Справа № 1570/5154/12
Суддя: Шипуліна Т.М.
Дата ухвалення: 2016-11-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 листопада 2016 року м. Київ К/800/44439/13

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Головуючого - Шипуліної Т.М.,

суддів: Олендера І.Я., Бившевої Л.І.,

за участю: секретаря Шевчук П.О.,

представника позивача Павицької Т.Б.,

розглянула у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Саратської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів в Одеській області на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 06.03.2013 та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 06.08.2013 по справі №1570/5154/2012 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро-Дар» до Саратської міжрайонної державної податкової інспекції Одеської області Державної податкової служби, за участю третьої особи Товариства з обмеженою відповідальністю «Південні традиції» про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень.

Заслухавши доповідь судді Шипуліної Т.М., пояснення представника позивача, перевіривши доводи касаційної скарги щодо дотримання правильності застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, колегія

В С Т А Н О В И Л А:

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 06.03.2013, залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 06.08.2013, адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро-Дар» до Саратської міжрайонної державної податкової інспекції Одеської області Державної податкової служби, за участю третьої особи Товариства з обмеженою відповідальністю «Південні традиції», про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень - задоволено частково. Визнані протиправними та скасовані податкові повідомлення-рішення від 23.04.2012 № та від 06.07.2012 №. В іншій частині позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеними рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, Саратська об'єднана державна податкова інспекція Головного управління Міндоходів в Одеській області, яка є правонаступником Саратської міжрайонної Державної податкової інспекції Одеської області державної податкової служби, 23.08.2013 звернулась з касаційною скаргою до Вищого адміністративного суду України, який ухвалою від 03.09.2013 прийняв її до свого провадження.

В касаційній скарзі відповідач просить скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

В обґрунтування своїх вимог відповідач посилається на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, зокрема, пункту 185.1 статті 185, пункту 187.1 статті 187, пункту 188.1 статті 188, пунктів 198.1, 198.6 статті 198 Податкового кодексу України, підпункту 5.2.1 пункту 5.2, підпункту 5.3.9 пункту 5.3 статті 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», частин першої та п'ятої статті 203, частини другої статті 215, статті 216 Цивільного кодексу України, статті 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», частини першої статті 67 Конституції України, статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України, пункту 2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88, частини першої статті 67 Конституції України, статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України.

Перевіривши матеріалами справи наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що Саратською міжрайонною державною податковою інспекцією Одеської області проведена планова виїзна перевірка Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро-Дар» з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2011 по 31.12.2011, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2011 по 31.12.2011.

Перевіркою встановлено порушення позивачем вимог пунктів 198.1, 198.6 статті 198, пунктів 201.1, 201.4, 201.6 та 201.10 статті 201 Податкового кодексу України, підпункту 5.2.1 пункту 5.2, підпункту 5.3.9 пункту 5.3 статті 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств».

За результатами перевірки Саратською міжрайонною державною податковою інспекцією Одеської області складено акт від 10.04.2012 №50/2200/32272111 та прийнято податкові повідомлення-рішення від 23.04.2012 №, яким позивачу визначено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 542759,00грн., у тому числі основний платіж - 506122,00грн. та штрафні (фінансові) санкції - 36637,00грн.; від 23.04.2012 №, яким позивачу визначено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток у розмірі 781,00грн., у тому числі основний платіж - 780,00грн. та штрафні (фінансові) санкції - 1,00грн.

Вказані податкові повідомлення-рішення були оскаржені позивачем в адміністративному порядку.

Рішенням Державної податкової служби в Одеській області від 03.07.2012 №16738/10/10-2007 яким податкове повідомлення-рішення від 23.04.2012 № скасовано в частині 18320,25грн. застосованої штрафної (фінансової) санкції з ПДВ, податкове повідомлення-рішення від 23.04.2012 № залишено без змін.

У зв'язку з викладеним Саратською міжрайонною державною податковою інспекцією Одеської області прийнято податкове повідомлення-рішення від 06.07.2012 №, яким позивачу визначено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 524439,00грн., у тому числі основний платіж 506122,00грн. та штрафні (фінансові) санкції - 18317,00грн.

Фактичною підставою для прийняття спірних рішень став висновок податного органу про безпідставне формування податкового кредиту та валових витрат по взаємовідносинам з Товариством з обмеженою відповідальністю «АВС Ресурси», Товариством з обмеженою відповідальністю «Винзавод «Південні вікна», Товариством з обмеженою відповідальністю «Південні традиції», Товариством з обмеженою відповідальністю «Авроратрейд» з огляду на відсутність реальності господарських операцій та нікчемність правочинів з контрагентами.

Згідно з частиною другою статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги, але при цьому може встановлювати порушення норм матеріального чи процесуального права, на які не було посилання в касаційній скарзі.

Відповідно до пункту 5.1 статті 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» валові витрати виробництва та обігу (далі - валові витрати) - це сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних як компенсація вартості товарів (робіт, послуг), які придбаваються (виготовляються) таким платником податку для їх подальшого використання у власній господарській діяльності.

За змістом підпункту 5.2.1 пункту 5.2 статті 5 зазначеного Закону до складу валових витрат включаються суми будь-яких витрат, сплачених (нарахованих) протягом звітного періоду у зв'язку з підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг) і охороною праці, у тому числі витрати з придбання електричної енергії (включаючи реактивну), з урахуванням обмежень, установлених пунктами 5.3 - 5.7 цієї статті.

Відповідно до підпункту 5.3.9 пункту 5.3 статті 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» не належать до складу валових витрат будь-які витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку.

Відповідно до пункту 198.1 статті 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Згідно з пунктом 198.2 статті 198 Податкового кодексу України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Відповідно до пункту 198.3 статті 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Згідно з пунктом 198.6 статті 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними або оформленими з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу).

З наведених законодавчих положень випливає, що умовами реалізації права платника на податковий кредит, а також на зменшення оподатковуваного доходу на суму понесених витрат є фактичне придбання товарів (робіт, послуг) та наявність первинних документів (зокрема, податкових накладних), оформлених у відповідності з вимогами чинного законодавства.

Доводи податкового органу про отримання платником необґрунтованої податкової вигоди мають ґрунтуватись на сукупності доказів, що безспірно підтверджують існування обставин, які виключають право платника, зокрема, на формування валових витрат та податкового кредиту.

Необхідними умовами для визнання угоди нікчемною в силу вимог статті 228 Цивільного кодексу України є її укладання з метою, завідомо суперечною інтересам держави і суспільства та наявність умислу хоча б у однієї із сторін щодо настання відповідних протиправних наслідків.

При кваліфікації правочину за статтею 228 Цивільного кодексу України має враховуватися вина, яка виражається в намірі порушити публічний порядок сторонами правочину або однією зі сторін. Доказом вини може бути вирок суду, постановлений у кримінальній справі, щодо знищення, пошкодження майна чи незаконного заволодіння ним тощо.

Проте, існування відповідних обставин у даній справі податковим органом не доведено.

Разом з тим, реальність спірних господарських операцій позивача з Товариством з обмеженою відповідальністю «АВС Ресурси», Товариством з обмеженою відповідальністю «Винзавод «Південні вікна», Товариством з обмеженою відповідальністю «Південні традиції» та валових витрат по взаємовідносинам з Товариством з обмеженою відповідальністю «Авроратрейд» підтверджується належними первинними документами, які за своєю формою та змістом відповідають вимогам податкового законодавства, зокрема, договорами поставки (купівлі-продажу) товарів від 01.02.2011 №1, від 01.01.2011 №1/01-11, від 04.04.2011 б/н, податковими та видатковими накладними, товарно-транспортними накладними, відомостями про списання отриманого товару зі складу позивача,

Позивачем також надано сертифікати відповідності та посвідчення якості на придбані у Товариства з обмеженою відповідальністю «Винзавод «Південні вікна» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Південні традиції» алкогольні напої. Зазначені контрагенти у свою чергу мали ліцензії на право оптової торгівлі алкогольними напоями, виданими Департаментом САТ ДПА України.

Придбаний у Товариства з обмеженою відповідальністю «АВС Ресурси» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Авроратрейд» товар (гофрокартонна та поліетиленова продукція - стікери, куток картонний, гофроящик) позивач використовував у власній господарській діяльності, що підтверджується актами списання зазначених матеріалів.

Таким чином, досліджені в процесі розгляду справи первинні документи розкривають зміст господарської операції, підтверджують рух активів позивача, зміни у власному капіталі підприємства та отримання ним реального результату в процесі господарської діяльності з контрагентами.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що за умови невстановлення податковим органом наявності замкнутої схеми руху грошових коштів, яка б могла свідчити про узгодженість дій позивача та його постачальників для одержання товариством незаконної податкової вигоди, останнє не може зазнавати негативних наслідків внаслідок діянь інших осіб, що перебувають поза межами його впливу.

Проте, відповідачем не надано належних доказів щодо наявності в діях позивача ознак неправомірних дій, а наведені Саратською об'єднаною державною податковою інспекцією Головного управління Міндоходів в Одеській області у касаційній скарзі доводи є такими, що не спростовують правильність висновку суду першої та апеляційної інстанцій щодо правомірності формування позивачем валових витрат та податкового кредиту за спірними господарськими операціями з контрагентами.

Натомість, контрагентами позивача оскаржувалися дії податкових органів щодо проведення перевірок, за результатами яких буди складені акти на які посилається відповідач як на доказ відсутності реального здійснення господарських операцій. Так, постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 18.07.2012 визнано протиправними дії Державної податкової інспекції у Приморському районі міста Одеси по проведенню 24.02.2012 зустрічної звірки Товариства з обмеженою відповідальністю «Південні традиції» щодо підтвердження господарських відносин із платниками податків за період з 09.03.2011 по 31.12.2011. Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 06.04.2012, залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 21.06.2012 та ухвалою Вищого адміністративного суду від 24.07.2012, визнано протиправними дії Державної податкової інспекції у Приморському районі міста Одеси щодо проведення документальної позапланової перевірки Товариства з обмеженою відповідальністю «Винзавод «Південні вікна». Постановою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 24.10.2011 визнано протиправним та скасовано наказ від 14.06.2011 №1604 про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки Товариства з обмеженою відповідальністю «АВС Ресурси» та визнано протиправними дії податкового органу щодо проведення відповідної перевірки.

Враховуючи викладене, за встановлених обставин, колегія суддів вважає, що висновки судів першої та апеляційної інстанцій про наявність підстав для задоволення позовних вимог є правильними.

Відповідно до частини першої статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись статтями 160, 210, 220, 221, 223, 224, 230, 231, та частиною п'ятою статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів -

У Х В А Л И Л А:

Касаційну скаргу Саратської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів в Одеській області залишити без задоволення.

Постанову Одеського окружного адміністративного суду від 06.03.2013 та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 06.08.2013 по справі №1570/5154/2012 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути переглянута Верховним Судом України в порядку, на підставі та у строки, передбачені статтями 235 - 2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: __________________ Т.М. Шипуліна

Судді: __________________ Л.І. Бившева

__________________ І.Я. Олендер