Справа № 825/1696/16
Суддя: Соломко І.І.
Дата ухвалення: 2016-11-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 листопада 2016 року м. Чернігів Справа № 825/1696/16

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючої судді Соломко І.І.,

за участю секретаря Пархомчука Д.А.,

представників позивача ОСОБА_1,

ОСОБА_2,

ОСОБА_3,

представника відповідача Шелеста С.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду справу за адміністративним позовом Фізичної особи - підприємця ОСОБА_5 до Чернігівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Чернігівській області про визнання протиправними та скасування податкового повідомлення - рішення, вимоги про сплату боргу (недоїмки) та рішення про застосування штрафних санкцій в частині

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Чернігівського окружного адміністративного знаходиться справа за позовом Фізичної особи - підприємця ОСОБА_5 (далі- ФОП ОСОБА_5, позивач) до Чернігівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Чернігівській області (далі- Чернігівська ОДПІ, відповідач) про визнання протиправними та скасування частково податкового повідомлення-рішення від 08.07.2016 № на суму 110676,51 грн., в тому числі суму податку - 88541,22 грн. та суму штрафних санкцій - 22135,29 грн.; вимоги про сплату боргу (недоїмки) № Ф- від 21.09.2016 на суму 128428,31 грн. та рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним фіскальним органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 21.09.2016 № на суму 15625,47 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що за результатами податкової перевірки контролюючий орган неправомірно визначив оподатковуваний дохід, отриманий від підприємницької діяльності, зокрема, зменшено витрати від підприємницької діяльності шляхом штучного вирахування із витрат на придбання пального за межами митної території України сум ПДВ, а також із складу витрат за окремі дні були виключені деякі витрати, які належним чином були відображені в "Книгах обліку доходів і витрат" та підтверджені первинними документами. Загальна сума витрат, невизнаних контролюючим органом за 2013-2014 рік складає 585847 грн. На думку позивача, це призвело до необґрунтованого визначення оподатковуваного доходу, і як результат, податку на доходи фізичних осіб та єдиного соціального внеску. Не погоджуючись з даними рішення позивач звернувся до суду.

Представники позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі, з мотивів викладених в позовній заяві.

Представник відповідача позов не визнав та вважає, що оскаржувані рішення прийняті на підставі в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, тому є правомірними.

Заслухавши пояснення представників позивача та представника відповідача розглянувши подані документи і матеріали, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

ФОП ОСОБА_5 здійснює перевезення вантажним автомобільним транспортом, в тому числі міжнародні перевезення вантажів.

21.04.2016 Чернігівською ОДПІ проведена документальна планова виїзна перевірка ФОП ОСОБА_5 щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів за період з 01.01.2013 по 31.12.2015, дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, виконання вимог валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2011 по 31.12.2015, за результатами якої складений акт № 460/13/НОМЕР_3 (т. 1, а.с.20-55).

Перевіркою встановлені наступні порушення:

-ст. 177 Податкового кодексу України, а саме ФОП ОСОБА_5 занижено чистий дохід за 2013 рік на 160383,55 грн., за 2014 рік на 408180,95 грн. та за 2015 на 6019,93 грн.

Донараховано податку на доходи фізичних осіб за актом перевірки - 92552,97 грн.;

-підпункт 2 пункту 1 статті 7 Закону України від 08.07.2010 № 24-64 VI "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" та п.п.2 п.5 розділу 4 Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, затвердженої Наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015 № 449, внаслідок чого платником було занижено суму доходу, на який нараховується єдиний соціальний внесок за перевіряемий період з урахуванням максимальної величини бази нарахування єдиного внеску та мінімального страхового внеску в розмірі 396855,53 грн. Донараховано єдиного соціального внеску, нарахованого з чистого оподатковуваного доходу -137708,87 грн., в тому числі за 2013 рік-55653,09 грн., за 2014 рік-79966,84 грн. та за 2015 рік-2088,92 грн. (т.1 , а.с. 99)

На підставі вказаного акту перевірки відповідачем винесені податкове повідомлення-рішення від 01.06.2016 № про збільшення грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб на суму 154671,43 грн., в тому числі податок - 123737,14 грн. та штрафних санкцій на суму 30934,29 грн., вимогу про сплату боргу № Ф- від 21.04.2016 по ЄСВ на суму 146673,51 грн. та рішення про застосування штрафних санкцій за нарахування відповідним фіскальним органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску № від 01.06.2016 на суму 18106,44 грн.

Не погоджуючись з вказаними рішеннями, позивач подав скарги до ГУ ДФС у Чернігівській області від 31.05.2016 (т. 1, а.с. 56-58), від 02.06.2016р. (т. 1, а.с. 59-60), від 02.06.2016р. (т. 1, а.с. 61.) , від 02.06.2016 (т. 1, а.с. 62).).

За результатами розгляду скарг, 30.06.2016 Чернігівською ОДПІ прийнято рішення № 82/ФОП/25-01-10-04-15, згідно якого скарги позивача задоволені частково, а саме: скасовано в окремій частині податкове повідомлення-рішення № про збільшення грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб на суму 38980,22 грн. (основного платежу - 31184,17 грн. та 7796,05 грн. - штрафної санкції); скасовано у певній частині вимогу № Ф- від 21.04.2016 про сплату боргу з єдиного соціального внеску на суму 8964,64 грн.; скасовано у певній частині рішення № від 01.06.2016 про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним фіскальним органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску на суму 1552,91 грн. (т. 1, а.с.118-123).

В подальшому, Чернігівською ОДПІ на підставі акта перевірки від 21.04.2016 №460/13/НОМЕР_3, з урахуванням рішення про результати розгляду скарги 30.06.2016 № 82/ФОП/25-01-10-04-15, винесені податкове повідомлення-рішення № від 08.07.2016 про збільшення грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб на суму 115691,21 грн., в тому числі податок - 92552,97 грн., штрафні санкції - 23138,24 грн. (т.1, а.с.124); вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф- від 21.09.2016 на суму боргу (недоїмки) 137708,87 грн. (т.1, а.с.127) та рішення про застосування штрафних санкцій № від 21.09.2016 на суму 16553,53 грн. (т.1, а.с.128).

Вважаючи, що при винесенні вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 05.07.2016 № Ф-902-17, податковим органом не враховано рішення про результати розгляду скарг № 82/ФОП/25-01-10-04-15 від 30.06.2016, а залишено суму, зазначену в акті перевірки № 460/13/НОМЕР_3 від 21.04.2016, позивачем 12.07.2016 подано повторну скаргу до Державної фіскальної служби України № 12/07-1 від 12.07.2016.

Рішенням від 11.08.2016 № 8474/84/99-99-11-02-02-25 скарга позивача в цій частині залишена без задоволення.

21.09.2016 відповідачем винесена вимога про сплату боргу (недоїмки) по єдиному внеску №Ф- та рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним фіскальним органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску за № .

Загальна сума витрат, невизнаних контролюючим органом за 2013-2014 рік складає 585847,00 грн., що призвело до визначення оподаткованого доходу, і як результат податку на доходу фізичних осіб та єдиного соціального внеску.

Вважаючи такі висновки контролюючого органу протиправними позивач звернувся до суду з позовом за захистом охоронюваних законом прав та інтересів.

Визначаючись щодо правомірності зазначених висновків податкового органу суд виходив з наступного.

Оподаткування доходів, отриманих фізичною особою - підприємцем від провадження господарської діяльності, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, регулюється статтею 177 Податкового кодексу України (далі - ПКУ).

Так, відповідно до пункту 177.2 статті 177 ПКУ об'єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та не грошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

Листом Державної фіскальної служби України № 2364/6/99-99-17-02-02-16 від 27.08.2014 роз'яснено, що оскільки виручкою фізичної особи - підприємця вважається дохід, отриманий у грошовій та не грошовій формі, то датою при формуванні загального оподатковуваного доходу є дата фактичного надходження коштів на банківський рахунок (у касу) або отримання інших видів компенсацій вартості поставлених (або тих, що підлягають поставці) ним товарів, тобто застосовується касовий метод.

Таким чином, до складу витрат включаються тільки витрати, які пов'язані з отриманням доходу та підтверджені відповідними документами про їх оплату.

На підтвердження здійснених витрат за період, який перевірявся, в матеріалах справи міститься наступні первинні документи: звіти про використання коштів, виданих на відрядження або під звіт, податкові накладні, квитанції, накладні, акти здачі-прийняття робіт (надання послуг), платіжні доручення, видаткові накладні, копії первинних документів, які стосуються взаємовідносин з ПП "Лукойл України". Більш детально вказані документи відображені у таблицях (т. 3, а.с.195-223)

Отже, вказаними доказами, спростовується висновок відповідача, що в ході перевірки згідно Книги обліку доходів і витрат позивачем до складу валових витрат були включені витрачені кошти, як документально непідтверджені.

У відповідності до п.п. 85.2, 85.4 і 85.6 ст. 85 ПК України платник податків зобов'язаний надати посадовим (службовим) особам контролюючих органів у повному обсязі всі документи, що належать або пов'язані з предметом перевірки. Такий обов'язок виникає у платника податків після початку перевірки.

При проведенні перевірок посадові особи контролюючого органу мають право отримувати у платників податків належним чином завірені копії первинних фінансово-господарських, бухгалтерських та інших документів, що свідчать про приховування (заниження) об'єктів оподаткування, несплату податків, зборів, платежів, порушення вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи. Такі копії повинні бути засвідчені підписом платника податків або його посадової особи та скріплені печаткою (за наявності).

У разі відмови платника податків або його законних представників надати копії документів посадовій (службовій) особі контролюючого органу така особа складає акт у довільній формі, що засвідчує факт відмови, із зазначенням посади, прізвища, імені, по батькові платника податків (його законного представника) та переліку документів, які йому запропоновано подати. Зазначений акт підписується посадовою (службовою) особою контролюючого органу та платником податків або його законним представником. У разі відмови платника податків або його законного представника від підписання зазначеного акта в ньому вчиняється відповідний запис.

Згідно з абз. 1 і 2 п. 121.1 ст. 121 ПК України ненадання платником податків контролюючим органам оригіналів документів (крім документів, отриманих з Єдиного реєстру податкових накладних) чи їх копій при здійсненні податкового контролю у випадках, передбачених цим Кодексом, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 510 гривень.

Дослідивши наявні матеріали справи, суд встановив відсутність належних документальних доказів відмови позивача у наданні запитуваних документів, випадків складання відповідачем актів, що засвідчують факти відмови у наданні тих чи інших документів.

Так, на вимогу податкового органу від 16.06.2016 № 1238/М/25-26-13-02-16 під час розгляду скарги, позивач надав копії первинних документів за перевіряємий період, що підтверджується заявою позивача від 21.06.2016 (т.4, а.с. 4, а.с. 4-6) та відсутністю будь-яких зауважень до поданих документів з боку відповідача.

В силу приписів абз. 2 п. 44.6 ст. 44 ПК України, якщо платник податків після закінчення перевірки та до прийняття рішення контролюючим органом за результатами такої перевірки надає документи, що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, не надані під час перевірки (у випадках, передбачених абзацами другим і четвертим пункту 44.7 цієї статті), такі документи повинні бути враховані контролюючим органом під час розгляду ним питання про прийняття рішення.

Таким чином, у відповідача не було правових підстав для неврахування при вирішенні питання щодо реалізації результатів перевірки наданих позивачем первинних документів.

Відповідно до п. 185.1 та 186.1 Податкового кодексу України об'єктом оподаткування ПДВ є, зокрема, операції з постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, а відповідно до статті 186 Кодексу таким місцем постачання для товарів є фактичне місцезнаходження товарів на момент їх постачання.

На підтвердження витрат на суму ПДВ із вартості пального придбаного за межами митної території України, позивачем надані "Акти виборки (информационный отчет)", в яких вказано "…Заправлено вне таможенной территории Украины, в т.ч. НДС-не предусмотрен", копії зазначених актів містяться в матеріалах справи.

Отже, фактичним місцем знаходження (постачання) пального, отриманого від ПП "Лукойл Україна" на момент їх постачання, була територія за межами митної території України, таким чином, постачання такого пального не є об'єктом оподаткування ПДВ.

Враховуючи викладене, суд приходить до переконання, що висновки податкового органу в частині невизнання витрат, відображених в Книзі доходів та витрат та підтвердженими вищевказаними первинними документами за період 2013-2014 роки є протиправними, а відтак підлягає скасуванню донарахування податкового зобов'язання по податку з доходів фізичних осіб в частині суми податку 88541,22 грн. разом із застосованими фінансовими санкціями в сумі 22135,29 грн.

Також перевіркою встановлено порушення позивачем Закону України від 08.07.2010 № 2464-VI "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування", що полягало у заниженні суми доходу на який нараховується єдиний внесок, що відображений в звіті про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску.

21.09.2016 Чернігівською ОДПІ винесено вимогу від 29.09.2016 № Ф- про сплату боргу (недоїмки) по єдиному внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування в сумі 137708,87 грн. та прийнято рішення № від 21.09.2016 про застосування штрафних санкцій за донарахування своєчасно не нарахованого єдиного внеску в сумі 16553,53 грн. (т. 1, а.с.127-128).

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку встановлені Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" від 08.07.2010 №2464-VI (далі - Закон № 2464-VI).

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 4 Закону №2464-VI платниками єдиного внеску є фізичні особи-підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, та члени сімей цих осіб, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності.

Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 7 Закону № 2464-VI єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пункті 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 5 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб, та на суму доходу, що розподіляється між членами сім'ї фізичних осіб-підприємців, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за кожну особу за місяць, у якому отримано дохід (прибуток).

Частиною 11 статті 8 Закону № 2464-VI визначено, що єдиний внесок для платників, зазначених у пунктах 4 та 5 частини першої статті 4 цього Закону, встановлюється у розмірі 34,7 відсотка визначеної пунктами 2 та 3 частини першої статті 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску.

Контролюючий орган зазначає про заниження позивачем суми єдиного внеску з сум доходу, на який нараховується єдиний внесок у розмірі 34,7% за 2013-2014 роки.

Разом з тим, судом встановлена протиправність донарахування позивачу зобов'язань по податку з доходів фізичних осіб за період 2013 - 2014 роки та, відповідно, податкового повідомлення-рішення від 08.07.2016 № в частині суми податку - 88541,22 грн. та суму штрафних санкцій - 22135,29 грн.

За таких обставин, суд прийшов до переконання про скасування вимоги відповідача про сплату боргу (недоїмки) № Ф- від 21.09.2016 на суму 128428,31 грн. та, пропорційно, рішення 21.09.2016 № про застосування штрафних санкцій за несвоєчасну сплату єдиного внеску.

При вирішенні даної справи судом були враховані положення частини 3 статті 2, частини 1 статті 11 та частини 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову повністю.

Згідно частини 1 статті 94 Кодексу адміністративного судочинства, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись статтями 122, 158 - 163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправними та скасувати в частині:

- податкове повідомлення-рішення Чернігівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Чернігівській області від 08.07.2016 № на суму 110676,51 грн., в тому числі суму податку - 88541,22 грн. та суму штрафних санкцій - 22135,29 грн.;

- вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф- від 21.09.2016 на суму 128428,31 грн.;

- рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним фіскальним органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 21.09.2016 № на суму 15625,47 грн.

Присудити за рахунок бюджетних асигнувань Чернігівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Чернігівській області судові витрати в розмірі 2447 (дві тисячі чотириста сорок сім) грн. 31 коп. на користь Фізичної особи - підприємця ОСОБА_5 (ідентифікаційний код НОМЕР_3).

Постанова суду набирає законної сили в порядку статей 167, 186 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня отримання її копії.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Суддя І.І. Соломко