Справа № 559/3957/13-а (2а/559/20/14)
Суддя: Рецебуринський Ю.Й.
Дата ухвалення: 2016-11-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"16" листопада 2016 р. м. Київ К/800/30243/14

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Суддів Рецебуринського Ю.Й.(судді-доповідача),

Олексієнка М.М.,

Штульман І.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_3 до Управління Пенсійного фонду України в Дубенському районі Рівненської області (далі - Управління) про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити певні дії,

за касаційною скаргою Управління Пенсійного фонду України в Дубенському районі Рівненської області на постанову Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 5 березня 2014 року та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 7 травня 2014 року,

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2013 року ОСОБА_3 звернулась до суду з адміністративним позовом, в якому просила: зобов'язати Управління зарахувати до спеціального стажу роботи працівника охорони здоров'я, що дає право на призначення пенсії за вислугу років незалежно від віку, період роботи на посаді завідувача медичним профілакторієм Акціонерного товариства «Дубноремтранссервіс» з 1 лютого 1995 року по 4 серпня 2003 року; зобов'язати Управління призначити пенсію за вислугу років з врахуванням умов статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та проводити її виплату.

Постановою Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 5 березня 2014 року, залишеною без змін ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 7 травня 2014 року, позов задоволено. Зобов'язано Управління зарахувати до спеціального стажу роботи працівника охорони здоров'я, що дає право на призначення пенсії за вислугу років незалежно від віку, період роботи на посаді завідуючою медичним профілакторієм АТ «Дубноремтранссервіс» з 1 лютого 1995 року по 4 серпня 2003 року ОСОБА_3 За наявності відповідного стажу, що дає право на признчення пенсії за вислугу років незалежно від віку, призначити і виплачувати відповідну пенсію ОСОБА_3, починаючи з дня набрання рішенням законної сили.

У касаційній скарзі відповідач, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права, просить скасувати ухвалені ними судові рішення і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Справа вирішується в порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами відповідно до статті 222 Кодексу адміністративного судочинства України, оскільки відсутні клопотання всіх осіб, які беруть участь у справі, про розгляд справи за їх участю.

З'ясувавши обставини справи, перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права згідно статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення касаційної скарги

Cудами встановлено, що з 1 лютого 1995 року по 4 серпня 2003 року ОСОБА_3 працювала завідуючою медичним профілакторієм Акціонерного товариства «Дубноремтранссервіс».

Позивач звернулась до Управління з заявою про призначення пенсії за вислугу років.

Відповідачем відмовлено у прийнятті докуметів для призначення пенсії, оскільки посада завідуючого медичним профілакторієм АТ «Дубноремтрансссервіс» не може бути зараховано до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за вислугу років медичному працівнику, оскільки посада не передбачена переліком, а медичний заклад (медичний профілакторій) не пройшов державну акредитацію.

Задовольняючи позов, суди першої та апеляційної інстанцій виходили з того, що медичний профілакторій, в якому прцювала позивач є медичним закладом та, що вона не може нести відповідальність за те, що на момент її працевлаштування медичний профілакторій не пройшов державної акредитації.

Проте, такий висновок є передчасним виходячи з наступного.

Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", затверджений Постановою Пенсійного фонду від 25 листопада 2005 року №22-1 (далі - Порядок).

Відповідно до пункту 1 даного Порядку заява про призначення пенсії непрацюючим громадянам і членам їх сімей подається заявником особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально, безпосередньо до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації), або законним представником відповідно до законодавства за місцем проживання (реєстрації) заявника. Додатком 4 до Порядку №22-1 затверджено форму такої заяви.

Проте, як вбачається із заяви наявної в матеріалах справи від 9 грудня 2013 року ОСОБА_3 звернулась до Управління за роз'ясненням розрахунку тривалості стажу її роботи на медичних посадах та чи має вона право на призначення пенсії за вислугу років на момент її звернення.

Як вбачається зі змісту даного звернення ОСОБА_3 не порушувала питання щодо призначення їй пенсії за вислугу років.

За змістом пункту 1 частини другої статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема, спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Отже, підставою звернення до адміністративного суду є публічно-правовий спір, який виник через прийняття суб'єктом владних повноважень рішення або вчинення ним дій або бездіяльності, що призвело до порушення прав особи.

Разом з тим, вирішуючи спір та залишаючи в силі рішення суду першої інстанції про задоволення позову, суд апеляційної інстанції вказував, що позивач звернулась до відповідача з заявою про призначення пенсії, а відповідач відмовив у прийнятті докуметів для призначення її пенсії за вислугу років.

Суди не звернули уваги на те, що позивач у визначеному законом порядку не зверталася і рішення щодо відмови позивачу у призначенні такої пенсії відповідач не приймав.

Крім того, судами не перевірено наявність публічно-правового спору у вказаних правовідносинах.

Судами попередніх інстанцій дані обставини не досліджувались та не встановлювались, а тому ухвалені ними судові рішення підлягають скасуванню, а справа направленню на новий розгляд.

Частиною першою статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Згідно зі статтею 227 Кодексу адміністративного судочинства України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи. Справа направляється до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду або на новий розгляд, якщо порушення допущені тільки цим судом. В усіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 222, 223, 227, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Касаційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Дубенському районі Рівненської області задовольнити частково.

Постанову Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 5 березня 2014 року та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 7 травня 2014 року скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі та оскарженню не підлягає.

Судді Ю.Й. Рецебуринський

М.М. Олексієнко

І.В. Штульман