Справа № 826/18859/15
Суддя: Погрібніченко І.М.
Дата ухвалення: 2016-11-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

21 листопада 2016 року № 826/18859/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Погрібніченка І.М. розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «У Хромого Пола»
доДержавної податкової інспекції у Подільському районі Головного управління ДФС у м. Києві
провизнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення від 19.02.2015р.,
О Б С Т А В И Н И С П Р А В И:

Товариство з обмеженою відповідальністю «У Хромого Пола» (далі по тексту - позивач) звернулось з позовом до Державної податкової інспекції у Подільському районі Головного управління ДФС у м. Києві (далі по тексту - відповідач) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення від 19.02.2015р. №.

Позовні вимоги обґрунтовані протиправністю оскаржуваного рішення.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав.

Представник відповідача проти позовних вимог заперечив з підстав правомірності такого рішення.

На підставі ч. 4 ст. 122 КАС України дійшов переконання про можливість подальшого розгляду справи в порядку письмового провадження.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В С Т А Н О В И В:

Відповідачем проведено перевірку ТОВ «У Хромого Пола» за результатами якої 31.01.2015р. складено акт №407/26-56-22-05-04/33348825 «Про результати проведення документальної позапланової виїзної перевірки з питань визначення повноти нарахування та своєчасності сплати податків по взаємовідносинам із ТОВ «КВП ГРУП» () за період з 01.08.2014р. по 31.08.2014р. (далі по тексту - Акт перевірки).

Актом перевірки встановлено порушення п. 198.2, 198.3, 198.6 статті 198 ПК України, в результаті чого занижено ПДВ, що підлягає нарахуванню та сплаті в бюджет в загальній сумі 88 000,00грн. за серпень 2014 року.

На підставі встановленого порушення відповідачем 19.02.2015р. прийнято податкове повідомлення - рішення №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з ПДВ у розмірі 132 000грн., у тому числі основний платіж - 88 000грн. та штрафні санкції - 44 000грн.

Вважаючи податкове повідомлення-рішення від 19.02.2015р. протиправним, а, відтак, таким, що підлягає скасуванню, позивач звернувся з позовом до суду.

Розглядаючи справу по суті, суд виходить з наступного.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини третьої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Як вбачається з матеріалів справи, 01.08.2014р. між позивачем (Замовник) та ТОВ «КВП ГРУП» (Виконавець) укладено Договори про надання послуг №18-м та №39-к, відповідно до умов яких, останній приймає на себе зобов'язання про надання Замовнику послуг мерчандайзингу торгівельної мережі, а Замовник зобов'язується прийняти та сплатити належним чином рахунки за виконанні послуги; та Замовник доручає, а Виконавець бере на себе зобов'язання з надання послуг з прибирання об'єктів Замовника, розташованих за адресами зазначених у Додатку до даного Договору.

До матеріалів справи представником позивача були надані копії зазначених договорів та Додаток №1 від 01.08.2014р. до Договору №18-м, Додатки-специфікації №6, №5, №4, №3, №2, №1 від 01.08.2014р. до Договору №39-к; Звіт про проведені заходи у місцях продажу (кафе «У Хромого Пола», м. Київ, вул. Суворова, 4; кафе «У Голема» м. Київ, вул. Чапаєва, 4-В; кафе «Старомак» м. Київ, вул. Артема, 37-41; кафе «Бодегіта дель Медіо» м. Київ, вул. Ярославів Вал, 21/20; кафе «Чарка, Кружек і Гачек», «мі Пьяче», «Славянський двор», «Татамі», м. Київ, Дніпровська набережна 33; кафе «Чарка, Кружек і Гачек», «мі Пьяче», «Славянський двор», «Татамі» м. Київ, вул. Борщагівська, 154-А; платіжне доручення №63713 від 15.09.2014р., яке підтверджує оплату позивачем послуги за договором №39-к; акти приймання - передачі векселів від 02.03.2015р.

На виконання умов зазначених договорів ТОВ «КВП ГРУП» виписані: акти здачі-прийняття робіт (надання послуг) №ОУ-25, №ОУ-26, №ОУ-27, №ОУ-28, №ОУ-29, №ОУ-30, №6, №7, №8, №9, №10, №11; податкові накладні: №38 від 31.08.2014р., №39 від 31.08.2014р., №40 від 31.08.2014р., №41 від 31.08.2014р., №42 від 31.08.2014р., №43 від 31.08.2014р., №19 від 31.08.2014р., №20 від 31.08.2014р., №21 від 31.08.2014р., №22 від 31.08.2014р., №23 від 31.08.2014р., №24 від 31.08.2014р.; акти звірки взаємних розрахунків від 31.08.2014р.

На підставі виписаних ТОВ «КВП ГРУП» податкових накладних, позивачем задекларовано податковий кредит з податку на додану вартість.

Про порушення позивачем норм податкового законодавства по взаємовідносинам з ТОВ «КВП ГРУП», контролюючий орган дійшов з тих підстав, що ДПІ у Подільському районі Головного управління ДФС у м. Києві отримано від ДПІ у Солом'янському районі ГУ Міндоходів у м. Києві податкову інформацію №6243/7/26-58-22-01 від 09.10.2014р. по ТОВ «КВП ГРУП» (), згідно якої зустрічну звірку не проведено у зв'язку з тим, що від підрозділу податкової міліції ДПІ у Солом'янському районі ГУ Міндоходів у м. Києві було надано довідку «Про встановлення фактичного місцезнаходження», згідно якої ТОВ «КВП ГРУП» не знаходиться за податковою адресою та має стан « 9» - направлено повідомлення про відсутність за місцезнаходженням. В ході проведення аналізу матеріалів податкової звітності, реєстраційних документів, звітів та інших документів, встановлено відсутність необхідних умов для досягнення результатів відповідної підприємницької, економічної діяльності в силу відсутності управлінського або технічного персоналу, оборотних коштів, виробничих активів, складських приміщень, транспортних засобів при значних обсягах реалізації товарів (робіт, послуг).

Окрім цього, в акті перевірки відповідач посилався на те, що до перевірки позивачем не було надано, зокрема:

- звіти про виконання робіт до Договорів №18-м та №39-к від 01.08.2014р.;

- додатки та специфікації, які є невід'ємною частиною Договору №18-м та №39-к від 01.08.2014р.;

- графіка надання послуг і затвердженого переліку послуг;

- перелік осіб, які надавали клірингові послуги та послуги мерчандайзингу;

- перелік осіб, які отримували клірингові послуги та послуги мерчандайзингу;

- докази наявності відповідної кваліфікації у працівників ТОВ «КВП ГРУП» та наявності у них доступу до дозволів на виконання робіт (надання клірингових послуг та послуг мерчандайзингу).

На підставі викладеного відповідач дійшов висновку, що відносини між позивачем та його контрагентом не спричиняють реального настання правових наслідків.

Надаючи оцінку доводам контролюючого органу суд зазначає наступне.

Як вбачається з умов договору №18-м від 01.08.2014р орієнтовна вартість послуг визначається Сторонами на початку кожного місяця, у якому такі послуги будуть надаватися шляхом підписання Додатків до чинного Договору, виходячи з планів по розміщенню товарів у поточному місяці. Остаточна вартість послуг визначається сторонами в залежності від об'єму виконаних робіт згідно обсягу за договорами, що укладені з постачальниками (дилерами, виробниками) і фіксується в Актах про надання послуг (робіт) і є невід'ємною чинного Договору (п.5.1).

Окрім цього, умовами договору №39-к від 01.08.2014р передбачено складання та надання Замовникові списку персоналу Виконавця для оформлення допуску на Об'єкт (п.2.1.8), складання специфікацій (п.3.1, 3.4), графіка надання послуг та додаткових угод (п.3.3).

Таким чином, складання відповідних документів є обов'язковою умовою виконання вищевказаних договорів.

У той же час позивач в адміністративному позові та запереченнях від 06.02.2015 року на акт перевірки від 31.01.2015 року стверджував, що додатки до вказаних вище договорів не складалися, а досліджені контролюючим органом первинні документи, як то договори, податкові накладні, акти здачі-прийняття робіт, акти звірки взаємних розрахунків повністю підтверджують факт здійснення господарських операцій.

Отже, позивачем не заперечувався факт ненадання документів, що були зазначені контролюючим органом в акті перевірки та необхідність складання яких була обумовлена умовами вищевказаних договорів.

Суд звертає увагу, що під час розгляду справи позивачем було надано суду додаток №1 від 01.08.2014р. до Договору №18-м, додатки-специфікації №6, №5, №4, №3, №2, №1 від 01.08.2014р. до Договору №39-к; звіт про проведені заходи у місцях продажу (кафе «У Хромого Пола», м. Київ, вул. Суворова, 4; кафе «У Голема» м. Київ, вул. Чапаєва, 4-В; кафе «Старомак» м. Київ, вул. Артема, 37-41; кафе «Бодегіта дель Медіо» м. Київ, вул. Ярославів Вал, 21/20; кафе «Чарка, Кружек і Гачек», «мі Пьяче», «Славянський двор», «Татамі», м. Київ, Дніпровська набережна 33; кафе «Чарка, Кружек і Гачек», «мі Пьяче», «Славянський двор», «Татамі» м. Київ, вул. Борщагівська, 154-А).

Втім, суд не може взяти до уваги такі документи в якості належних та допустимих доказів здійснення позивачем та його контрагентом господарських операцій та доказів протиправності прийнятого відповідачем податкового повідомленні-рішення, оскільки вони контролюючому органу під час проведення перевірки не надавалися, а відтак, в силу приписів п.44.6 ПК України не можуть підтверджувати показники, відображені платником податків у податковій звітності, та є такими що були відсутні у нього на час складення такої звітності.

Інших документів, про відсутність яких зазначав податковий орган в акті перевірки, суду також надано не було.

Окрім цього, судом з податкової інформації №31/26-58-22-07 від 06.10.2014 року по ТОВ «КВП ГРУП» за серпень 2014 року встановлено, що зустрічну звірку провести не можливо через відсутність підприємства за податковою адресою, а наявність трудових ресурсів, основних засобів не підтверджена.

Судом, з метою підтвердження реальності укладених між позивачем та ТОВ «КВП ГРУП» договорів, в судове засідання в якості свідка викликався директор ТОВ «КВП ГРУП» ОСОБА_3. Однак, він в судове засідання не прибув, проте до матеріалів справи було надано посвідчені приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Коберник А.М. заяви, відповідно до яких ОСОБА_3 підтверджує реальність укладених з ТОВ «У Хромого Пола» господарських угод та підписання ним відповідних документів.

Надаючи оцінку вказаним заявам суд зазначає, що вони не можуть бути прийняті до уваги, оскільки підписи ОСОБА_3 викладені в нотаріально посвідчених заявах різняться від підписів, які містяться в первинних фінансово-господарських документах укладених від його імені, як директора ТОВ «КВП ГРУП», що ставить під сумнів достовірність таких документів.

Окрім цього, зважаючи на рішення суду про допит вказаної особи в судовому засіданні як свідка з метою з'ясування відомих їй обставин, які мають значення для справи (ст.77 КАС України), суд також не може прийняти до уваги відомості, відображені в таких заявах, оскільки відповідно до ч.4 ст.70 КАС України обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Отже, на переконання суду висновки контролюючого органу, викладені в податкові інформації щодо контрагента позивача не були спростовані під час розгляду даної адміністративної справи.

Відповідно до п.198.1 ст.198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною (п. 198.2 ст.198 ПК України).

Згідно з п. 198.3. ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до ст. 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 ст.193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Відповідно до п.198.6. ст. 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу).

Відповідно до п.201.1. ст. 201 ПК України платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою податкову накладну, у якій зазначаються в окремих рядках порядковий номер податкової накладної; дата виписування податкової накладної; повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - продавця товарів/послуг; податковий номер платника податку (продавця та покупця); місцезнаходження юридичної особи-продавця або податкова адреса фізичної особи - продавця, зареєстрованої як платник податку; повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - покупця (отримувача) товарів/послуг; опис (номенклатура) товарів/послуг та їх кількість, обсяг; ціна постачання без урахування податку; ставка податку та відповідна сума податку в цифровому значенні; загальна сума коштів, що підлягають сплаті з урахуванням податку; вид цивільно-правового договору.

Відповідно до п. 201.10. ст. 201 ПК України податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту. Порушення порядку заповнення податкової накладної не дає права покупцю на включення сум податку на додану вартість до податкового кредиту.

Отже, єдиним документом, який дає право платнику податків включити відповідні суми до податкового кредиту є податкова накладна.

Для підтвердження включення до складу податкового кредиту сум податку на додану вартість сплачених позивачем у складі ціни за придбану продукцію та виконані роботи, необхідні первинні документи, оформлені відповідно до вимог Закону України "Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні".

Статтею 2 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 16.07.1999 р. № 996-ХІV (із змінами та доповненнями) зазначено, що сфера дії Закону поширюється на всіх юридичних осіб створених відповідно до законодавства України, незалежно від їх організаційно-правових форм і форм власності, які зобов'язані вести бухгалтерський облік та подавати фінансову звітність згідно з законодавством.

Виходячи з вимог п. 2, ст. 3 цього ж Закону України, бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Необхідність підтвердження господарських операцій первинними документами визначена п.1.2 ст. 1, п. 2.1 ст. 2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 р. № 88 і зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 05.06.1995 р. за № 168/704, первинні документи - це письмові свідоцтва, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації на їх проведення.

Статтею 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 16.07.1999 р. № 996-ХІV (із змінами та доповненнями) встановлено вимоги до первинних документів, які є підставою для бухгалтерського та податкового обліку. Згідно з даною нормою, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Дія контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Такі первинні документи повинні мати обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Згідно з п.2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 р. № 88, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 5 червня 1995 р. за № 168/704, первинні документи (на паперових і машинозчитуваних носіях інформації) для надання їм юридичної сили і доказовості повинні мати такі обов'язкові реквізити; назва підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), код форми, дата і місце складання, зміст господарської операції та її вимірники (у натуральному і вартісному виразі), посади, прізвища і підписи осіб, відповідальних за дозвіл та здійснення господарської операції і складання первинного документа.

Відповідно до п.2.15 та п.2.16 вищевказаного Положення забороняється приймати до виконання первинні документи на операції, що суперечать законодавчим та нормативним актам.

Таким чином, для надання юридичної сили і доказовості, первинні документи повинні бути складені відповідно до вимог чинного законодавства та не порушувати публічний порядок, встановлений Законом України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 16.07.1999 р. № 996-ХІV (із змінами та доповненнями).

Відповідно до листа Вищого адміністративного суду України від 02.06.2011, № 742/11/13-11 "Щодо однакового застосування адміністративними судами окремих приписів Податкового кодексу України та Кодексу адміністративного судочинства України" будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції.

Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

З урахуванням викладеного для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

Вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків як обов'язкова ознака господарської операції кореспондує з нормами Податкового кодексу України.

Як підтверджено матеріалами справи, таких обставин під час її розгляду встановлено не було, а відповідних належних та допустимих доказів на підтвердження фактичного здійснення ТОВ "КВП ГРУП" господарських операцій за договорами позивачем надано не було.

Окрім цього, суд дотримується правової позиції Верховного Суду України, викладеній в постанові від 27.03.2012 року по справі №21-737во10, щоНачало формыКонец формы надання податковому органу належним чином оформлених документів, передбачених законодавством про податки та збори, з метою одержання податкової вигоди є підставою для її одержання, якщо податковий орган не встановив та не довів, що відомості, які містяться в цих документах, неповні, недостовірні та (або) суперечливі, є наслідком укладення нікчемних правочинів або коли відомості ґрунтуються на інших документах, недійсність даних в яких установлена судом. Про необґрунтованість податкової вигоди можуть також свідчити підтверджені доказами доводи податкового органу, зокрема про наявність таких обставин: неможливість реального здійснення платником податків зазначених операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна або обсягу матеріальних ресурсів, економічно необхідних для виробництва товарів, виконання робіт або послуг, нездійснення особою, яка значиться виробником товару, підприємницької діяльності; відсутність необхідних умов для досягнення результатів відповідної підприємницької, економічної діяльності у зв'язку з відсутністю управлінського або технічного персоналу, основних коштів, виробничих активів, складських приміщень, транспортних засобів; облік для цілей оподаткування тільки тих господарських операцій, які безпосередньо пов'язані з виникненням податкової вигоди, якщо для такого виду діяльності також потрібне здійснення й облік інших господарських операцій; здійснення операцій з товаром, що не вироблявся або не міг бути вироблений в обсязі, зазначеному платником податків у документах обліку; відсутність первинних документів обліку. Предмет доказування у таких справах становлять обставини, що підтверджують або спростовують реальність здійснення самої господарської операції (поставки товару), а відтак і обґрунтованість визначення податкового кредиту позивача.

Отже, відповідачем була доведена суду неможливість надання позивачу послуг за договорами №18-м та №39-к від 01.08.2014р його контрагентом ТОВ «КВП ГРУП».

Виходячи зі змісту статей 109-113 ПК України, відповідальність платника податків у вигляді застосування штрафних (фінансових) санкцій можлива лише за умови вчинення ним порушень, визначених законами з питань оподаткування.

Пунктом 123.1 статті 123 Податкового Кодексу України передбачено, що у разі якщо контролюючий орган самостійно визначає суму податкового зобов'язання, зменшення суми бюджетного відшкодування та/або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків на підставах, визначених підпунктами 54.3.1, 54.3.2, 54.3.4, 54.3.5, 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, тягне за собою накладення на платника податків штрафу в розмірі 25 відсотків суми визначеного податкового зобов'язання, завищеної суми бюджетного відшкодування. При повторному протягом 1095 днів визначенні контролюючим органом суми податкового зобов'язання з цього податку, зменшення суми бюджетного відшкодування - тягне за собою накладення на платника податків штрафу у розмірі 50 відсотків суми нарахованого податкового зобов'язання, завищеної суми бюджетного відшкодування.

Приймаючи до уваги наведене вище суд приходить до переконання, що формування позивачем податкового кредиту з податку на додану вартість на підставі виписаних ТОВ «КВП ГРУП» податкових накладних не ґрунтується на вимогах закону, а відтак, визначення відповідачем податкового зобов'язання зі сплати ПДВ та штрафних санкцій є правомірним, у зв'язку із чим підстави для задоволення адміністративного позову Товариства з обмеженою відповідальністю "У Хромого Пола" відсутні.

З урахуванням приписів ч.1 ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України відшкодування позивачу сплаченого судового збору не підлягає.

Керуючись вимогами статтями 69-71, 94, 160-165, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні адміністративного позову Товариству з обмеженою відповідальністю «У Хромого Пола» відмовити повністю.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів за правилами, встановленими ст.ст. 185-187 КАС України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Суддя І.М. Погрібніченко