Справа № 522/9337/16-а
Суддя: Домусчі Л. В.
Дата ухвалення: 2016-11-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/522/558/16
Справа № 522/9337/16-а
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇН

15 листопада 2016 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді - Домусчі Л.В.,

при секретарі - Шевчик В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Одесі адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 - голови ліквідаційної комісії ДП «Морська аварійно-рятувальна служба» до Головного управління Держпраці в Одеській області, заступника начальника відділу з питань додержання законодавства про працю, зайнятість та інших нормативно-правових актів Головного управління Держпраці в Одеській області Ляшук Наталії Іванівни, про скасування постанови про адміністративне правопорушення та закриття провадження

ВСТАНОВИВ:

Позивач 25.05.2016 року звернувся до суду з позовом до Головного управління Держпраці в Одеській області, заступника начальника відділу з питань додержання законодавства про працю, зайнятість та інших нормативно-правових актів Головного управління Держпраці в Одеській області Ляшук Наталії Іванівни, за яким просив: поновити строк на оскарження постанови №15-01-004/0036-0036 від 26.04.2016 року про притягнення до адміністративної відповідальності; визнати протиправною та скасувати постанову №15-01-004/0036-0036 від 26.04.2016 року про притягнення до адміністративної відповідальності, провадження по справі закрити.

В обґрунтування позову відзначив, що 27.04.2016 року заступником начальника відділу з питань додержання законодавства про працю, зайнятість та інших нормативно-правових актів Управління з питань праці Ляшук Н.І. було складено протокол №15-01-004/0036 відносно нього - голови ліквідаційної комісії ДП "Морська аварійно-рятувальна служба" ОСОБА_2 за ознаками адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 188-6 КУпАП. 26.04.2016 року, тобто до складення протоколу про адміністративне правопорушення №15-01-004/0036, заступником начальника відділу з питань додержання законодавства про працю Ляшук Н.І. було винесено постанову №15-01-004/0036-0036 про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ознаками адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 188-6 КУпАП з накладенням адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 1300,00 грн.. Проте, вказані протокол та постанову вважає таким, що були складені з порушення норм чинного законодавства. Заступником начальника Ляшук Н.І. було порушено порядок розгляду справи про адміністративне правопорушення, постанова не може бути винесена раніше складання протоколу. Також позивач посилається як на підставу для скасування оскаржуваної постанови на те, що він не був ознайомлений з протоколом, був позбавлений права бути присутнім під час розгляду справи про накладення штрафу за результатами здійсненої перевірки. При цьому позивач вважає, що у вчиненні вказаного правопорушення, до відповідальності за яке його притягнуто, відсутня його вина. Зазначив, що на посаду голови ліквідаційної комісії його призначено лише 05.10.2015 року, при цьому заборгованість підприємства вже існувала та складала 1346 000, 00 грн. З огляду на вищевикладене вважає, що оскаржувана постанова має бути скасована та провадження у справі про адміністративне правопорушення закрито. Пояснив, що оскільки при розгляді справи про адміністративне правопорушення він не був сповіщений у відповідності до вимог чинного законодавства, оскаржувану постанову отримав поштою лише 19.05.2016 року, тому вважає, що строки звернення до суду пропустив з поважний причин та просив поновити їх. У додаткових поясненнях від 11.07.2016 року зазначив, що відповідно до п.3 перехідних положень Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» установлено, що у 2015 та 2016 роках перевірки підприємств, установ та організацій, фізичних осіб - підприємців з обсягом доходу до 20 мільйонів гривень за попередній календарний рік контролюючими органами здійснюється виключно з дозволу Кабінету міністрів України, за заявкою суб'єкта господарювання щодо його перевірки, згідно з рішенням суду або згідно з вимогами Кримінального процесуального кодексу України. Вважає, що поняття «контролюючі органи» стосується також управління Держпраці у Одеській області в розумінні Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності». А тому переконаний, що оскільки у підприємства за 2015 рік були відсутні прибутки, і інспектором праці управління Держпраці при проведенні перевірки підприємства не представлено належних дозвільних документів для проведення такої перевірки, передбачених п.3 перехідних положень Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи», тому відповідач не мав прав проводити відповідну перевірку.

У судовому засіданні представник позивача - ОСОБА_1 (діє на підставі довіреності від 08.07.2016 року) позовні вимоги та обставини, якими вони обґрунтовані, підтримала та просила задовольнити у повному обсязі. Пояснила, що при складанні оскаржуваної постанови було порушено порядок, передбачений законодавством (ст..256, 279 КУпАП), в адміністративному протоколі відсутній підпис позивача, відсутні докази, що позивач отримував вказаний протокол, також не надано доказів, що позивач сповіщався про розгляд комісією адміністративних матеріалів. З 01.01.2012 року ДП «Морська аварійно-рятувальна служба» перебуває в стані припинення шляхом ліквідації, підприємство не спроможне виконати свої зобов'язання перед кредиторами і фактично його діяльність припинено господарським судом. Позивач почав працювати на підприємстві у жовтні 2015 року (05.10.2015 року) і заборгованість по заробітній платі вже була більше 1го млн..(1346 000, 00 грн.). Лише завдяки позивачу була отримана позика для погашення заборгованості по заробітній платі та в січні 2016 року борг було сплачено. Але були перевірки за зверненнями деяких працівників, звільнених підприємства, та відносно яких розглядаються судові справи, тому їм заробітна плата не була виплачена до розгляду судових справ і про це Ляшук Н.І. обізнана. На момент винесення припису судові справи ще не були вирішені. Зазначила, що ще попереднім керівником підприємства не було передано трудових контрактів, наказів по трудовій діяльності, за цим фактом було порушено кримінальну справу, частина документації була знищена, тому були вимушені відновлювати. Крім того діє мораторій на перевірки діяльності, оскільки підприємство не має прибутків, проте відповідач не надав дозвіл від КМУ. Тому вважає оскаржувану постанову протиправною та такою, що підлягає скасуванню. Додатково пояснила, що позивач не відмовлявся від підписання протоколу, оскільки він не був присутній при його складанні. Протокол та постанова про адміністративне правопорушення надійшли до них поштою 19.05.2016 року, просив поновити строк звернення до суду для оскарження постанови.

Представник відповідача - Шаповалов О.О. (діє на підставі довіреності від 22.07.2016 року) у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив відмовити у їх задоволенні за їх необґрунтованості. Пояснив, що під час позапланової перевірки підприємства не було надано доказів, що виплачена заборгованість по заробітній платі та вжито заходів на усунення порушень, зазначених у приписі. Зазначив, що справа була розглянута у присутності позивача та 11.05.2016 року позивач знову повідомив Ляшук Н.І. в телефонному режимі, що відмовляється підписувати постанову, тому йому її було направлено поштою. Зазначив, що між сторонами неодноразово здійснювалась переписка та позивач викликався на комісію. Вважає, що Ляшук Н.І. діяла у відповідності до чинного законодавства та підстав для скасування постанови не має.

Представник відповідача - Ляшук Н.І. у судове засідання не з'явилась, про час і місце розгляду справи була повідомлена належним чином, причини неявки суд не повідомила. Жодних клопотань суду не заявляла.

Розглянувши матеріали адміністративної справи, вислухавши пояснення осіб, які брали участь у справі, надані суду докази в сукупності, суд вважає поданий адміністративний позов обґрунтованим, доведеним, а вимоги по ньому такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав.

З витребуваних судом матеріалів адміністративної справи щодо притягнення до відповідальності ОСОБА_2, згідно постанови від 26.04.2016 року за ст.. 188-6 КУпАП (а.с.73-108) судом встановлено, що заступником начальника відділу з питань додержання законодавства про працю, зайнятість та інших нормативно-правових актів Управління з питань праці Ляшук Н.І. проведено перевірку додержання ДП «Морська аварійно-рятувальна служба» вимог законодавства про працю та оплату праці, якою встановлено порушення вимог законодавства про працю, про що відмічено актом перевірки №15-01-004/0054 від 29.01.2016 року. За цим фактом заступником начальника Ляшук Н.І. складено припис №15-01-004/0054-0046 (а.с.73), за яким зобов'язано підприємство привести свою діяльність у відповідність вимогам діючого законодавства. Зобов'язано у строк до 29.02.2016 року інформувати Головне управління Держпраці в Одеській області про виконання припису з наданням копій підтверджуючих документів.

У період з 21.04.2016 року по 26.04.2016 року заступником начальника відділу з питань додержання законодавства про працю, зайнятість та інших нормативно-правових актів Управління з питань праці Ляшук Н.І. проведено позапланову перевірку ДП «Морська аварійно-рятувальна служба» щодо додержання суб'єктами господарювання законодавства про працю та загальнообов'язкового державного соціального страхування, щодо виконання вимог вищезгаданого припису від 29.01.2016 року, за результатами якої складено акт перевірки №15-01-004-0286 (а.с.76-82). Згідно акту зазначено, що до цього також була здійснена позапланова перевірка підприємства у період з 19.01.2016 року по 29.01.2016 року (акт перевірки №15-01-004/0054), видано припис щодо усунення порушень, який не виконано.

В акті перевірки від 26.04.2016 року було зазначено, що станом на дату перевірки на підприємстві існувала заборгованість з виплати заробітної плати у розмірі 25,4 тис грн. (частина заборгованості за лютий 2016р.) та не виплачено заробітну плату за березень 2016 року всім 17 працівникам підприємства у розмірі 62 581,20 грн. Також, зазначено, що документів, підтверджуючих, що ОСОБА_2 вживав будь-яких заходів щодо виплати заробітної плати працівникам підприємства, під час проведення перевірки ним не надано. Будь-яких документів, підтверджуючих вживання заходів щодо відшкодування працівникам витрат у зв'язку з службовими відрядженнями під час проведення перевірки ОСОБА_2 також не надано.

Враховуючи вищевикладене, державним інспектором відносно позивача складено протокол про адміністративне правопорушення за ст.. 188-6 КУпАП від 26.04.2016 року №15-01-0004/0036.

На підставі акту перевірки № 15-01-004-0286 від 26.04.2016 року та на підставі протоколу про адміністративне правопорушення від 26.04.2016 року № №15-01-0004/0036 відносно ОСОБА_2 була винесена постанова № 15-01-004/0036-0036 від 26.04.2016 року про притягнення до адміністративної відповідальності (а.с.75). Згідно постанови вказано, що приписом від 29.01.2016 року №15-01-004/0054-0046 приписувалось усунути порушення з питань правці у строк до 29.02.2016 року, перевіркою виконання припису (акт від 26.04.2016 року) встановлення невиконання законних вимог посадової особи Держпраці, що є правопорушенням, передбаченим ст. 188-6 КУпАП. У зв'язку з чим позивача було притягнуто до відповідальності у вигляді стягнення штрафу у розмірі 1360,00 грн., передбаченого ст. 188-6 КУпАП..

Згідно листа відповідача №15/01-33-32-18 від 13.05.2016 року зазначено, що оскільки від підпису позивач відмовився, матеріали щодо перевірки ДП з копіює постанови від 26.04.2016 року направленні поштою для виконання.

Згідно пояснень представника позивачка вказаний лист з копією оскаржуваної постанови отримали 19.05.2016 року.

Надаючи правову оцінку обставинам, що склалися між сторонами, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 259 КЗпП України нагляд і контроль за додержанням законодавства про працю здійснюють спеціально уповноважені на те органи та інспекції, які не залежать у своїй діяльності від власника або уповноваженого ним органу.

Розпорядженням КМУ від 16.09.2015 N 929-р "Питання Державної служби з питань праці", на Державну службу України з питань праці покладено здійснення функцій і повноважень Державної інспекції з питань праці, що припиняється.

Положення про Державну службу України з питань праці затверджено постановою КМУ від 11.02.2015 N 96 (надалі - Положення).

Згідно із пунктами 1, 7 Положення про Державну службу України з питань праці, затвердженого постановою КМ України від 11.02.2015 N 96, Державна служба України з питань праці (Держпраці) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, і який реалізує державну політику у сферах промислової безпеки, охорони праці, гігієни праці, здійснення державного гірничого нагляду, а також з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення, загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності, на випадок безробіття (далі - загальнообов'язкове державне соціальне страхування) в частині призначення, нарахування та виплати допомоги, компенсацій, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб. Держпраці здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи.

Держпраці здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи (п. 7 Положення).

Постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 року N 100 утворено територіальні органи Держпраці, зокрема Управління Держпраці у Одеській області.

Тобто, відповідач є повноважним органом, який забезпечує реалізацію державної політики з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю на території Одеської області.

Держпраці відповідно до покладених на неї завдань: здійснює державний нагляд (контроль) за дотриманням законодавства про працю юридичними особами, у тому числі їх структурними та відокремленими підрозділами, які не є юридичними особами, та фізичними особами, які використовують найману працю (п. 6 ч. 4 Положення Про Державну службу України з питань праці, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2015 р. № 96).

Невиконання законних вимог посадових осіб центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, щодо усунення порушень законодавства про працю та загальнообов'язкове державне соціальне страхування або створення перешкод для діяльності цього органу - тягне за собою накладення штрафу на посадових осіб від п'ятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (ст. 188-6 КУпАП).

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За змістом пункту 22 частини першої статті 92 Конституції України виключно законами України визначаються, зокрема, діяння, які є адміністративними правопорушеннями.

Поняття адміністративного правопорушення викладено в частині першій статті 9 КУпАП, за змістом якої адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління, і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Провадження в справах про адміністративні правопорушення врегульовано розділом IV КУпАП.

Завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення, як це передбачено статтею 245 КУпАП, є: своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Обставини, що підлягають з'ясуванню при розгляді справи про адміністративне правопорушення, зазначені в статті 280 КУпАП. Зокрема орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. При цьому, розглядаючи таку справу, орган повинен забезпечити законність при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення, як це передбачено статтею 7 КУпАП.

Крім того, у відповідності до ст. 278 КпАП України при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення орган (посадова особа), який розглядатиме справу, вирішує такі питання: чи належить до його компетенції розгляд даної справи: чи правильно складено протокол та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення: чи сповіщено осіб, які беруть участь у розгляді справи, про час і місце її розгляду; чи витребувано необхідні додаткові матеріали; чи підлягають задоволенню клопотання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілого, їх законних представників і адвоката.

Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Згідно ст. 251 КпАП України доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

У силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи. Тобто, доведення невинуватості не покладається на особу, яка притягається до адміністративної відповідальності, саме особа, яка притягає особу до адміністративної відповідальності повинна довести її винуватість у вчиненні адміністративного правопорушення.

Відповідно до ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Крім того, відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, окрім цього, згідно ч. 1 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до вимог ст. 293 КУпАП і роз'яснень, викладених в пункті 7 постанови Пленуму Верховного Суду України № 15 "Про практику розгляду судами скарг на постанови у справах про адміністративні правопорушення" орган (посадова особа) при розгляді скарги або протесту на постанову по справі про адміністративне правопорушення перевіряє законність і обґрунтованість винесеної постанови. Суд повинен перевірити: чи накладено адміністративне стягнення правомочним органом; чи є в діях даної особи ознаки проступку, за який законом передбачена адміністративна відповідальність, і вина у його вчиненні; чи не сплив строк давності для притягнення до адміністративної відповідальності; чи правильні висновки органу (посадової особи), який виніс постанову, про тяжкість вчиненого проступку і обтяжуючі обставини; чи враховані пом'якшуючі обставини, майновий стан винного, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Разом з тим, виходячи із закріпленого в частині 4 статті 129 Конституції України принципу змагальності і рівності сторін у судочинстві, обов'язок доказування законності застосування адміністративного стягнення при розгляді скарги громадянина в суді покладається на орган (посадову особу), яким винесено оскаржувану постанову.

У порушення вимог ст. 256 КпАП України у протоколі про адміністративне правопорушення відсутній підпис позивача, при цьому не надано доказів щодо його присутності при складанні протоколу та відмови позивача від підпису протоколу. Суд не вбачає, що позивачу було роз'яснено права та обов'язки, передбачені ст. 268 КпАП України.

З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що відповідачем при розгляді даної адміністративної справи не були у повному обсязі досліджені обставини події, не дана належна оцінка доказам винності позивача, а тому прийнято хибне рішення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за правопорушення, передбачене ст.. 188-6 КУпАП. Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідачем не було виконане всебічне, повне і об'єктивне з'ясування усіх обставин.

При цьому у матеріалах, наданих відповідачем на виконання ухвали суду від 29.08.2016 року, містяться пояснення голови комісії з ліквідації ДП «МАРС» ОСОБА_2 з приводу виконання припису №15-01-004/0054-0046 від 29.01.2016 року (а.с.87) з відповідними документами, підтверджуючими виконання вимог припису (а.с.88-101).

Згідно пояснень голови комісії з ліквідації ДП «МАРС» ОСОБА_2 №9лк-16, адресованих на адресу відповідача, станом на 01.01.2016 року на підприємстві існувала заборгованість з виплати заробітної плати за період з грудня 2014 року по грудень 2015 року включно. Заборгованість виникла у зв'язку з припиненням у 2012 році ведення підприємством господарської діяльності та відсутності будь-якого фінансування з 2014 року. Розмір заборгованості станом на 01.01.2016 року відносно 20 осіб становив 1 042 890, 73 грн. Згідно даних, наданих бухгалтерією ДП «МАРС», ця сума складається із заборгованості заробітної плати 20 працівникам у розмірі 647 901, 10 грн. та заборгованості по цивільно-правовим договорам 15 громадянам у загальному розмірі 394 989, 63 грн. 05.01.2016 року 20 працівникам виплачено борг по заробітній платі у сумі 647 901, 10 грн. за період з грудня 2014 року по грудень 2015 року, та заборгованість по цивільно-правовим договорам 15 громадянам у загальному розмірі 3934 989, 63 грн.. станом на день перевірки заборгованості з виплати заробітної плати всі працівникам ДП «МАРС» відсутня. Щодо виплат витрат на відрядження було зазначено, що витрати на відрядження не були здійсненні працівникам у зв'язку з тим, що господарська діяльність з 2012 року підприємством не здійснювалась та будь-яке інше фінансування підприємства було відсутнє. Фінансова допомога, яка була отримана ДП «МАРС» наприкінці 2015 року, носила цільовий характер: виключно виплати заробітної плати. Крім того, позивач у поясненнях відзначив, що наказом №1 від 22.10.2015 року було зобов'язано в.о. начальника ДП «МАРС» ОСОБА_5 забезпечити передачу за актом приймання-передачі документації (справи) підприємства, проте передати за описом документи ОСОБА_5 відмовився. На підтвердження чого позивачем було надано копію наказу, акту про відмову у передачі справ та документів та лист від 26.10.2015 рок (а.с.20-21).

Суд враховує, що наказом Міністерства інфраструктури України №2 від 03.01.2012 року ДП «Морська аварійно-рятувальна служба» перебуває в стані припинення шляхом ліквідації. Виконання обов'язків голови ліквідаційної комісії ДП «МАРС» наказом Міністерства інфраструктури України від 11.09.2013 року №678 було покладено на ОСОБА_5. Наказом Міністерства інфраструктури України від 05.10.2015 року №400 змінено склад комісії з ліквідації ДП «МАРС» та призначено головою комісії з ліквідації - ОСОБА_2.

Проте вказані обставини не були враховані заступником начальника відділу з питань додержання законодавства про працю, зайнятість та інших нормативно-правових актів Головного управління Держпраці в Одеській області Ляшук Н.І. при винесені оскаржуваної постанови.

При цьому, представником відповідача суду не було надано жодного доказу, який би спростовував твердження позивача та підтверджуючого законність та обґрунтованість постанови, що оскаржується.

Відповідно до ч.1 ст.99 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Відповідно до ч.1 ст.100 КАС України адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала.

Як вбачається з наведених норм процесуального права, позивач втратив право на оскарження постанови у справі про адміністративне правопорушення. В той же час, позивач звернувся до суду з клопотанням про поновлення пропущеного ним строку звернення до суду.

Як вбачається з матеріалів у справі про адміністративне правопорушення, протокол у справі про адміністративне правопорушення від 27.04.2016 року складений без участі ОСОБА_2, у встановленому законом порядку та строки йому не вручався, справа про адміністративне правопорушення розглянута за відсутності ОСОБА_2. На спростування вказаних обставин відповідачем належних та допустимих доказів не надано. Посилання представника відповідача на спілкування з позивачем в телефонному режимі, під час розмови якої останній відмовився підписувати оскаржувану постанову належними та допустимими доказами не підтверджено. З матеріалів справи не підтверджено, що позивач був присутній при складанні протоколу, розгляду матеріалів адміністративної справи та винесення оскаржуваної постанови. Представником відповідача не надано доказів, що позивач сповіщався у встановленому законом порядку про час та місце розгляду справ.

Таким чином, суд приходить до висновку, що ОСОБА_2 був позбавлений свого Конституційного права брати участь у розгляді справи. Копію протоколу від 27.04.2016 року та постанови від 26.04.2016 року він отримав поштою 19.05.2016 року, тобто, коли строк на оскарження постанови вже закінчився. Отже, позивач не мав практичної можливості своєчасно звернутися до суду з позовом. А тому суд вважає за можливе поновити позивачу пропущений ним строк на звернення до суду з адміністративним позовом

Таким чином, оцінюючи у сукупності надані докази, суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених позовних вимог ОСОБА_2 щодо скасування постанови №15-01-004/0036 від 26.04.2016р. про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 та закриття провадження по справі, та виходячи з підстав неотримання позивачем протоколу, не сповіщення його про розгляд справи про адміністративне правопорушення та винесення постанови датою, тобто 26.04.2016 року, яке взагалі передую складанню протоколу про адміністративне правопорушення від 27.04.2016 року вважає за необхідне задовольнити їх.

Проте, суд вважає безпідставними пояснення позивача на дію мораторію на проведення перевірок з огляду на таке.

28 грудня 2014 року було прийнято Закони України № 71-VIII "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи" та № 76-VIII "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України".

Пунктом 3 розділу II "Прикінцеві положення" Закону України від 28 грудня 2014 року № 71-VIII "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи", який набрав чинності з 1 січня 2015 року, встановлено, що у 2015 та 2016 роках перевірки підприємств, установ та організацій, фізичних осіб - підприємців з обсягом доходу до 20 мільйонів гривень за попередній календарний рік контролюючими органами здійснюються виключно з дозволу Кабінету Міністрів України, за заявкою суб'єкта господарювання щодо його перевірки, згідно з рішенням суду або згідно з вимогами Кримінального процесуального кодексу України. Зазначене обмеження не поширюється:

з 1 січня 2015 року на перевірки суб'єктів господарювання, що ввозять на митну територію України та/або виробляють та/або реалізують підакцизні товари, на перевірки дотримання норм законодавства з питань наявності ліцензій, повноти нарахування та сплати податку на доходи фізичних осіб, єдиного соціального внеску, відшкодування податку на додану вартість;

з 1 липня 2015 року на перевірки платників єдиного податку другої і третьої (фізичні особи - підприємці) груп, крім тих, які здійснюють діяльність на ринках, продаж товарів у дрібнороздрібній торговельній мережі через засоби пересувної мережі, за винятком платників єдиного податку, визначених пунктом 27 підрозділу 10 розділу XX "Перехідні положення" Податкового кодексу України, з питань дотримання порядку застосування реєстраторів розрахункових операцій.

Разом з тим, правові та організаційні засади, основні принципи і порядок здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, повноваження органів державного нагляду (контролю), їх посадових осіб і права, обов'язки та відповідальність суб'єктів господарювання під час здійснення державного нагляду (контролю) визначає Закон України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності».

За приписами частини другої цього Закону його дія поширюється на відносини, пов'язані зі здійсненням державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, окрім відносин, що виникають, зокрема, під час здійснення державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю та зайнятість населення.

Цю частину було доповнено словами «державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю та зайнятість населення» відповідно до Закону України від 28.12.2014 р. № 77-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо реформування загальнообов'язкового державного соціального страхування та легалізації фонду оплати праці», який набрав чинності з 01.01.2015 року.

Аналізуючи вказані норми права в їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що Державна інспекція України з питань праці та її територіальні органи не є контролюючими органами доходів і зборів в розумінні пункту 41.1 статті 41 Податкового кодексу України, а відтак дія положень пункту 3 Прикінцевих положень Закону України від 28 грудня 2014 року № 71-VIII «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» на них не поширюється.

Керуючись ст.ст. 2, 6-14, 17-18, 69-71, 79, 86, 99, 158-163, 167, 171 КАС України,ст..188-6,288 КУпАП, ст..115 КЗпП України, ст..24 Закону України «Про оплату праці», суд -

ПОСТАНОВИВ:

Позов ОСОБА_2-голови ліквідаційної комісії ДП «Морська аварійно-рятувальна служба» до Головного управління Держпраці в Одеській області, заступника начальника відділу з питань додержання законодавства про працю, зайнятість та інших нормативно-правових актів Головного управління Держпраці в Одеській області Ляшук Наталії Іванівни, про скасування постанови про адміністративне правопорушення та закриття провадження-задовольнити.

Поновити строк на оскарження постанови.

Визнати протиправною і Скасувати постанову №15-01-004/0036 від 26.04.2016р. про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 та закрити провадження по справі.

Постанова може бути оскаржена до Одеського апеляційного адміністративного суду через Приморський районний суд м. Одеси, шляхом подачі апеляційної скарги в десятиденний строк після отримання постанови суду.

Суддя: Домусчі Л.В.

15.11.2016