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України за рішенням суду, а в такому випадку проведення конкурсу на заміщення вказаної посади законом не вимагається.

Доводи відповідача стосовно того, що висновком атестаційної комісії, який у судовому порядку не скасовувався, встановлено невідповідність ОСОБА_1 займаній посаді, визнаються колегією судів необґрунтованими, оскільки постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 10 червня 2016 року, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 25 жовтня 2016 року, надавалась правова оцінка вказаному висновку атестаційної комісії, який при цьому вичерпав свою дія з прийняттям наказу про звільнення позивача, який був скасований в судовому порядку.

З приводу посилань Національної поліції України на те, що позивач відмовився від запропонованих йому рівнозначних посад, колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивач був поновлений на посаді лише 07.07.2016 року, в той час, як рівнозначні посади пропонувались позивачу ще 05.07.2016 року відповідно до акту від 05.07.2016 № 1, і відповідно, до поновлення позивача на посаді пропозиція про його переведення на іншу посаду не могла мати правових наслідків, оскільки до цього часу позивач не перебував на службі (був відсутній наказ про поновлення позивача на попередній роботі).

Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції і не дають підстав для висновку про помилкове застосування судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права, яке призвело б до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про залишення оскаржуваного рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. 195, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. 200 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Національної поліції України - залишити без задоволення.

Постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 22 серпня 2016 року у справі № 808/2271/16 за позовом ОСОБА_1 до Національної поліції України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Головне управління Національної поліції у Запорізькій області про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді - залишити без змін.

Ухвала Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом 20 днів відповідно до ст. 212 та ч. 5 ст. 254 КАС України.

Головуючий: С.М. Іванов

Суддя: В.Є. Чередниченко

Суддя: Т.І. Ясенова