Справа № 823/1537/16
Суддя: В.О. Гаврилюк
Дата ухвалення: 2016-11-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 листопада 2016 року справа № 823/1537/16

12 год. 15 хв. м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Гаврилюка В.О.,

секретар судового засідання - Будченко А.Ю.,

за участю представників:

позивача - ОСОБА_1, ОСОБА_2,

відповідача - Крицького Ю.Г., Тищенка В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом фізичної особи - підприємця ОСОБА_5 до Черкаської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Черкаській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

встановив:

Фізична особа - підприємець ОСОБА_5 подав позов, в якому просить:

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Черкаської ОДПІ ГУ ДФС у Черкаській області № від 16.06.2016 року, яким ФОП ОСОБА_5 зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість у розмірі 44000,00 грн та накладено штрафні (фінансові) санкції в сумі 22000,00 грн;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Черкаської ОДПІ ГУ ДФС у Черкаській області № від 16.06.2016 року, яким зменшено ФОП ОСОБА_5 розмір від'ємного значення суми податку на додану вартість у розмірі 44000,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення базуються на акті камеральної перевірки даних фізичної особи - підприємця ОСОБА_5, задекларованих у податковій звітності з податку на додану вартість щодо від'ємного значення різниці між сумою податкового зобов'язання та сумою податкового кредиту та суми бюджетного відшкодування за березень 2016 року № 64/23-25-13-013 від 19.05.2016 року, згідно описово-мотивувальної частини якого, позивач, заявивши бюджетне відшкодування ПДВ за сідловий тягач, придбаний ним як фізичною особою-підприємцем, порушив пункт 198.3 статті 198, пункт 200.4 статті 200 Податкового кодексу України, в результаті чого у позивача відсутнє право на бюджетне відшкодування ПДВ за березень 2016 року в частині 44000 грн ПДВ.

Позивач вказує на те, що відповідач не своєчасно прийняв оскаржувані податкові повідомлення-рішення, що суперечить вимогам пункту 86.8 статті 86 Податкового кодексу України.

Окрім того, посадовою особою відповідача порушений порядок проведення камеральних перевірок, оскільки камеральній перевірці підлягає податкова звітність, а не первинні бухгалтерські документи, на підставі яких така звітність була складена відповідно до пункту 76.1 статті 76 Податкового кодексу України. При проведенні камеральної перевірки та, відповідно, досліджуючи лише податкову декларацію контролюючий орган зробив безпідставний висновок про відсутність документів, які підтверджують придбання транспортного засобу для підприємницької діяльності. Будь-яких документів в позивача не витребовували, а з податкової декларації, яку перевіряв контролюючий орган не можна встановити або спростувати обставини на які посилається відповідач в акті перевірки.

Також позивач зазначив, що Податковий кодекс України не має жодної норми, яка б забороняла або позбавляла фізичних осіб - підприємців права на податковий кредит та/чи встановлювала право фізичної особи - підприємця на податковий кредит у залежності від ведення обліку основних засобів. Тобто, відсутність встановленого законом обов'язку фізичної особи - підприємця вести облік основних засобів не виключає наявність відповідного права у платника податку користуватись податковим кредитом. Податковий кодекс України не встановлює право на податковий кредит у залежності від того, придбано товар підприємством чи фізичною особою - підприємцем, головне, що було дотримано норми податкового законодавства щодо формування податкового кредиту. Позивач дотримався вимог порядку формування податкового кредиту, що підтверджується належним чином оформленими документами (контрактом № UA/ZAVALKO/1xXF460/90/12/15IB від 09.12.2015, митною декларацією форми МД-2 від 25.02.2016, платіжним дорученням № 127 від 19.02.2016, свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії CXT № 936404 ). Вищевказані обставини відповідно до статей 193, 198, 200, 201 Податкового кодексу України надають право позивачу на податковий кредит, а тому у податковій декларації з податку на додану вартість від 20.04.2016 № ФОП ОСОБА_5 заявив бюджетне відшкодування ПДВ за придбаний транспортний засіб.

Позивач наголосив, що реєстрація транспортних засобів за фізичними особами - підприємцями, не передбачена законодавством України, тому у свідоцтві про реєстрацію транспортних засобів не може зазначатися як їх власник фізична особа - підприємець. При цьому, неможливість державної реєстрації транспортних засобів за фізичними особами - підприємцями не позбавляє права таких осіб на податковий кредит за операціями з придбання транспортних засобів, якщо були дотримані умови його формування, визначені Податковим кодексом України.

Позивач є власником транспортного засобу та до теперішнього часу використовує його у власній господарській діяльності, він має право на включення до податкового кредиту сум податку на додану вартість, сплаченого при його придбанні.

Також позивач звертає увагу на те, що ФОП ОСОБА_5 перебуває на загальній системі оподаткування та в порядку, визначеному наказом Міндоходів від 16.09.2016 № 481, веде книгу обліку доходів і витрат. Бухгалтерський облік у фізичної особи - підприємця на загальній системі оподаткування полягає саме у веденні книги обліку доходів і витрат, у якій на підставі первинних документів здійснюються записи про отримані доходи та документально підтверджені витрати.

Отже, позивач, заявивши бюджетне відшкодування ПДВ за придбаний сідельний тягач, не порушив норми податкового законодавства, оскільки системний аналіз актів законодавства України свідчить про те, що транспортні засоби, які зареєстровані за фізичною особою вважаються і власністю фізичної особи - підприємця, а тому є його основними фондами і можуть використовуватися у його підприємницькій діяльності та в господарських операціях, що дає правові підстави для віднесення сум податку на додану вартість до податкового кредиту.

Представники позивача в судовому засіданні адміністративний позов підтримали в повному обсязі та просили його задовольнити.

В письмових запереченнях на адміністративний позов відповідач просив в його задоволенні відмовити повністю, зазначивши при цьому, що для цілей формування податкового кредиту з ПДВ позивачеві необхідно вести бухгалтерський та податковий облік і лише за умови документального підтвердження використання основних засобів в господарській діяльності допускається можливість включення до складу витрат та податкового кредиту фізичної особи - підприємця на загальній системі оподаткування.

Окрім того, відповідач зазначив, що якщо фізичні особи - підприємці не ведуть бухгалтерський облік та не можуть обліковувати основні засоби на балансі, визначати їх первісну залишкову вартість, а також частку їх використання саме у господарській діяльності, такі платники не можуть включати до складу витрат та податкового кредиту з ПДВ суми, сплачені у зв'язку з придбанням (спорудженням) та утриманням основних засобів.

Отже, позивач, за відсутності ведення бухгалтерського обліку, іншого обліку в частині підтвердження використання майна (товару) у підприємницькій діяльності, не може на підставі податкової накладної/митної декларації включати до складу податкового кредиту суму ПДВ по придбаних транспортних засобах.

В судовому засіданні представники відповідача проти позову заперечили з підстав, викладених в письмових запереченнях на адміністративний позов.

Заслухавши пояснення представників сторін, повно, всебічно, об'єктивно дослідивши надані у справі докази, надавши їм юридичну оцінку, суд дійшов до такого висновку.

ОСОБА_5, як фізична особа - підприємець, реєстраційний номер облікової картки платника податків та інших обов'язкових платежів , зареєстрований 04.06.1996, станом на дату складання акту перевірки та розгляду справи є платником податку на додану вартість. Видом діяльності позивача, зокрема, є вантажний автомобільний транспорт.

Відповідно до пункту 200.10 статті 200 в порядку статті 76 Податкового кодексу України посадовою особою Черкаської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Черкаській області проведено камеральну перевірку даних фізичної особи - підприємця ОСОБА_5, задекларованих у податковій звітності з податку на додану вартість щодо від'ємного значення різниці між сумою податкового зобов'язання та сумою податкового кредиту та сумою бюджетного відшкодування за березень 2016 року.

За результатами проведеної перевірки складено акт № 64/23-25-13-013 від 19.05.2016, в якому встановлені порушення вимог пункту 198.3 статті 198 Податкового кодексу України, в результаті чого завищено бюджетне відшкодування з ПДВ на суму 44000 грн та пункту 200.4 статті 200 зазначеного кодексу, внаслідок чого позивачу зменшується сума бюджетного відшкодування податку на додану вартість на 44000 грн.

Не погоджуючись з висновками вказаного акту перевірки позивачем надані заперечення на акт камеральної перевірки від 19.05.2016 № 64/23-25-13-013.

Розглянувши вищевказані заперечення, посадовими особами відповідача прийнято висновок від 06 червня 2016 року без зазначення номеру, згідно якого, результати акту камеральної перевірки залишаються без змін.

На підставі висновків вищевказаного акту перевірки Черкаською об'єднаною державною податковою інспекцією Головного управління ДФС у Черкаській області прийняті податкові повідомлення-рішення від 16.06.2016:

- № , яким позивачеві зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість у розмірі 44000 грн та накладено штрафні (фінансові) санкції в розмірі 22000 грн;

- № , яким позивачеві зменшено розмір від'ємного значення суми податку на додану вартість.

Вирішуючи спір по суті, суд зазначає, що відносини, які виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюється Податковим кодексом України від 02.12.2010 № 2755-VI (надалі за текстом - ПК України).

Підпунктом 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 ПК України, визначено, що податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Відповідно до підпункту "а" пункту 198.1 статті 198 ПК України, до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг. Для операцій із ввезення на митну територію України товарів датою віднесення сум податку до податкового кредиту є дата сплати податку за податковими зобов'язаннями згідно з пунктом 187.8 статті 187 цього Кодексу, а для операцій з постачання послуг нерезидентом на митній території України - дата складення платником податкової накладної за такими операціями, за умови реєстрації такої податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних (п. 198.2 ст.198 ПК України).

Пунктом 198.3 статті 198 ПК України визначено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Згідно з пунктом 198.6 статті 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними / розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Пунктом 201.12 статті 201 ПК України, у разі ввезення товарів на митну територію України документом, що посвідчує право на віднесення сум податку до податкового кредиту, вважається митна декларація, оформлена відповідно до вимог законодавства, яка підтверджує сплату податку.

Аналіз зазначених положень ПК України дає суду підстави зробити висновок про те, що до податкового кредиту фізичних осіб - суб'єктів господарювання, зареєстрованих платниками ПДВ можуть включатися такі суми, які були нараховані в зв'язку з придбанням основних засобів, за умови їх використання суб'єктом господарювання в своїй господарській діяльності та подальшого документального підтвердження використання таких засобів.

Висновками акту перевірки позивача зазначено, що законодавчих підстав вважати майно, яке знаходиться у приватній власності фізичної особи основними фондами ФОП, якщо такий громадянин реєструється підприємцем - не передбачено, в зв'язку з чим ФОП ОСОБА_5 неправомірно включено суму ПДВ в розмірі 44000,00 грн за ввезений на митну територію України сідельний тягач - Е DAF XF 460 FT. Вказані висновки податкового органу суд сприймає критично з огляду на наступне.

Матеріалами справи встановлено, що господарська діяльність ФОП ОСОБА_5 пов'язана з вантажним автомобільним транспортом, торгівлею іншими автотранспортними засобами, технічним обслуговуванням та ремонтом автотранспортних засобів, а тому очевидним є на думку суду факт необхідності придбання позивачем транспортних засобів для забезпечення своєї господарської діяльності.

Частинами 1, 2 статті 325 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) передбачено, що суб'єктами права приватної власності є фізичні та юридичні особи, які можуть бути власниками будь-якого майна.

Відповідно до частини 1 статті 320 ЦК України, власник має право використовувати своє майно для здійснення підприємницької діяльності, крім випадків, встановлених законом.

З вказаного випливає відсутність обмежень по відношенню до ФОП у праві мати у власності майно, здійснювати суб'єктивні права та нести обов'язки щодо такого майна і одночасно реалізовувати господарську компетенцію щодо володіння та користування таким майном.

Фізична особа здійснює своє право на підприємницьку діяльність за умови її державної реєстрації в порядку, встановленому законом (частина 2 стаття 50 ЦК України).

Суд дійшов висновку, що оскільки ФОП ОСОБА_5 зареєстрований у встановленому законом порядку, як підприємець та набув статусу суб'єкта підприємницької діяльності з моменту такої реєстрації, то відповідно має право використовувати належне йому майно в цілях здійснення господарської діяльності.

Суд зазначає, що постановою Кабінету міністрів України від 07.09.1998 № 1388 затверджено "Порядок державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів" (надалі - Порядок).

У відповідності до абзацу 2 пункту 6 зазначеного Порядку, транспортні засоби, що належать фізичним особам - підприємцям, реєструються за ними як за фізичними особами.

Зміст даної норми свідчить про те, що транспортні засоби реєструються за їх власниками, в той час, як реєстрація за фізичними особами - підприємцями не передбачена. При цьому, неможливість державної реєстрації транспортних засобів за ФОП не позбавляє права такої особи на податковий кредит з ПДВ внаслідок використання у своїй господарській діяльності транспортних засобів, що зареєстровані за ним, як за фізичною особою.

Відповідно до контракту № UA/ZAVALKO/1xXF460/09.12.15 IB від 09.12.2015 позивач прибав сідельний тягач - Е DAF XF 460 FT, у відповідності до вимог вищевказаного Порядку, зазначений тягач зареєстровано за фізичною особою - ОСОБА_5, що підтверджується відповідним свідоцтвом CXT 936406, оскільки у свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу не може зазначатися, як його власник ФОП. Таким чином, в даному випадку реєстрація сідельного тягача - Е DAF XF 460 FT, який був придбаний ОСОБА_5, як фізичною особою - підприємцем для використання у своїй господарській діяльності була правомірною.

В той же час, реєстрація сідельного тягача - Е DAF, модель ХF 460 FT за фізичною особою ОСОБА_5 жодним чином не може свідчити про те, що придбаний транспортний засіб не використовується суб'єктом господарювання у своїй діяльності.

При вивченні матеріалів справи суд дослідив копії наступних документів: договорів про перевезення, заявки на перевезення, рахунків-фактур, ТТН, актів здачі-прийняття робіт, договорів-заявок з яких встановив, що ФОП ОСОБА_5 у своїй господарській діяльності дійсно використовується напівпричеп загальний Н/П-БОРТОВИЙ-Е, марка SCHMITZ, модель SPR 24L, днз НОМЕР_1 разом із спеціалізованим вантажним сідельним тягачем, марка DAF, модель ХF 460 FT, днз НОМЕР_2.

Отже, оскільки кошти за сідельний тягач - Е DAF, модель ХF 460 FT, в т.ч. ПДВ сплачувались ОСОБА_5, як фізичною особою - підприємцем, що підтверджується копіями митної декларації та відповідного платіжного доручення, а також беручи до уваги, що позивач є власником даного транспортного засобу, використовує його у своїй підприємницькій діяльності, то з урахуванням вищевказаного має право на включення до податкового кредиту суму ПДВ сплачену при його придбанні.

Відповідно до пункту 200.1 статті 200 ПК України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

При позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом (пункт 200.2 статті 200 ПК України).

Згідно пункту 200.4 статті 200 ПК України при від'ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума: а) враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу) в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 2001.3 статті 2001 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, а в разі відсутності податкового боргу; б) або підлягає бюджетному відшкодуванню за заявою платника у сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації на поточний рахунок платника податку та/або у рахунок сплати грошових зобов'язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до державного бюджету; в) та/або зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

Пункт 200.7 статті 200 ПК України передбачає, що платник податку, який має право на отримання бюджетного відшкодування та прийняв рішення про повернення суми бюджетного відшкодування, подає відповідному контролюючому органу податкову декларацію та заяву про повернення суми бюджетного відшкодування, яка відображається у податковій декларації. У такій заяві платник податку зазначає про його відповідність або невідповідність критеріям, визначеним пунктом 200.19 цієї статті.

Відповідно до пункту 200.8 статті 200 ПК України до податкової декларації платником податків додаються розрахунок суми бюджетного відшкодування та оригінали митних декларацій. У разі якщо митне оформлення товарів, вивезених за межі митної території України, здійснювалося з використанням електронної митної декларації, така електронна митна декларація надається контролюючим органом за місцем митного оформлення контролюючому органу за місцем обліку такого платника податків в порядку, затвердженому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації електронного підпису відповідно до закону.

З урахуванням вищевикладеного, суд дійшов висновку, що ФОП ОСОБА_5 заявивши бюджетне відшкодування внаслідок придбання зазначеного транспортного засобу жодним чином не порушив норми ПК України, оскільки системний аналіз актів законодавства України та судова практика їх застосування свідчать про те, що транспортні засоби, які зареєстровані за фізичною особою вважаються і власністю ФОП, а тому є його основними фондами і можуть використовуватись у його господарській діяльності та в господарських операціях, що дає правові підстави для віднесення сум ПДВ, сплачених такою особою у ціні товару до податкового кредиту і, як наслідок, заявити бюджетне відшкодування податку на додану вартість в разі від'ємного значення суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 статті 200 ПК України.

Крім того, відповідно до пункту 75.1 статті 75 ПК України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки. Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.

Підпункт 75.1.1 пункту 75.1 статті 75 ПК України передбачає, що камеральною вважається перевірка, яка проводиться у приміщенні контролюючого органу виключно на підставі даних, зазначених у податкових деклараціях (розрахунках) платника податків, та даних системи електронного адміністрування податку на додану вартість (даних органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриваються рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, даних Єдиного реєстру податкових накладних та даних митних декларацій), а також даних Єдиного реєстру акцизних накладних та даних системи електронного адміністрування реалізації пального.

Стаття 76 ПК України визначає, що камеральна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу без будь-якого спеціального рішення керівника такого органу або направлення на її проведення. Камеральній перевірці підлягає вся податкова звітність суцільним порядком. Згода платника податків на перевірку та його присутність під час проведення камеральної перевірки не обов'язкова. Порядок оформлення результатів камеральної перевірки здійснюється відповідно до вимог статті 86 цього Кодексу.

Вказане свідчить про те, що предметом дослідження камеральної перевірки може бути лише правильність відображення у відповідних рядках та стовпцях податкової декларації показників як результатів проведених розрахунків (арифметичних дій) та/або методологія проведення цих розрахунків, а тому, на переконання суду, висновок відповідача про відсутність документів, які б підтверджували використання позивачем придбаного сідельного тягача Е DAF XF 460 FT для підприємницької діяльності та відсутності ведення бухгалтерського чи іншого обліку, є помилковим, оскільки такі документи під час проведення саме камеральної перевірки не можуть перевірятися.

Відповідно до частин 1, 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення; в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Суд при вирішенні спору враховує приписи статті 2 КАС України, відповідно до якої у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, обґрунтовано, добросовісно, розсудливо та безсторонньо, пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення.

За вказаних обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві доводи позивача є обґрунтованими, а вимоги такими, що належить задовольнити.

Відповідно до частини 1 статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб?єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Крім повернення позивачеві сплаченого ним судового збору в позовній заяві також заявлено клопотання про стягнення з Черкаської ОДПІ на користь ФОП ОСОБА_5 витрат на правову допомогу в розмірі 3000,00 грн.

Суд наголошує, що у відповідності до ст.1 Закону України "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах" від 20.12.2011 № 4191-VI розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Статтею 8 Закону України "Про державний бюджет на 2016 рік" від 25.12.2015 № 928- VIII визначено, що станом на 1 травня поточного року розмір мінімальної заробітної плати становить 1450,00 грн (з 1 грудня 1600,00 грн), з урахуванням чого розмір компенсації витрат на правову допомогу за одну годину роботи адвоката, в даному випадку становить 580,00 грн (1450,00 х 40%).

Матеріалами справи встановлено, що позивач уклав договір № 75 від 03.10.2016 з адвокатом ОСОБА_1 про надання юридичних послуг. За час розгляду справи ОСОБА_1 брав участь у судових засіданнях: 01.11.2016 - 33 хв., 15.11.2016 - 27 хв. Сумарна кількість часу, що потрачена представником позивача, з урахуванням вимог ст. 1 Закону № 4191-VI для представництва інтересів ФОП ОСОБА_5 в суді становить 60 хв., тобто одну годину, а тому розмір компенсації витрат на правову допомогу, який підлягає відшкодуванню позивачеві становить 580,00 грн.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 11, 14, 70, 71, 94, 159 - 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

постановив:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Черкаської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Черкаській області від 16.06.2016 № про зменшення суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість у розмірі 44000 грн та накладення штрафних (фінансових) санкцій в розмірі 22000 грн.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Черкаської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Черкаській області від 16.06.2016 № про зменшення розміру від'ємного значення суми податку на додану вартість у розмірі 44000 грн.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Черкаської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Черкаській області (18003, м. Черкаси, вул. Чорновола, 157, ідентифікаційний код 39494893) на користь фізичної особи - підприємця ОСОБА_5 (19635, АДРЕСА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3) судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 1120 (одна тисяча сто двадцять) грн 40 коп. та витрати на правову допомогу в розмірі 580 (п'ятсот вісімдесят) грн.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження. Апеляційна скарга може бути подана до Київського апеляційного адміністративного суду через Черкаський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя В.О. Гаврилюк

Постанова складена в повному обсязі 18.11.2016.