Справа № 809/1384/16
Суддя: Микитин Н.М.
Дата ухвалення: 2016-11-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" листопада 2016 р. Справа № 809/1384/16

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі:

судді Микитин Н.М.

при секретарі судового засідання Хомі О.В.

за участю: позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції України в Івано-Франківській області про зобов"язання до вчинення дій,-

ВСТАНОВИВ:

12.10.2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції України в Івано-Франківській області про зобовязання відповідача нарахувати та виплатити середній заробіток за весь час затримки фактичного розрахунку, а саме: з 07.12.2015 року по 13.05.2016 року.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 07.12.2015 року наказом Головного Управління Національної поліції в Івано-Франківській області № 82 о/с від 07.12.2015 року позивача було звільнено зі служби в поліції згідно п.1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» за п.п.2 (через хворобу), про що зроблено запис у трудовій книжці №11 від 07.12.2015року. Однак, тільки 13.05.2016 року відповідач виплатив йому вихідну допомогу в розмірі 26 471,87 грн., хоча відповідно до ст.116 Кодексу законів про працю України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Вважає, що відповідач строків виплати грошових коштів, передбачених законодавством, не дотримав, а тому повинен виплатити йому середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, а саме за період з 07.12.2015 року по 13.05.2016 року на підставі частини 1 статті 117 Кодексу законів про працю України.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав, зазначених в позовній заяві. Просив суд позов задовольнити повністю.

Представник відповідача в судове засідання не зявився, однак подав 17.11.2016 до суду заяву в якій просив суд проводити розгляд справи без його участі. У наданих суду письмових запереченнях зазначив, що позивач не мав права на виплату такої допомоги і така була йому перерахована безпідставно. Вказав, що статтею 102 Закону України «Про Національну поліцію» встановлено, що пенсійне забезпечення поліцейських та виплата одноразової грошової допомоги після звільнення їх зі служби в поліції здійснюються в порядку та на умовах, визначених Законом України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб". Частиною 1 статті 9 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" (в редакції на 07.12.2016) визначено, коло осіб які мають право на отримання одноразової грошової допомоги серед яких відсутні працівники Національної поліції. Отже, враховуючи що звільнення позивача відбулося 07.12.2015, тобто до внесення змін до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" відповідно виплата одноразової грошової допомоги позивачу була передчасною та безпідставною, а отже і немає підстав стверджувати про затримку фактичного розрахунку (а.с.24-26). У попередньому судовомі засіданні просив суд в задоволенні позову відмовити.

Розглянувши позовну заяву, заперечення проти позову, заслухавши пояснення позивача, дослідивши та оцінивши подані докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 13.02.1999 року проходив службу в органах внутрішніх справ відповідно до наказу УМВС України в Івано-Франківській області №27 від 10.02.2006 року, про що зроблено відповідний запис у трудовій книжці за №8 (а.с.9).

Відповідно до витягу з наказу Головного Управління Національної поліції в Івано-Франківській області № 82 о/с від 07.12.2015 року, капітана поліції ОСОБА_1, старшого інспектора Тисменицького відділу поліції Головного управління Національної поліції України в Івано-Франківській області, з 07.12.2015 року звільнено із служби в поліції, згідно з пунктом 1 статті 77 Закону України "Про Національну поліцію" (а.с. 11).

Судом встановлено, що Головним Управлінням Національної поліції в Івано-Франківській області в день звільнення позивачу не було виплачено всіх сум, що належали йому від відповідача у звязку зі звільненням з служби в поліції, а саме: вихідну допомогу в розмірі 26 471,87 грн.

Згідно виписки ПАТ КБ "ПриватБанк" про рух коштів по картці/рахунку позивача 13.05.2016 року ОСОБА_1 зараховано безготівкове поповнення від Головного Управління Національної поліції в Івано-Франківській області на суму 26 471,87 грн. (а.с.7). Позивач, зважаючи на невчасну виплату вказаної суми вихідної допомоги, вимагає стягнути з відповідача середній заробіток за весь час затримки фактичного розрахунку, а саме з 07.12.2015 року по 13.05.2016 року.

Згідно частини 1 статті 47 Кодексу законів про працю України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Порядок нарахування та виплати одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби регламентовано Законом України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".

Відповідно до частини 1 статті 9 даного Закону (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) особам рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом та звільняються зі служби за станом здоровя, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. У разі звільнення зі служби за віком, у звязку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, у звязку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, а також у звязку з настанням особливого періоду та небажання продовжувати військову службу військовослужбовцем-жінкою, яка має дитину (дітей) віком до 16 років одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності вислуги 10 років і більше.

Відповідач, враховуючи наявність в позивача більше 10-ти років стажу, нарахував ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу при звільненні в розмірі 26 471,87 грн. відповідно до вимог вказаної норми Закону.

Частиною 1 статті 116 Кодексу законів про працю України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Судом встановлено, що в день звільнення ОСОБА_1 Головне управління Національної поліції України в Івано-Франківській області не було виплачено позивачу всіх сум, що належали йому від відповідача у звязку зі звільненням з служби в поліції, а саме, вихідну допомогу в розмірі 26 471,87 грн.

Доказів того, що вказана бездіяльність була наслідком дій позивача, який на день звільнення не працював, ухилявся від отримання трудової книжки, чи вчиняв інші дії, які свідчили б про те, що прострочення роботодавця мало місце внаслідок дій самого працівника, відповідачем суду не подано.

Аналіз норм статті 116 Кодексу законів про працю України свідчить про те, що всі суми (заробітна плата, вихідна допомога, компенсація за невикористану відпустку, оплата за час тимчасової непрацездатності тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день звільнення цього працівника. Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов'язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. При невиконанні такого обов'язку з вини власника або уповноваженого ним органу наступає відповідальність, передбачена статтею 117 Кодексу законів про працю України

Приписами частини 1 статті 117 Кодексу законів про працю України визначено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Відтак суд зазначає, що затримка розрахунку з працівником при звільненні, за відсутності спору про розмір належних працівникові сум, тягне обов'язок власника провести на користь працівника виплату середнього заробітку за весь час затримки розрахунку.

Зважаючи на вищевикладене, суд приходить до висновку, що відповідач порушив вимоги статті 116 Кодексу законів про працю України, оскільки в день звільнення ОСОБА_1 не було виплачено одноразової грошової допомоги в розмірі 26 471,87 грн.

Стосовно доводів представника відповідача, викладених в запереченні, що на час звільнення 07.12.2015 позивач не мав права на отримання одноразової грошової допомоги, на тій підставі, що Законом України від 23.12.2015 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у звязку із прийняттям Закону України «Про національну поліцію» внесено зміни в ст.9 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Судом встановлено, що така допомога була все ж виплачена позивачу 13.05.2016 року, що свідчить про її безспірність. Відповідачем не надано доказів про наявність судового спору з приводу виплати одноразової грошової допомоги позивачу, як і не звернуто до позивача жодних письмових претензій про повернення виплаченої суми допомоги у розмірі 26 471,87 грн.

Відповідно п.15 Перехідних положень Закону України «Про Національну поліцію» працівники міліції, які на день набрання чинності цим Законом мали календарну вислугу не менше 5 років та продовжили службу в Міністерстві внутрішніх справ України або поліції (їх територіальних органах, закладах та установах) на посадах, що заміщуються державними службовцями (а в навчальних, медичних закладах та науково-дослідних установах - на будь-яких посадах), після досягнення вислуги років, що дають право на пенсійне забезпечення відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", мають право на пенсійне забезпечення згідно із Законом України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".

Право на отримання одноразової грошової допомоги, інших виплат, передбачених Законом України "Про міліцію", зберігається і здійснюється в порядку, що діяв до набрання чинності Законом України "Про Національну поліцію".

Питання щодо оплати праці, в тому числі і стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні працівника, регламентується також постановою Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 року за № 13 "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці". Так, в пункті 20 вказаної постанови зазначено, що встановивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини.

Таке ж роз'яснення цієї норми права надав і Конституційний Суд України у своєму рішенні від 22.02.2012 року за № 4-рп/2012 у справі щодо офіційного тлумачення положень статті 233 Кодексу законів про працю України у взаємозв'язку з положеннями статей 117, 237-1 цього Кодексу. Вказана правова позиція також висловлена і Верховним Судом України у постанові від 21.01.2015 року за № 6-195цс14, яка в силу статті 244-2 Кодексу адміністративного судочинства України є обов'язковою для всіх судів України.

Таким чином, відповідач зобовязаний був в день звільнення, з огляду на не доведення суду факту того, що позивач ухилявся від отримання трудової книжки, виплатити позивачу всі суми, що належали йому до виплати при звільненні. Як встановлено судом вище, розрахунок з позивачем по виплаті одноразової грошової допомоги в розмірі 26 471,87 грн. проведено 13.05.2016 року. Отже, у звязку із невчасним виконанням цього зобовязання, відповідач повинен виплатити позивачу його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частинами 1, 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Судом також встановлено, що відповідачем здійснено виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільненні лише 13.05.2016 в той час, як позивач звільнений зі служби з 07.12.2015 року, що підтверджується записом у трудовій книжці.

З врахуванням вищевикладеного, суд дійшов висновку, що відповідач не довів належними та допустимими доказами законність своїх дій у не проведенні повного розрахунку з ОСОБА_1 при звільненні останнього, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових та службових осіб, інших субєктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Відповідно до ст.9 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого суд вирішує справи на підставі Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України.

Враховуючи вищенаведене, позов підлягає задоволенню шляхом зобовязання відповідача нарахувати та виплатити позивачу середній заробіток за період з 07.12.2015 року по 13.05.2016 року відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати.

На підставі ст. 124 Конституції України, керуючись ст. ст. 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд ,-

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити повністю.

Зобов'язати Головне управління Національної поліції України в Івано-Франківській області (, 76000, Івано-Франківська область, місто Івано-Франківськ, вул. Академіка Сахарова, 15) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (реєстраційний номер НОМЕР_1, 77423, Івано-Франківська область, Тисминецький р-н., с.Угринів, вул. Незалежності, 194) середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 07.12.2015 року по 13.05.2016 року відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995 року.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції України в Івано-Франківській області (, 76000, Івано-Франківська область, місто Івано-Франківськ, вул. Академіка Сахарова, 15) на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер НОМЕР_1, 77423, Івано-Франківська область, Тисминецький р-н., с.Угринів, вул. Незалежності, 194) сплачений судовий збір у розмірі 551 (п'ятсот п'ятдесят одну) гривню 20 копійок.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку. Відповідно до статті 186 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Апеляційна скарга подається до Львівського апеляційного адміністративного суду через Івано-Франківський окружний адміністративний суд.

Постанова набирає законної сили в порядку та строки встановлені статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя /підпис/ ОСОБА_2

Постанова складена в повному обсязі 22.11.2016 року.