Справа № 826/15367/15
Суддя: Черпак Ю.К.
Дата ухвалення: 2016-11-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 листопада 2016 року м. Київ К/800/10733/16

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

Черпака Ю.К. (судді-доповідача), Головчук С.В., Заїки М.М.,
розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовом ОСОБА_4 до Міністерства юстиції України про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

за касаційною скаргою ОСОБА_4 на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 січня 2016 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 12 квітня 2016 року,

в с т а н о в и в:

У липні 2015 року ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом до Міністерства юстиції України про визнання протиправним і скасування наказу про звільнення від 15 липня 2015 року № 2185/к, поновлення на посаді головного спеціаліста відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Управління державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Департаменту державної реєстрації з 15 липня 2015 року, зобов'язання внести зміни до трудової книжки та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Зазначала, що припинення з нею трудового договору за угодою сторін є незаконним, оскільки написана нею заява про звільнення не містить дати її написання, тому не може відображати намір працівника розірвати договір на підставі пункту 1 частини 1 статті 36 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП). Крім того, її звільнення відбулось у період тимчасової непрацездатності, що є незаконним.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 січня 2016 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 12 квітня 2016 року, у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на порушення судами норм матеріального права, неправильну оцінку обставин справи, просить скасувати оскаржувані судові рішення та прийняти нове рішення про задоволення позову. Скаргу мотивує тим, що для припинення трудового договору на підставі пункту 1 частини 1 статті 36 КЗпП України сторонам необхідно досягти згоди щодо підстави та строку, з якого трудовий договір вважатиметься припиненим. У даному випадку сторони не досягнули згоди щодо строку припинення договору, оскільки у заяві про звільнення цього не обумовлено. Фактично її звільнено за ініціативою роботодавця, що є недопустимим в період тимчасової непрацездатності працівника.

Заперечень на касаційну скаргу не надходило.

Перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Судами встановлено, що ОСОБА_4 обіймала посаду головного спеціаліста відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Управління державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Департаменту державної реєстрації.

Позивач звернулась із письмовою заявою до заступника Міністра юстиції України - керівника апарату Іванченко О.П., в якій просила звільнити її із займаної посади за угодою сторін, датою звільнення просила вважати дату підписання наказу.

Наказом заступника Міністра юстиції України - керівника апарату Іванченко О.П. від 15 липня 2015 року № 2185/к ОСОБА_4 звільнено з посади головного спеціаліста відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Управління державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Департаменту державної реєстрації 15 липня 2015 року за угодою сторін на підставі пункту 1 частини 1 статті 36 КЗпП України.

Підставою звільнення у наказі зазначено заяву ОСОБА_4

Також судами встановлено, що у період з 15 липня по 20 липня 2015 року позивач перебувала на лікарняному.

Відмовляючи у задоволенні позову, суди виходили з того, що позивачем власноручно написано заяву про звільнення із займаної посади за угодою сторін, заява погоджена підписом заступника Міністра юстиції України і роботодавець погодився з позивачем щодо її звільнення. Припинити трудовий договір можна в будь-який час після досягнення угоди між роботодавцем та працівником, і якщо одна зі сторін погоджується на пропозицію іншої, то вважається, що сторони досягли угоди про припинення договору і працівник звільняється з роботи.

Вирішуючи правомірність оскаржуваного наказу про звільнення позивача з роботи, касаційний суд виходить з наступного.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 36 КЗпП однією з підстав припинення трудового договору є угода сторін.

У пункті 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» зазначено, що при домовленості між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом про припинення трудового договору за пунктом 1 статті 36 КЗпП (за згодою сторін) договір припиняється в строк, визначений сторонами. Анулювання такої домовленості може мати місце лише при взаємній згоді про це власника або уповноваженого ним органу і працівника.

Саме про таку підставу припинення трудового договору домовилися сторони, про що свідчить зміст написаної ОСОБА_4 заяви на ім'я заступника Міністра юстиції України - керівника апарату Іванченко О.П.

Взаємні дії позивача і відповідача слід вважати погодженням дати звільнення днем видання відповідного наказу про звільнення. Іншої дати сторони не визначали.

Відсутність в заяві конкретної дати звільнення не є безумовною підставою для висновку про недосягнення сторонами угоди на припинення трудового договору, оскільки такої умови (дати) не містить диспозиція пункту 1 статті 36 КЗпП, на відміну від розірвання трудового договору за ініціативою працівника (стаття 38 КЗпП).

Крім того, ОСОБА_4 власноруч писала заяву про звільнення, тому саме від неї залежало зазначення чи не зазначення дати звільнення. Слід урахувати також і те, що у заяві позивач просила вважати датою звільнення день підписання наказу.

Верховний Суд України у своїй постанові від 15 жовтня 2013 року (справа №21-320а13) зазначив, що анулювання домовленості між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим органом щодо звільнення працівника з підстави, передбаченої пунктом 1 частини 1 статті 36 КЗпП, можливе при взаємній згоді власника підприємства, установи, організації або уповноваженого ним органу і працівника.

Суди правильно суди звернули увагу на те, що між роботодавцем та позивачем не було взаємної згоди щодо скасування раніше досягнутої домовленості про звільнення, тому немає підстав для визнання такої угоди недійсною (її анулювання).

З урахуванням цього підстав для задоволення позову немає.

Стосовно доводів позивача про те, що її звільнення з посади відбулось в період тимчасової непрацездатності, суди обґрунтовано їх відхили, оскільки згідно зі статтею 40 КЗпП не допускається звільнення працівника в період його тимчасової непрацездатності тоді, коли ініціатором звільнення є роботодавець. У даному випадку йдеться про звільнення працівника за згодою сторін.

Решта доводів касаційної скарги спростовуються наведеними висновками суду.

Відповідно до статті 224 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

За наведених обставин колегія суддів приходить до висновку, що судами ухвалено рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а судові рішення - без змін.

Керуючись статтями 222, 223, 224, 230, 231, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

у х в а л и в:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 січня 2016 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 12 квітня 2016 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, та оскарженню не підлягає.

Судді Черпак Ю.К.

Головчук С.В.

Заїка М.М.