Справа № 804/4717/16
Суддя: Степаненко Вячеслав Віталійович
Дата ухвалення: 2016-07-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

29 липня 2016 р. Справа № 804/4717/16

Суддя Дніпропетровського окружного адміністративного суду Степаненко В.В., перевіривши матеріали адміністративного позову ОСОБА_1 до Відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Дніпропетровського міського управління юстиції, третя особа ОСОБА_2 про визнання незаконним та скасування рішення, -

ВСТАНОВИВ:

26 липня 2016 року до Дніпропетровського оружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Дніпропетровського міського управління юстиції, третя особа ОСОБА_2, у якому просить суд:

- визнати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 27248946 від 18.12.2015 року, прийняте державним реєстратором Дніпропетровського міського управління юстиції ОСОБА_3, незаконним;

- скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 27248946 від 18.12.2015 року, прийняте державним реєстратором Дніпропетровського міського управління юстиції ОСОБА_3.

Згідно частини 1 статті 107 Кодексу адміністративного судочинства України суддя після одержання позовної заяви зясовує, зокрема, чи подано адміністративний позов у строк, установлений законом (якщо адміністративний позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними) та чи немає інших підстав для повернення позовної заяви, залишення її без розгляду або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого Кодексом адміністративного судочинства України або іншими законами.

Частина 2 статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України передбачає, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

У відповідності до частини 1 статті 103 Кодексу адміністративного судочинства України перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

З матеріалів справи вбачається, що 01 грудня 2015 року на підставі рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 02.12.2011 року по справі №2-7357/11 та додаткового рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 27.04.2012 року у справі №2-7357/11 державним реєстратором Дніпропетровського міського управління юстиції ОСОБА_3 було зареєстровано право власності на квартиру, яка знаходиться за адресою: м.Дніпропетровськ, пр. К.Маркса, 42, №4, загальною площею 323,9 кв. м. за ОСОБА_2.

Позивач посилається на те, що вказаними судовими рішеннями Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська вирішено питання про його права, оскільки він є власником квартири №6 у зазначеному будинку, а згідно судових рішень квартира №4 включає і частину квартири №6, яка належить позивачу на підставі договору дарування НАВ №978507 від 05.09.2014 року, посвідченому приватним нотаріусом ОСОБА_4

Однак, суд зазначає, що відповідно до поштового штемпеля на конверті позивач звернувся до суду за захистом свої прав лише 22 липня 2016 року.

В той же час, сам позивач зазначає у своєму адміністративному позову про наявність судового спору в провадженні Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська (справа №2/200/499/15) за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 до про витребування вищевказаного нерухомого майна з незаконного чужого володіння. Поряд із цим, позивач стверджує про наявність рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області по справі №22-ц/774/10659/15 від 16.12.2015 року, яким визначено, що квартира №4 включає в себе і частину квартири №6 (літ. А-4) в житловому будинку 42 по проспекту Карла Маркса у місті Дніпропетровську.

Отже, з матеріалів справи вбачається, що спір щодо права власності на нерухоме майно квартиру АДРЕСА_1 між позивачем та ОСОБА_2 точиться вже декілька років, тому суд відхиляє твердження позивача, що він дізнався про реєстрацію права власності за ОСОБА_2 лише 17 березня 2016 року, оскільки позивачем не надано до суду обґрунтованих причин на підтвердження даної обставини.

Поряд із цим, суд зазначає, що від позивача не надходило клопотання про поновлення строку звернення з адміністративним позовом та не наведено поважності причин пропуску строку, встановленого частиною 2 статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України, позивачем тільки наведено, що позивач дізнався про порушення своїх прав 17 березня 2016 року після отримання довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Частина 1 статті 100 Кодексу адміністративного судочинства України передбачає, що адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала.

Відповідно до частини 2 вищевказаної статті позовна заява може бути залишена без розгляду як на стадії вирішення питання про відкриття провадження в адміністративній справі без проведення судового засідання, так і в ході підготовчого провадження чи судового розгляду справи.

Згідно приписів пункту 9 частини 1 статті 155 Кодексу адміністративного судочинства України суд залишає без розгляду, якщо позовну заяву подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до адміністративного суду і суд не знайшов підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними.

Як зазначено Європейським судом з прав людини, право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків звернення до суду за захистом порушених прав (рішення від 22.10.1996р. у справі «Стаббігс та інші проти Великобританії» та рішення від 27.02.1980р. у справі «Девеер проти Бельгії»).

У відповідності до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди при розгляді справ застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

З огляду на вищевикладене, суд, зважаючи, що позивачем не надано до суду клопотання про поновлення строку звернення до суду з обґрунтуванням поважності причин, не знайшов підстав для поновлення позивачу строку звернення до суду, та приходить до висновку, що позовна заява підлягає залишенню без розгляду.

Керуючись статтями 155, 160, 165 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Дніпропетровського міського управління юстиції, третя особа ОСОБА_2 про визнання незаконним та скасування рішення залишити без розгляду.

Копію ухвали разом із матеріалами позовної заяви направити позивачу.

Роз'яснити позивачу положення частини третьої статті 155 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно якої особа, позовна заява якої залишена без розгляду, після усунення підстав, з яких заява була залишена без розгляду, має право звернутися до адміністративного суду в загальному порядку.

Ухвала суду може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали згідно статті 186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Ухвала набирає законної сили у порядку та у строки, встановлені статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя ОСОБА_5