Справа № 820/4657/16
Суддя: Нуруллаєв І.С.
Дата ухвалення: 2016-11-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Харків

16 листопада 2016 р. Справа № 820/4657/16

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Нуруллаєва І.С.,

при секретарі судового засідання - Король Д.О.,

за участю: представника позивача - ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського окружного адміністративного суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_8 до Управління Державної міграційної служби України в Луганській області, третя особа: Головне управління Державної міграційної служби України в Харківській області про скасування рішення, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_8, звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Управління Державної міграційної служби України в Луганській області, третя особа: Головне управління Державної міграційної служби України в Харківській області, в якому просить суд скасувати рішення про скасування посвідки на постійне проживання в Україні громадянину В'єтнаму ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, затверджене УГІРФО ГУМВС України в Луганській обл. від 15.02.2010 р.

В обґрунтування позову зазначено, що у 04 серпня 2016 року позивач звернувся до Управління ДМС в Харківській області у зв'язку зі скаргами серед членів в'єтнамської діаспори, що мешкають у м. Харкові, про скасування їм посвідок на постійне місце проживання. Листом від 11.08.2016 року ОСОБА_8 повідомлено, що згідно обліків ГУ ДМС України в Харківській області значиться громадянин СРВ ОСОБА_8, якому 15.02.2010 року рішенням ВГІРФО ГУМВС України в Луганській області було скасовано посвідку на постійне місце проживання в Україні. На думку позивача, рішення від 15.02.2010 р. про скасування посвідки на постійне місце проживання в Україні громадянину В'єтнаму ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, затверджене ВГІРФО ГУМВС України в Луганській області, є незаконним та таким, що порушує права та законні інтереси останнього. Зазначені обставини зумовили звернення позивача до суду з даним позовом.

Представник позивача в судове засідання прибув, позовні вимоги підтримав та просив суд задовольнити позов.

Представник відповідача Управління Державної міграційної служби України в Луганській області в судове засідання не прибув, про дату, час та місце слухання справи повідомлений належним чином, через канцелярію суду надав лист, в якому вказав, що у відповідача відсутня можливість надати до суду рішення оскаржуване позивачем у зв'язку з проведенням антитерористичної операції та переміщенням органу з міста Луганська до міста Сєвєродонецька Луганської області, оскільки передислокація була незаплановою та евакуювати документацію УДМС не надалося можливим.

Представник третьої особи в судове засідання не прибув, про дату, час та місце слухання справи повідомлений належним чином.

Суд, розглянувши матеріали справи, вивчивши доводи, дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, виходить з таких підстав та мотивів.

За наявними в матеріалах справи доказами судом встановлено, що ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, є громадянином Соціалістичної Республіки В'єтнам, паспортний документ типу П серії НОМЕР_1, виданий 20.10.2009 року.

Від так, позивач був документований ВГП та ІС УМВС України в Луганській області тимчасовою посвідкою на постійне проживання серії НОМЕР_2 04.03.2003 року (а.с. 10).

Вказану посвідку позивачем отримано на підставі Закону України «Про імміграцію» та безстроковим терміном дії.

ОСОБА_8 звернувся із заявою до Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області щодо обміну посвідки на постійне проживання та у зв'язку зі скаргами серед членів в'єтнамської діаспори, що мешкають у м. Харкові, про скасування їм посвідок на постійне місце проживання.

Листом від 11.08.2016 року №04/1-14644 позивача повідомлено, що згідно обліків ГУ ДМС України в Харківській області значиться громадянин СРВ ОСОБА_8, якому 15.02.2010 року рішенням ВГІРФО ГУМВС України в Луганській області було скасовано посвідку на постійне місце проживання в Україні.

Представником позивача під час судового розгляду справи та позивачем в адміністративному позові вказано, що про прийняття такого рішення щодо позивача та скасування йому посвідки на постійне проживання в України не було відомо, позивач вказаних рішень не отримував, а отже відповідачем порушено права та законні інтереси позивача.

Також за наявними в матеріалах справи доказами судом встановлено, що на території України у позивача та його дружини ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_2 народилась дитина ОСОБА_10, яка має право на отримання громадянства України у визначений законом спосіб.

Відповідно до приписів статті 2 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" іноземці та особи без громадянства мають ті ж права і свободи та виконують ті ж обов'язки, що і громадяни України, якщо інше не передбачено Конституцією, цим та іншими законами України, а також міжнародними договорами України.

Статтею 3 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" передбачено, що іноземці та особи без громадянства можуть у встановленому порядку іммігрувати в Україну на постійне проживання або прибути для працевлаштування на визначений термін, а також тимчасово перебувати на її території.

Іноземці та особи без громадянства, які іммігрували на постійне проживання або прибули для тимчасового працевлаштування, отримують посвідки відповідно на постійне або тимчасове проживання.

Умови і порядок імміграції в Україну іноземців та осіб без громадянства визначаються Законом України від 07 червня 2001 року "Про імміграцію".

Приписами пунктів 2, 3 ч. 1 ст. 6 Закону України "Про імміграцію" визначено, що спеціально уповноважений центральний орган виконавчої влади з питань імміграції і підпорядковані йому органи: перевіряють правильність оформлення документів щодо надання дозволу на імміграцію, виконання умов для надання такого дозволу, відсутність підстав для відмови у його наданні; приймають рішення про надання дозволу на імміграцію, про відмову у наданні дозволу на імміграцію, про скасування дозволу на імміграцію та видають копії цих рішень особам, яких вони стосуються.

Відповідно до ст. 9 Закону України "Про імміграцію" встановлює умови, порядок та перелік документів, необхідних для вирішення питання дозволу на імміграцію.

Суд зазначає, що приписами норм діючого законодавства передбачено певний порядок дій заявника задля отримання ним дозволу на імміграцію та подальшого отримання посвідки на постійне проживання в Україні, а отже отримання таких документів можливе лише після подачі до уповноваженого державою органу передбаченого законодавством пакету документів та проведення відповідної їх перевірки.

При цьому статтями 10, 11 Закону України "Про імміграцію", у редакції, що діяла на час оформлення посвідки, встановлено, що дозвіл на імміграцію не надається: 1) особам, засудженим до позбавлення волі на строк більше одного року за вчинення діяння, що відповідно до законів України визнається злочином, якщо судимість не погашена і не знята у встановленому законом порядку; 2) особам, які вчинили злочин проти миру, воєнний злочин або злочин проти людяності та людства, як їх визначено в міжнародному праві, або розшукуються у зв'язку із вчиненням діяння, що відповідно до законів України визнається тяжким злочином, або проти яких порушено кримінальну справу, якщо попереднє слідство за нею не закінчено; 3) особам, хворим на хронічний алкоголізм, токсикоманію, наркоманію або інфекційні захворювання, перелік яких визначено центральним органом виконавчої влади з питань охорони здоров'я; 4) особам, які в заявах про надання дозволу на імміграцію зазначили свідомо неправдиві відомості чи подали підроблені документи; 5) особам, яким на підставі закону заборонено в'їзд на територію України; 6) в інших випадках, передбачених законами України.

Особі, яка перебуває на законних підставах в Україні і отримала дозвіл на імміграцію, орган спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань імміграції за місцем її проживання видає посвідку на постійне проживання протягом тижня з дня подання нею відповідної заяви.

Отже за наявними в матеріалах доказами судом встановлено, що ОСОБА_8 прибув до України у 1989 році з В'єтнаму, а 04.03.2003 року був документований ВГП та ІС УМВС України в Луганській області тимчасовою посвідкою на постійне проживання в Україні.

Таким чином, прийняття рішення щодо документування позивача посвідкою на постійне місце проживання в України стало наслідком надання позивачу дозволу на імміграцію, що належить до компетенції відповідних державних органів, які на підставі заяви іммігранта, аналізу отриманої інформації, матеріалів справи приймають рішення про надання дозволу на імміграцію чи про відмову у наданні такого дозволу.

Відповідно до п. 1 ст. 12 Закону України "Про імміграцію" дозвіл на імміграцію може бути скасовано органом, який його видав, якщо зокрема з'ясується, що його надано на підставі свідомо неправдивих відомостей, підроблених документів чи документів, що втратили чинність.

Таким чином, правовими підставами для скасування дозволу на імміграцію є з'ясування виключно уповноваженим органом будь-якої з підстав: надання дозволу на підставі свідомо неправдивих відомостей, надання дозволу на підставі підроблених документів, надання дозволу на підставі документів, що втратили чинність.

Суд зазначає, що відповідачем під час подання позивачем документів відомості самостійно перевірялись в 2003 р., під час прийняття яких відповідачем здійснювались перевірочні дії, порушень та недоліків у наданих документах та зазначених відомостях не було виявлено.

Судом не встановлено, що за визначений проміжок часу з'явилися обставини, які б тягли за собою обґрунтування скасування позивачу посвідки на постійне проживання в Україні.

Відповідно до приписів абз. 6 ст. 1 Закону України "Про імміграцію" від 07.06.2001р. № 2491-ІІІ в редакції, що діяла станом на час видачі позивачу посвідки, посвідка на постійне проживання - документ, що підтверджує право іноземця чи особи без громадянства на постійне проживання в Україні.

Згідно з приписами ст. 12 Закону України "Про імміграцію" дозвіл на імміграцію може бути скасовано з підстав зазначених у цій статті, які на момент прийняття рішення про скасування дозволу на імміграцію позивачу були відсутні.

Відповідно до ст. 13 Закону України "Про імміграцію" орган спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань імміграції за місцем проживанням особи, стосовно якої прийнято рішення про скасування дозволу на імміграцію, не пізніш як у тижневий строк з дня отримання цього рішення надсилає його копію особі та вилучає у неї посвідку на постійне проживання.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 6 Закону України "Про імміграцію" спеціально уповноважений центральний орган виконавчої влади з питань імміграції і підпорядкуванні йому органи приймають рішення про скасування дозволу на імміграцію та видають копії цих рішень особам, яких вони стосуються.

Відповідно до п. 23 Постанови КМУ "Порядку оформлення і видачі посвідки на постійне проживання" від 26.12.2002р. №1983р. департамент, територіальні органи і підрозділи всебічно вивчають у місячний терміни подання щодо скасування дозволу на імміграцію, запитують у разі потреби додаткову інформацію в ініціатора подання, інших органів виконавчої влади, юридичних і фізичних осіб, а також запрошують для надання пояснень іммігрантів, стосовно яких розглядається це питання. На підставі результату аналізу інформації приймається відповідне рішення.

Згідно з п. 24 Постанови КМУ №1983 рішення про скасування дозволу на імміграцію надсилається протягом тижня органом, що його прийняв, до територіального підрозділу за місцем проживання для вилучення посвідки на постійне проживання в іммігранта та вжиття заходів відповідно до статті 13 Закону України "Про імміграцію.

З врахуванням вище зазначених норм законодавства суд приходить до висновку, що при прийняті рішення про скасування посвідки на постійне проживання в Україні від 15.02.2010р. відповідач не запросив позивача для надання особистих пояснень та не вручав копію даного рішення, та не вилучав посвідку на постійне проживання, серія НОМЕР_2, а отже діяв з порушенням законодавства та як наслідок порушив право позивача на захист своїх прав і законних інтересів та оскарження рішення на момент його прийняття.

Також суд зазначає, що відповідачем відповідно до положень ст.ст. 71-72 КАС України не надано доказів правомірності прийняття оскаржуваного рішення.

Як встановлено приписами ст. 19 Конституції України відповідач - суб'єкт владних повноважень зобов'язаний діяти тільки на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 2 КАСУ завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень. До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З врахуванням встановлених під час судового розгляду справи обставин, суд приходить до висновку, що відповідачем не надано до суду належних та допустимих доказів правомірності винесення оскаржуваного рішення про скасування посвідки на постійне проживання в Україні громадянину В'єтнаму ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, затверджене УГІРФО ГУМВС України в Луганській області від 15.02.2010 року.

На підставі вище викладеного, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову ОСОБА_8 до Управління Державної міграційної служби України в Луганській області, третя особа: Головне управління Державної міграційної служби України в Харківській області про скасування рішення.

Розподіл судових витрат здійснити в порядку ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.159-163, 167, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд ,-

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_8 до Управління Державної міграційної служби України в Луганській області, третя особа: Головне управління Державної міграційної служби України в Харківській області про скасування рішення - задовольнити.

Скасувати рішення про скасування посвідки на постійне проживання в Україні громадянину В'єтнаму ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, затверджене УГІРФО ГУМВС України в Луганській області від 15.02.2010 року.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Повний текст постанови виготовлено 21 листопада 2016 року.

Суддя Нуруллаєв І.С.