Справа № 826/2014/15
Суддя: Мороз Л.Л.
Дата ухвалення: 2016-11-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 листопада 2016 року м. Київ К/800/51110/15

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі

суддів: Мороз Л.Л.,

Горбатюка С.А.,

Шведа Е.Ю,

секретар судового засідання Коцюрби В.М.,

за участю представника відповідача: Марченко В.М.,

розглянула у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу ОСОБА_4 та Публічного акціонерного товариства "Імпульс-плюс" на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 30.06.2015 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 27.10.2015 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку про часткове визнання незаконним та нечинним рішення,

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_4 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва із адміністративним позовом до Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку, в якому просив частково визнати незаконним та нечинним рішення Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку № 1360 від 14.10.2014 року.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 30.06.2015 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 27.10.2015 року, у задоволенні вимог даного позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішеннями судів першої та апеляційної інстанції, позивач та ПАТ "Імпульс-плюс" подали до Вищого адміністративного суду України касаційну скаргу у якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального права, просить скасувати вказані судові рішення та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді Вищого адміністративного суду України стосовно обставин, необхідних для прийняття рішення судом касаційної інстанції, перевіривши і обговоривши доводи касаційної скарги, проаналізувавши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що Національною комісією з цінних паперів та фондового ринку було прийнято рішення від 14.10.2014 року № 1360 «Про затвердження Положення про встановлення ознак фіктивності емітентів цінних паперів та включення таких емітентів до переліку (списку) емітентів, що мають ознаки фіктивності», яке зареєстровано в Міністерстві юстиції України 30.10.2014 року за № 1364/26141 (далі - Положення № 1360).

Відповідно до п.1 Положення № 1360 згідно пп.153.8.4 п.153.8 ст.153 розділу III та пп.170.2.6 п.170.2 ст.170 розділу IV Податкового кодексу України, п.п.3710 та 3711 ч.2 ст.7, п.п.51 та 13 ст.8 Закону України «Про державне регулювання ринку цінних паперів в Україні», з метою визначення ознак фіктивності емітентів та їх цінних паперів і порядку включення (виключення) емітента до (з) переліку (списку) емітентів, що мають ознаки фіктивності, Національною комісією з цінних паперів та фондового ринку затверджено Положення про встановлення ознак фіктивності емітентів цінних паперів та включення таких емітентів до переліку (списку) емітентів, що мають ознаки фіктивності.

Позивач ОСОБА_4 вказуючи про те, що він здійснює операції з цінними паперами на фондовому ринку України згідно з чинним законодавством України, що підтверджується випискою про його рахунок у цінних паперах від 02.04.2015 року та вважаючи незаконними окремі норми Положення № 1360, звернувся з позовом до суду.

Відповідно до ст.3 Закону України «Про державне регулювання ринку цінних паперів в Україні» державне регулювання ринку цінних паперів здійснюється у таких формах, зокрема, прийняття актів законодавства з питань діяльності учасників ринку цінних паперів.

Згідно із ст.5 Закону України «Про державне регулювання ринку цінних паперів в Україні» державне регулювання ринку цінних паперів здійснює Національна комісія з цінних паперів та фондового ринку. Інші державні органи здійснюють контроль за діяльністю учасників ринку цінних паперів у межах своїх повноважень, визначених чинним законодавством.

Відповідно до ч.ч. 4, 25, 27 ст.6 Закону України «Про державне регулювання ринку цінних паперів в Україні» Національна комісія з цінних паперів та фондового ринку здійснює повноваження через центральний апарат і свої територіальні органи. Національна комісія з цінних паперів та фондового ринку розробляє і затверджує нормативно-правові акти з питань, що належать до її компетенції, обов'язкові до виконання центральними та місцевими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування, учасниками ринку цінних паперів, їх об'єднаннями, контролює їх виконання. Нормативно-правові акти Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку підлягають державній реєстрації Міністерством юстиції України.

Згідно ст.8 вищевказаного Закону, Національна комісія з цінних паперів та фондового ринку має право, зокрема, розробляти і затверджувати з питань, що належать до її компетенції, обов'язкові для виконання нормативні акти.

Відповідно до ч.1 ст.7 Закону України «Про державне регулювання ринку цінних паперів в Україні», основними завданнями Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку є: формування та забезпечення реалізації єдиної державної політики щодо розвитку та функціонування ринку цінних паперів та їх похідних в Україні, сприяння адаптації національного ринку цінних паперів до міжнародних стандартів; координація діяльності державних органів з питань функціонування в Україні ринку цінних паперів та їх похідних; здійснення державного регулювання та контролю за випуском і обігом цінних паперів та їх похідних на території України, а також у сфері спільного інвестування; захист прав інвесторів шляхом застосування заходів щодо запобігання і припинення порушень законодавства на ринку цінних паперів, застосування санкцій за порушення законодавства у межах своїх повноважень; сприяння розвитку ринку цінних паперів; узагальнення практики застосування законодавства України з питань випуску та обігу цінних паперів в Україні, розроблення пропозицій щодо його вдосконалення.

Згідно п.п. 3710, 3711 ст.7 Закону України «Про державне регулювання ринку цінних паперів в Україні», Національна комісія з цінних паперів та фондового ринку відповідно до покладених на неї завдань, зокрема, встановлює за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, ознаки фіктивності емітента цінних паперів; приймає рішення про включення емітента до списку емітентів, що мають ознаки фіктивності, у порядку, встановленому Комісією за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної фінансової політики.

Відповідно до п.п.51-53 ст.8 Закону України «Про державне регулювання ринку цінних паперів в Україні», Національна комісія з цінних паперів та фондового ринку має право зупиняти обіг цінних паперів емітента у зв'язку з включенням його до списку емітентів, що мають ознаки фіктивності; подавати позов до суду про припинення юридичної особи - емітента у зв'язку з включенням його до списку емітентів, що мають ознаки фіктивності; скасовувати реєстрацію випуску цінних паперів емітента після ухвалення судом відповідного рішення суду за позовом Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку, передбаченим пунктом 52 цієї статті.

Згідно пп.170.2.6 п.170.2 ст.170 Податкового кодексу України, якщо протягом звітного періоду платником податку понесені (нараховані) витрати, пов'язані з придбанням цінних паперів та деривативів, що мають ознаки фіктивності, встановлені Національною комісією з цінних паперів та фондового ринку, такі витрати не враховуються при визначенні фінансового результату за операціями з цінними паперами або деривативами.

Таким чином, з аналізу норм вищезазначеного законодавства вбачається, що Національна комісія з цінних паперів та фондового ринку наділена повноваженнями встановлювати ознаки фіктивності цінних паперів та деривативів.

Як встановлено, з метою реалізації своїх повноважень Національною комісією з цінних паперів та фондового ринку було прийнято рішення від 14.10.2014 року № 1360 «Про затвердження Положення про встановлення ознак фіктивності емітентів цінних паперів та включення таких емітентів до переліку (списку) емітентів, що мають ознаки фіктивності», яке зареєстроване в Міністерстві юстиції України 30.10.2014 року за №1364/26141, та відповідно до п.1 якого, з метою визначення ознак фіктивності емітентів та їх цінних паперів і порядку включення (виключення) емітента до (з) переліку (списку) емітентів, що мають ознаки фіктивності, Національною комісією з цінних паперів та фондового ринку затверджено Положення про встановлення ознак фіктивності емітентів цінних паперів та включення таких емітентів до переліку (списку) емітентів, що мають ознаки фіктивності.

Відповідно до ч.2 ст.171 КАС України право оскаржити нормативно-правовий акт мають особи, щодо яких його застосовано, а також особи, які є суб'єктом правовідносин, у яких буде застосовано цей акт.

Приписи зазначеної частини можуть бути підставою для відмови в задоволенні позовних вимог, якщо суд встановить, що оскаржуваний акт до особи не застосовувався і вона не перебуває у відносинах, до яких цей акт може бути застосовано. У такому разі суд не повинен проводити перевірку нормативно-правового акта на предмет його протиправності (законності та відповідності правовим актам вищої юридичної сили).

Позивач не є особою, щодо якої застосовано Положення № 1360. Крім того, позивач не є суб'єктом правовідносин, у яких буде застосовано цей акт.

За загальним правилом, правовідносини - це врегульовані нормами права суспільні відносини, учасники яких мають суб'єктивні права та юридичні обов'язки. Обов'язковою ознакою правовідносин є урегульованість прав та обов'язків суб'єктів нормами права.

Як вбачається з п.1 Положення № 1360 воно визначає: ознаки фіктивності емітента та його цінних паперів; порядок прийняття рішення про визначення емітента та його цінних паперів такими, що мають ознаки фіктивності; порядок включення (виключення) емітента до (з) переліку (списку) емітентів, що мають ознаки фіктивності. Таким чином, суб'єктами правовідносин у яких може буде застосовано норми зазначеного Положення є емітенти цінних паперів.

Відповідно до ч.2 ст.2 Закону України «Про цінні папери та фондовий ринок» емітент - юридична особа, у тому числі Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, Автономна Республіка Крим або міська рада, а також держава в особі уповноважених нею органів державної влади чи міжнародна фінансова організація, які від свого імені розміщують емісійні цінні папери та беруть на себе зобов'язання за ними перед їх власниками.

Позивач не є емітентом цінних паперів, отже не є суб'єктом правовідносин, у яких буде застосовано оскаржений акт, оскільки Положення № 1360 не встановлює будь-яких прав чи обов'язків осіб, які не є емітентами.

Разом з тим, у касаційній скарзі позивач зазначив про те, що у даному випадку застосування щодо нього оскаржуваного нормативно-правового акта може мати наслідки, як для особи, яка купує цінні папери.

Проте, вказане твердження не свідчить про наявність права позивача на звернення з цим позовом. Так, положеннями ч.2 ст.171 КАС України не передбачено права оскарження нормативно-правового акта особою, для якої його застосування до суб'єктів відповідних правовідносин опосередковано може мати ймовірні негативні наслідки.

Таким чином, позивач у цій справі не має права на оскарження Положення № 1360.

Крім того, варто зауважити, що оскаржене у цій справі рішення втратило чинність згідно з рішенням Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку від 10.07.2015 року № 979.

Отже, суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про відмову у позові.

Стосовно поданих 23.06.2015 року ПАТ «Імпульс-плюс» заяви про вступ у справу та клопотання щодо залучення його до участі у даній справі, колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій щодо необгрунтованості вказаних заяви та клопотання.

У заяві про вступ у справу ПАТ «Імпульс-плюс» зазначає про те, що воно є зацікавленою особою, оскільки відповідачем оскаржуваний нормативно-правовий акт було застосовано до нього, бажає виступити у справі на боці позивача та просить суд залучити його до участі у справі та задовольнити позовні вимоги. Дана заява обґрунтована тим, що відповідно до ч.ч.3-6 ст.171 КАС України зацікавлені особи мають право вступити у справі з приводу оскарження підзаконного нормативно-правового акта.

Вищевказаними нормами врегульовано порядок опублікування оголошення щодо оскарження нормативно-правового акта, водночас зазначена стаття не регламентує порядок (процес) залучення до участі у справі заінтересованих осіб та не встановлює процесуальний статус у якому відповідні особи мають бути залучені (можуть вступити) до участі у справі, що у свою чергу регламентується статтями 52, 53 КАС України.

У своїх заяві та клопотанні ПАТ «Імпульс-плюс» не вказує у якому саме процесуальному статусі потрібно залучити його до участі у справі, а посилаючись на ч.ч. 1, 2 ст. 52 КАС України просить розглянути питання його процесуального статусу та повідомити чи залучено його новим позивачем, чи про право вступити у справу в якості третьої особи з самостійними вимогами.

Відповідно до ч. 1 ст. 52 КАС України суд першої інстанції, встановивши, що з адміністративним позовом звернулася не та особа, якій належить право вимоги, або не до тієї особи, яка повинна відповідати за адміністративним позовом, може за згодою позивача допустити заміну первинного позивача або відповідача належним позивачем або відповідачем, якщо це не потягне за собою зміни підсудності адміністративної справи.

При цьому, згідно з ч. 2 ст. 52 КАС України якщо позивач не згоден на його заміну іншою особою, то ця особа може вступити у справу як третя особа, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору про що суд повідомляє третю сторону.

Крім того, право особи вступити у справу як третя особа, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору, передбачено також ч.1 ст.53 КАС України, якою, зокрема, встановлено порядок вчинення особою такої процесуальної дії, а саме: шляхом пред'явлення адміністративного позову до сторін. При цьому, задоволення адміністративного позову такої особи має повністю або частково виключати задоволення вимог позивача до відповідача.

Так, у своїй заяві ПАТ «Імпульс-плюс» просить задовольнити позовні вимоги у заявленому вигляді, а у клопотанні - розглядати позовні вимоги ПАТ «Імпульс-плюс» у первісно заявленому вигляді та перелічує позовні вимоги у тому самому вигляді, що було викладено у адміністративному позові.

Таким чином, правильним є висновок судів попередніх інстанцій, що ПАТ «Імпульс-плюс» фактично підтримує позовні вимоги позивача, і це, з огляду на положення ч.1 ст.53 КАС України, унеможливлює його участь у справі у якості третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору.

Щодо заміни первинного позивача належним позивачем, у випадку встановлення судом факту того, що з адміністративним позовом звернулася не та особа, якій належить право вимоги, суд першої інстанції, з яким погодився і апеляційний суд, дійшов правильного висновку, що відповідно до ч.1 ст.52 КАС України, це є правом, а не обов'язком суду і у даному випадку суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для здійснення такої заміни. Вказане узгоджується з положеннями ч.1 ст.52 КАС України.

За таких обставин, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні клопотання та заяви ПАТ «Імпульс-плюс» про залучення до участі у справі.

Касаційну скаргу слід залишити без задоволення, оскільки рішення судів першої та апеляційної інстанцій ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, правова оцінка обставинам у справі дана вірно, а доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що при розгляді справи судами допущено неправильне застосування норм матеріального чи порушення норм процесуального права, які передбачені статей 225 - 229 Кодексу адміністративного судочинства України як підстави для зміни, скасування судового рішення, залишення позовної заяви без розгляду або закриття провадження у справі.

Керуючись статтями 220, 221, 224, 230 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 та Публічного акціонерного товариства "Імпульс-плюс" відхилити, постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 30.06.2015 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 27.10.2015 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: