Справа № 813/4269/15
Суддя: Гулкевич Ірена Зіновіївна
Дата ухвалення: 2016-11-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 листопада 2016 року № 813/4269/15

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Гулкевич І.З.

секретар судового засідання Іванес Х.О.

за участю представника позивача Грудініна А.Ю., представника відповідача Антонюка І.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Львові адміністративну справу за позовом Публічного акціонерного товариства "Миколаївцемент" до Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м.Львові Міжрегіонального Головного управління ДФС про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "Миколаївцемент" (надалі - ПАТ "Миколаївцемент") звернулось у Львівський окружний адміністративний суд з позовом до Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м.Львові Міжрегіонального Головного управління ДФС (надалі - СДПІ), в якому просить:

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № /9594 від 28.07.15р., в частині збільшення суми грошового зобов'язання з податку на прибуток на 2 856 618,60 грн. (в тому числі 1 904 412,39 грн. - за основним платежем та 952 206,21 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями);

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № /9593 від 28.07.15р., в частині збільшення суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість на 2 960 688,04 грн. (в тому числі 1 973 792,03 грн. - за основним платежем та 986 896,01 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями);

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № /9595 від 28.07.15р., в частині зменшення від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток на 296 387,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує на протиправність висновків податкового органу щодо порушення ПАТ "Миколаївцемент" норм податкового законодавства внаслідок господарських взаємовідносин з контрагентами позивача - ТзОВ "Україна-Трансервіс" та ПП "ІВК-Постач". Позивач вказує, що такі висновки податкового органу не ґрунтуються на положеннях Податкового кодексу України. До перевірки представлено усі передбачені законодавством первинні документи, які підтверджують фактичне виконання робіт ТзОВ "Україна-Трансервіс" для ПАТ "Миколаївцемент" та придбання позивачем від ТзОВ "ІВК-Постач" вугілля для забезпечення господарської діяльності.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю з підстав, зазначених в позовній заяві та додаткових поясненнях, просив позов задовольнити повністю.

Представник відповідача в судовому засіданні щодо задоволення адміністративного позову заперечив з підстав викладених у письмових запереченнях. Зазначив, що сума витрат на придбання ПАТ "Миколаївцемент" робіт від ТзОВ "Україна-Трансервіс", які виконувались орендованими технологічними транспортними засобами, значно перевищує суму амортизації таких транспортних засобів, нараховану ПАТ "Миколаївцемент". Здійснені між ПАТ "Миколаївцемент" і ТзОВ "Україна-Трансервіс" господарські операції не мають під собою розумної, економічно обґрунтованої, необхідної та достатньої господарської (ділової) мети, а характер понесених витрат на проведення таких операцій вказує на їх відсутність. Щодо господарських операцій між ПАТ „Миколаївцемент" та ПП "ІВК-Постач" з поставки вугілля марки ДРГ-0-200 за перевірений період вказує, що такі є не підтвердженими. Оскільки наслідком для податкового обліку є лише фактичний рух активів, а не задекларований, то у ПАТ „Миколаївцемент" відсутні підстави для податкового обліку вказаних операцій. Відповідач також посилається на висновки актів перевірки контрагентів позивача, якими визначено порушення норм законодавства України, що, на думку СДПІ, є також свідченням порушення й позивачем норм законодавства України. З урахуванням викладеного просить у задоволенні адміністративного позову відмовити в повному обсязі.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі факти, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини та надав їм правову оцінку.

У період з 05.03.15р. по 25.06.15р. Спеціалізованою державною податковою інспекцією з обслуговування великих платників у м.Львові Міжрегіонального головного управління Міндоходів проведено планову виїзну перевірку ПАТ "Миколаївцемент" з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.10.12р. по 31.12.14р., валютного та іншого законодавства за період з 01.10.12р. по 31.12.14р.

Перевіркою встановлено порушення ПАТ "Миколаївцемент", зокрема, вимог:

- пп.14.1.27, пп. 14.1.36. пп. 14.1.202 п. 14.1 ст. 14, п. 44.1 ст. 44, пп. 135.4.1 п. 135.4 ст. 135, п.137,1 ст. 137, пп. 138,1.1 п.138.1, п. 138.2, п.138.4, пп. 138.8.1, пп.138.8.5 п. 138.8, пп. 138.10.2 п. 138.10 ст. 138, пп. 139.1.9 п.139.1 ст. 139, п. 144.1 ст, 144 Податкового кодексу України від 2 грудня 2010 року №2755-IV (зі змінами та доповненнями), що призвело до заниження податкових зобов'язань зі сплати податку на прибуток за період з 01.10.12р. по 31.12.14р. на загальну суму 2530608 грн., в тому числі: за IV квартал 2012 року на 1941 грн., за 2013 рік на 2528667 грн., а також до завищення від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток за 2014 рік на 15672686 грн.;

- пп. 14.1.36, пп. 14.1.202 п. 14.1 ст. 14, п, 185.1 ст. 185, пп. 186.2.1 ст. 186.2 ст. 186, п. 187.1, п. 187.6 ет. 187, п. 188.1 ст. 188, пп. 192.1.1 п. 192.1. п, 192.3 ст. 192, пп. 194.1.1 п. 194.1 ст. 194, п.198.1, п. 198.2, п. 198.3, п. 198.4, п. 198.6 ст. 198, п. 201.1, п. 201.4, п. 201.6, п. 201.7, п, 201.10 ст. 201, п. 10 підр. 2 p. XX Перехідні положення Податкового кодексу України від 2 грудня 2010 року №2755-IV (зі змінами та доповненнями), що призвело до заниження податкових зобов'язань зі сплати податку на додану вартість за період з 01.10.12р. по 31.12.14р. на загальну суму 5741449 грн., в тому числі: за листопад 2012 року на 1848 грн., за грудень 2012 року на 2827 грн., за березень 2012 року на 2491 грн., за квітень 2013 року на 62579 грн., за травень 2013 року на 149363 грн., за червень 2013 року на 496401 грн., за липень 2013 року на 344648 грн., за серпень 2013 року на 510869 грн., за вересень 2013 року на 419008 гри., за жовтень 2013 року на 260170 грн., за листопад 202 року на 137540 грн., за грудень 2013 року на 165896 гри., за січень 2014 року на 107293 грн., за лютий 2014 року на 83177 грн., за березень 2014 року на 1382457 грн., за квітень 2014 року на 1073826 грн., за травень 2014 року на 11980 гри., за червень 2014 року на 436626 грн., за липень 2012 року на 23260 грн., за серпень 2014 року на 58459 грн., за вересень 2014 року на 131 гри., за жовтень 2014 року на 147 грн., за листопад 2014 року на 10453 гри., а також до завищення від'ємного значення різниці між сумою податкового зобов'язання та сумою податкового кредиту (ряд. 19 Декларації) за грудень 2014 року на 33772 грн.

За результатами перевірки СДПІ було складено Акт від 03.07.15р. № 198/28-06-42-01/00293025 (надалі - Акт перевірки).

ПАТ "Миколаївцемент" оскаржено в адміністративному порядку висновки Акта перевірки, однак такі були залишені без задоволення.

На підставі вказаних вище висновків Акту перевірки СДПІ 28.07.15р. винесено податкові повідомлення-рішення:

- /9594, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток на 3 795 912,00 грн. (включаючи штрафні (фінансові) санкції);

- № /9593, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість на 8 612 173,50 грн. (5 741 449,00 грн. - за основним платежем та 2 870 724,50 гривень за штрафними (фінансовими) санкціями);

- № /9595, яким позивачу зменшено суму від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток на 15 672 686,00 грн.

Позивачем оскаржено до суду податкове повідомлення-рішення від 28.07.15р. № /9594 в частині збільшення суми грошового зобов'язання з податку на прибуток на 2 856 618,60 грн. (1 904 412,39 грн. - за основним платежем та 952 206,21 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями); податкове повідомлення-рішення від 28.07.15р. № /9593, в частині збільшення суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість на 2 960 688,04 грн. (1 973 792,03 грн. - за основним платежем та 986 896,01 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями); податкове повідомлення-рішення від 28.07.15р. № /9595, в частині зменшення від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток на 296 387,00 грн.

Зі змісту адміністративного позову, а також пояснень представників позивача та відповідача судом встановлено, що у даній справі ПАТ "Миколаївцемент" оскаржуються податкові повідомлення-рішення лише в частині виявлених податковим органом порушень податкового законодавства по господарських операціях з ТзОВ "Україна-Трансервіс" та ПП "ІВК-Постач" за період з 01.10.12 р. по 30.09.13 р.

З приводу вказаних порушень судом встановлено наступне.

Судом встановлено, що протягом періоду з 01.10.12 р. по 30.09.13 р. позивачем було надано орендні послуги. Надання таких послуг підтверджується актами здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 30.04.13р. № 7, від 31.05.13р. №11, від 30.06.13р. №12.

На підтвердження взаємовідносин між ПАТ "Миколаївцемент" і ТзОВ "Україна-Трансервіс" () по договору оренди позивачем подано податкові накладні: № 4537 від 30.04.13р., №6857 від 31.05.13р., №9242 від 30.06.13р.

Суми ПДВ, зазначені у вказаних податкових накладних, відображені Позивачем у складі податкових зобов'язань з ПДВ за відповідні звітні періоди. Зазначене підтверджується, зокрема, додатками №5 (розшифровки податкових зобов'язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів) до декларацій з ПДВ за квітень-вересень 2013 року.

Позитивне значення різниці між сумою податкового зобов'язання та сумою податкового кредиту ПАТ "Миколаївцемент" з податку на додану вартість за вказані вище періоди було фактично сплачено товариством до Державного бюджету України

Пунктом 2 статті 3 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", який визначає правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні, передбачено, що бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Відповідно до статті 1 цього Закону, господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Згідно ст.42 Господарського кодексу України, підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб'єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

У п.1.1 договору оренди, укладеному між позивачем і ТзОВ "Україна-Трансервіс" сторони погодили, що техніка передається в оренду для виконання робіт у Демне-Добрянському кар'єрі вапняку ПАТ "Миколаївцемент".

Згідно з п.2.1 цього договору, орендар (ТзОВ "Україна-Трансервіс") зобов'язаний використовувати орендовану техніку у відповідності до мети оренди, визначеної у пункті 1.1 договору, тобто, для робіт у кар'єрі.

Крім того, відповідно до п.2.1 договору оренди, ТзОВ "Україна-Трансервіс" взяло на себе обов'язок постійно підтримувати орендовану техніку у належному технічному стані, нести витрати, пов'язані з використанням техніки, купувати за власний рахунок шини та ніші запчастини для техніки, проводити необхідні роботи по ремонту техніки.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, основним видом діяльності ПАТ "Миколаївцемент" є виробництво цементу, від реалізації якого позивач отримує прибуток. Орендована техніка використовувалася ТзОВ "Україна-Трансервіс" виключно для виконання робіт на замовлення позивача у Демне-Добрянському кар'єрі вапняку, що підтверджується також відповідними договорами про виконання робіт. Такі роботи були необхідні для видобутку вапняку, який в подальшому використовувався позивачем для виробництва цементу.

Оцінюючи вказані правовідносини, суд надає перевагу доводам позивача з приводу того, що передавши техніку в оренду ПАТ "Миколаївцемент" скоротив свої витрати на її обслуговування та ремонт, здійснення яких покладалося на орендаря (ТОВ "Україна-Трансервіс"). Такі аргументи є логічними та узгоджуються зі змістом договору оренди та даними бухгалтерського та податкового обліку позивача.

Відповідно до частини 1 статті 10 Закону України "Про ціни і ціноутворення" суб'єкти господарювання під час провадження господарської діяльності використовують вільні ціни та державні регульовані ціни. Вільні ціни встановлюються суб'єктами господарювання самостійно за згодою сторін на всі товари, крім тих, щодо яких здійснюється державне регулювання цін (стаття 11 Закону України "Про ціни і ціноутворення"). Тобто, позивач і ТОВ "Україна-Трансервіс" були вільні у встановленні вартості оренди і встановлювали її, виходячи з економічної доцільності такої оренди для обох сторін договору.

Таким чином, законодавцем надано платнику податків право здійснювати господарську діяльність на власний ризик і можливість самостійно оцінювати її ефективність та доцільність з огляду на мету отримання економічного ефекту і приросту активів в майбутньому. Тому збитковість окремих операцій (навіть якщо вони дійсно є збитковими) не може свідчити про недоцільність їх здійснення.

Аналогічні висновки відображені в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 12.11.14р. № К/800/50602/14.

Відповідно до пункту 14.1.56 Податкового кодексу України, доходи - це загальна сума доходу платника податку від усіх видів діяльності, отриманого (нарахованого) протягом звітного періоду в грошовій, матеріальній або нематеріальній формах як на території України, її континентальному шельфі у виключній (морській) економічній зоні, так і за їх межами.

Порядок визначення доходів регулюється статтею 137 Податкового кодексу України (тут і надалі в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин).

Суд зважає на те, що ні Податковим кодексом України, ні іншим законодавчими актами не передбачено застережень/обмежень щодо встановлення розміру орендної плати (в тому числі застережень щодо того, що її розмір не може бути нижчим рівня амортизаційних відрахувань). Таким чином, податковий облік платника податків не залежить від співвідношення розміру орендної плати за основні засоби та амортизаційних відрахувань на них.

За положеннями п.п. 135.4.1 п.135.4 ст.135 Податкового кодексу України дохід від реалізації товарів, виконання робіт, надання послуг (зокрема по оренді техніки) включається до складу доходу від операційної діяльності.

Разом з цим, відповідачем ні в акті перевірки ні представником в судовому засіданні не наведено нормативного обґрунтування висновку щодо необхідності включення до складу доходу, що враховується при обчисленні об'єкта оподаткування, позитивної різниці (перевищення) між сумою амортизаційних нарахувань на основні засоби та доходом, отриманим від передачі таких основних засобів в оренду.

Суд критично оцінює висновки податкового органу щодо того, що послуги оренди техніки є безоплатно наданими послугами.

Так, відповідно до пункту 14.1.13 Податкового кодексу України, безоплатно наданими товарами, роботами, послугами є:

а) товари, що надаються згідно з договорами дарування, іншими договорами, за якими не передбачається грошова або інша компенсація вартості таких товарів чи їх повернення, або без укладення таких договорів;

б) роботи (послуги), що виконуються (надаються) без висування вимоги щодо компенсації їх вартості; товари, передані юридичній чи фізичній особі на відповідальне зберігання і використані нею.

Таким чином, обов'язковою умовою класифікації послуги як безоплатної є та обставина, що послуга надається без висування вимоги щодо компенсації її вартості.

У взаємовідносинах між позивачем і ТОВ "Україна-Трансервіс" останнє сплачувало орендну плату, що підтверджується наявними в матеріалах справи рахунками-фактурами. При цьому, факт сплати орендної плати не заперечується податковим органом. Таким чином, послуги з надання в оренду техніки між позивачем і ТОВ "Україна-Трансервіс" не можуть вважатися безоплатно наданими.

Вказані обставини свідчать, що Позивач здійснював податковий облік операцій з надання техніки в оренду ТОВ "Україна-Трансервіс" у повній відповідності до вимог податкового законодавства - отриману оренду плату Позивач враховував у складі свого доходу, а суми ПДВ з вартості оренди включав до складу податкових зобов'язань по ПДВ.

Щодо господарських операцій ПАТ "Миколаївцемент" з ТзОВ "Україна-Трансервіс" по виконанню робіт, судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що між ПАТ "Миколаївцемент" та ТзОВ "Україна-Трансервіс" було укладено договори № MYK/IS/12/01-05/1 від 27.01.12, № IS/12/01-05/2 від 27.01.12 та № MYK/IS/12/01-05 від 27.01.12.

На виконання умов за вказаними договорами ТзОВ "Україна-Трансервіс" виконувало для позивача певні роботи у Демне-Добрянському кар'єрі вапняку, а саме : розкривні роботи, роботи по влаштуванню розрізних траншей, перевезення гірничої породи у кар'єрі, перевезення гірничого матеріалу для влаштування захисних валів, перевезення відходів з сировинних млинів на відвал тощо.

За умовами договору № MYK/IS/12/01-05/1 від 27.01.2012 ТзОВ "Україна-Трансервіс" виконувало для позивача розкривні роботи у кар'єрі, а також роботи з навантаження і переміщення РШГ на рекультиваційний відвал у кар'єрі.

За умовами договору № IS/12/01-05/2 від 27.01.2012 ТзОВ "Україна-Трансервіс" виконувало для позивача роботи по влаштуванню розрізної траншеї по м'яким породам у кар'єрі.

На підтвердження виконання робіт та їх прийняття, ПАТ "Миколаївцемент" було представлено податкові накладні, акти здачі-прийняття робіт (надання послуг).

Факт здійснення внутрішніх перевізних операцій, пов'язаних з виконанням робіт у кар'єрі ТзОВ "Україна-Трансервіс", підтверджується наявними в матеріалах справи товарно-транспортними накладними. Факт розрахунку по договору підтверджується долученими до справи платіжними дорученнями.

За умовами договору № MYK/IS/12/01-05 від 27.01.2012 ТзОВ "Україна-Трансервіс" виконувало для позивача роботи з перевезення гірничої породи у кар'єрі, перевезення гірничого матеріалу для влаштування захисних валів, перевезення відходів на відвал у кар'єрі, інші додаткові роботи у кар'єрі.

На підтвердження виконання робіт та їх прийняття ПАТ "Миколаївцемент" було представлено податкові накладні та акти здачі-прийняття робіт (надання послуг).

Факт здійснення внутрішніх перевізних операцій, пов'язаних з виконанням робіт у кар'єрі ТзОВ "Україна-Трансервіс", підтверджується наявними в матеріалах справи товарно-транспортними накладними.

Твердження податкового органу щодо нереальності вказаних вище господарських операцій спростовуються долученими до матеріалів справи первинними документами.

Згідно Порядку видачі дозволів на виконання робіт підвищеної небезпеки та на експлуатацію (застосування) машин, механізмів, устаткування підвищеної небезпеки, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 1107 від 26.10.11, роботодавець отримує дозвіл на експлуатацію лише тих технологічних транспортних засобів, які підлягають реєстрації в територіальних органах Держгірпромнагляду.

Відповідно до п.10 Порядку реєстрації технологічних транспортних засобів, реєстрація технологічного транспортного засобу здійснюється на підставі письмової заяви власника. До такої заяви, серед іншого, додається документ, що підтверджує правомірність придбання (використання) технологічного транспортного засобу.

Згідно з абзацом 6 пункту 11 цього Порядку, таким підтверджуючим документом у випадку використання транспортного засобу на умовах оренди є відповідний договір оренди, в якому повинна бути відображена домовленість між сторонами щодо тимчасової реєстрації транспортного засобу за орендарем.

В даному випадку договір оренди транспортних засобів між позивачем та ТзОВ "Україна-Трансервіс" не містить положень щодо можливості тимчасової їх реєстрації за орендарем, тоді як такі транспортні засоби зареєстровані за позивачем і у нього є відповідні дозволи на їх експлуатацію.

З врахуванням наведеного, суд приходить до висновку про те, що порушення контрагентом позивача певних адміністративних процедур, зокрема експлуатація окремих технологічних транспортних засобів без відповідних дозволів, не може свідчити про відсутність факту виконання вказаним товариством робіт для позивача і жодним чином не впливає на відображення таких операцій в податковому обліку позивача та ТзОВ "Україна-Трансервіс".

Відповідачем не надано доказів того, що ТзОВ "Україна-Трансервіс" не відобразило в податковій звітності отримані доходи від позивача за виконані роботи по вказаних вище договорах. Відтак, не спростовано права ПАТ "Миколаївцемент" відобразити такі операції у своїй податковій звітності.

Судом критично оцінюються покликання СДПІ на акти перевірок ТзОВ "Україна-Трансервіс" з огляду на те, що неправомірна діяльність контрагента не впливає на результати діяльності позивача і не може бути підставою для притягнення його до відповідальності, оскільки згідно ч. 2 ст. 61 Конституції України юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

Викладені в акті перевірки висновки про вчинення контрагентом платника податків нікчемного правочину або відображення у звітності показників господарських операцій, які фактично не відбулись, не звільняє такий податковий орган від виконання обов'язку із самостійного встановлення та доведення факту вчинення платником податків порушення закону. Акт перевірки контрагента не має преюдиціального значення та не є документом, що достовірно та безсумнівно підтверджує обставини фактичної дійсності.

Окрім того, обґрунтованість оскаржуваних податкових повідомлень-рішень обставинами, які засвідчують порушення норм податкового законодавства не позивачем, а його контрагентами (постачальниками) є неприпустимим також з огляду на практику Європейського Суду з прав людини.

Зокрема, якщо державні органи мають інформацію про зловживання в системі оподаткування конкретною компанією, вони повинні застосовувати відповідні заходи саме до цього суб'єкту, а не розповсюджувати негативні наслідки на інших осіб при відсутності зловживання з їх боку (рішення Європейського Суду від 09.01.2007р. у справі "Інтерсплав проти України").

Таким чином, відповідачем не доведено належними та допустимими доказами правомірності висновків щодо порушення позивачем вимог податкового законодавства при відображенні в податковій звітності господарських операцій по виконанню робіт ТзОВ "Україна-Трансервіс" у Демне-Добрянському кар'єрі вапняку.

Щодо операцій з постачання позивачу приватним підприємством "ІВК-Постач" вугілля, судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що між ПАТ "Миколаївцемент" та ПП "ІВК-Постач" було укладено два контракти на поставку вугілля, зокрема контракт № MYK-IS12/10/2 від 29.10.2012 та контракт № NM-VS/01-28052013 від 25.05.2013.

Предметом оскарження є лише висновок контролюючого органу в частині поставок вугілля, що здійснювалися за договором № MYK-IS12/10/2 від 29.10.12 (з додатками).

На виконання умов вказаного контракту, з урахуванням додаткових угод, за період 01.10.2012 р по 30.09.2013 р ПП "ІВК-Постач" було поставлено ПАТ "Миколаївцемент" вугілля на загальну суму 13 543 825,13 грн.

Пунктом 3.1 вказаного контракту встановлена вартість однієї метричної тони вугілля, поставка якого проводиться на умовах FCA (ІНКОТЕРМС-2010) станція Іваничі. Додатковими угодами до контракту змінювалась вартість вугілля та об'єми поставки.

У відповідності до п.п.3.1.1 п.3.1 контракту, днем відвантаження вугілля вважається день оформлення залізничних накладних.

Відповідно до п.5.3 контракту, якість поставленого вугілля визначається за результатами лабораторних досліджень ПАТ "Миколаївцемент".

Факт отримання позивачем вугілля від ПП "ІВК-Постач" та проведення оплати за нього підтверджується долученими до матеріалів справи видатковими накладними, актами приймання-передачі, податковими накладними, залізничними накладними, прибутковими ордерами, рахунками.

З матеріалів справи видно, що отримане позивачем вугілля використовувалось в його господарській діяльності, у результаті чого товариством отримано відповідний прибуток. Документи, що підтверджують реальність поставки такого товару відповідають вимогам встановленим законом. Наведена обставина не була спростована представником відповідача в ході розгляду справи.

Крім того, слід зазначити, що зі змісту контракту між ПАТ "Миколаївцемент" та ПП "ІВК-Постач" вбачається, що сторонами були узгоджені якісні показники отриманого вугілля. Виходячи з якісних показників сторони погодили ціну такого вугілля. За положеннями п.2.2 контракту оцінка якості вугілля проводиться лабораторією позивача.

Відповідно до пп. 134.1.1. п. 134.1 ст. 134 Податкового кодексу України об'єктом оподаткування податком на прибуток підприємств, зокрема, є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом зменшення суми доходів звітного періоду, визначених згідно зі статтями 135-137 цього Кодексу, на собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та суму інших витрат звітного податкового періоду, визначених згідно зі статтями 138-143 цього Кодексу, з урахуванням правил, встановлених статтею 152 цього Кодексу.

Пунктом 138.1 ст. 138 зазначеного Кодексу передбачено, що витрати, які враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із:

витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6-138.9, підпунктами 138.10.2-138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті:

інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу;

крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

При цьому, виходячи з положень пп. 138.1.1. п. 138.1 ст. 138 Кодексу витрати операційної діяльності включають, в тому числі, собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та інші витрати беруться для визначення об'єкта оподаткування з урахуванням пунктів 138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2-140.5 статті 140, статей 142 і 143 та інших статей цього Кодексу, які прямо визначають особливості формування витрат платника податку; витрати банківських установ.

Згідно з п. 138.2 ст. 138 Податкового кодексу України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Пунктом 138.4 вищезгаданої статті передбачено, що витрати, що формують собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг, крім нерозподільних постійних загальновиробничих витрат, які включаються до складу собівартості реалізованої продукції в періоді їх виникнення, визнаються витратами того звітного періоду, в якому визнано доходи від реалізації таких товарів, виконаних робіт, наданих послуг.

Відповідно до пп. 139.1.9. п. 139.1 ст. 139 Податкового кодексу України, витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку, не включаються до складу витрат.

Згідно з п. 185.1 ст. 185 Податкового кодексу України об'єктом оподаткування податком на додану вартість, зокрема, є операції платників податку з постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з передачі права власності на об'єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об'єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю.

Виходячи з положень п. 187.1 ст. 187 Кодексу датою виникнення податкових зобов'язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше:

а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку;

б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

Відповідно до ст. 201 Податкового кодексу України платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою податкову накладну, у якій зазначаються в окремих рядках такі обов'язкові реквізити: а) порядковий номер податкової накладної; б) дата виписування податкової накладної; в) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - продавця товарів/послуг; г) податковий номер платника податку (продавця та покупця); ґ) місцезнаходження юридичної особи - продавця або податкова адреса фізичної особи - продавця, зареєстрованої як платник податку; д) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - покупця (отримувача) товарів/послуг; е) опис (номенклатура) товарів/послуг та їх кількість, обсяг; є) ціна постачання без урахування податку; ж) ставка податку та відповідна сума податку в цифровому значенні; з) загальна сума коштів, що підлягають сплаті з урахуванням податку; и) вид цивільно-правового договору; і) код товару згідно з УКТ ЗЕД (для підакцизних товарів та товарів, ввезених на митну територію України).

Податкова накладна є податковим документом і одночасно відображається у податкових зобов'язаннях і реєстрі виданих податкових накладних продавця та реєстрі отриманих податкових накладних покупця.

Органи державної податкової служби за даними реєстрів виданих та отриманих податкових накладних, наданих в електронному вигляді, повідомляють платника податку про наявність у такому реєстрі розбіжностей з даними контрагентів. При цьому платник податку протягом 10 днів після отримання такого повідомлення має право уточнити податкові зобов'язання без застосування штрафних санкцій, передбачених розділом II цього Кодексу.

Право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку в порядку, передбаченому статтею 183 цього Кодексу.

Податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Законом України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" передбачено, що підставою для бухгалтерського обліку (який є основою будь-якого іншого обліку) господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Відповідно до ст.1 зазначеного Закону, первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до вказаного Закону, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Згідно з п.2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995р. № 88, первинні документи (на паперових і машинозчитуваних носіях інформації) для надання їм юридичної сили і доказовості повинні мати такі обов'язкові реквізити: назва підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), код форми, дата і місце складання, зміст господарської операції та її вимірники (у натуральному і вартісному виразі), посади, прізвища і підписи осіб, відповідальних за дозвіл та здійснення господарської операції і складання первинного документа.

Як вже зазначалось судом, сторонами контракту обумовлено якісні показники вугілля, яке поставлялось на ПАТ "Миколаївцемент". Виходячи з погоджених показників якості вугілля, сторони погодили ціну, за яку кожна з них була готова продати/купити відповідне вугілля. До матеріалів справи долучено копії первинних документів, які підтверджують транспортування вугілля, його передачу від ПП "ІВК-Постач" до ПАТ "Миколаївцемент" та проведення оплати за нього. Зауважень до форми і змісту первинних документів у відповідача немає. Відповідачем також не заперечується факт відображення таких операцій ПП "ІВК-Постач" у своїй податковій звітності в складі податкових зобов'язань по ПДВ та врахування цих операцій при визначенні об'єкту оподаткування податком на прибуток.

Окрім того, позивачем представлено докази, що отримане вугілля використовувалось ПАТ "Миколаївцемент" у свої господарській діяльності, у результаті чого позивачем отримано відповідний прибуток. Документи, що підтверджують реальність поставки такого товару відповідають вимогам встановленим законом, а тому у суду відсутні підстави вважати, що такі господарські операції не відбулись.

Щодо покликання СДПІ на допущені неточності у товаротранспортних документах по перевезенню вугілля, суд зазначає, що самі по собі такі неточності в маркуванні вугілля не можуть свідчити про безтоварність господарських операцій, тоді як всі долучені позивачем докази в їх сукупності, на переконання суду, підтверджують реальність правовідносин позивача з ПП "ІВК-Постач".

Судом також враховано позицію Вищого адміністративного суду України, викладену у інформаційному листі від 01.11.11р. № 1936/11/13-11 "Щодо підтвердження даних податкового обліку", згідно з якою документи та інші дані, що спростовують реальність здійснення господарської операції, яка відображена в податковому обліку, повинні оцінюватися з урахуванням специфіки кожної господарської операції - умов перевезення, зберігання товарів, змісту послуг, що надаються тощо. При цьому сама собою наявність або відсутність окремих документів, а так само помилки у їх оформленні не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов'язаннях платника податків у зв'язку з його господарською діяльністю мали місце.

В даному випадку ПАТ "Миколаівцемент" підтверджено рух активів належними та допустимими доказами.

Стосовно посилання відповідача на відсутність сертифікатів якості, технічних умов, стандартів та інших документів, які підтверджують належну якість товару слід зазначити, що зазначені документи не фіксують факту здійснення господарських операцій, а лише підтверджують, що товар відповідає встановленим вимогам. Тому відсутність таких документів не може слугувати підставою для висновків про відсутність таких господарських операцій.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

За положеннями пунктів 3 та 8 частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій, бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, серед іншого, чи прийняті вони обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення та пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення

З урахуванням встановлених обставин суд дійшов висновку, що відповідачем не було дотримано критерію обґрунтованості при прийнятті оскаржуваних податкових повідомлень-рішень.

З огляду на вище викладене суд вважає, що викладені в акті перевірки від 03.07.15р. № 198/28-06-42-01/00293025 висновки податкового органу про порушення позивачем норм Податкового кодексу України, в частині що стосується предмету спору, є необґрунтованими та не знайшли свого підтвердження зібраними у справі належними та допустимими доказами, а тому адміністративний позов про визнання протиправними прийнятих на підставі таких висновків податкових повідомлень-рішень є обгрунтованим та підлягає до задоволення.

Суд враховує, що згідно з п.10.2 Постанови Пленуму Вищого адміністративного судуУкраїни № 7 від 20.05.13р. "Про судове рішення в адміністративній справі", в разі задоволення позову про визнання протиправним рішення суб'єкта владних повноважень чи його окремих положень суд повинен зазначити про це в судовому рішенні та одночасно застосувати один із встановлених законом способів захисту порушеного права позивача: про скасування або визнання нечинним рішення чи окремих його положень.

Скасування акта суб'єкта владних повноважень як способу захисту порушеного права позивача застосовується тоді, коли спірний акт не породжує жодних правових наслідків від моменту прийняття такого акта.

Відповідно до ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України сплачені позивачем судові витрати слід стягнути з відповідача за рахунок бюджетних асигнувань на користь позивача.

Керуючись ст.ст. 7-14, 69-71, 86, 94, 159-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № /9594 від 28.07.15р., в частині збільшення суми грошового зобов'язання з податку на прибуток на 2 856 618,60 грн. (в тому числі 1 904 412,39 грн. - за основним платежем та 952 206,21 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями);

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № /9593 від 28.07.15р., в частині збільшення суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість на 2 960 688,04 грн. (в тому числі 1 973 792,03 грн. - за основним платежем та 986 896,01 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями);

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № /9595 від 28.07.15р., в частині зменшення від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток на 296 387,00 грн.

Присудити за рахунок бюджетних асигнувань Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Львові Міжрегіонального Головного управління ДФС на користь Публічного акціонерного товариства "Миколаївцемент" (вул. Стрийське щоссе, 1,м. Миколаїв, ) судовий збір у розмірі 487 (чотириста вісімдесят сім гривень ) 20 коп.

Постанова набирає законної сили в строк та в порядку, передбаченому ст.254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова може бути оскаржена в строк та в порядку, визначеному ст.186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст постанови виготовлено 18 листопада 2016 року.

Суддя Гулкевич І.З.