Справа № 807/949/16
Суддя: Гінда Оксана Миколаївна
Дата ухвалення: 2016-11-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 листопада 2016 року № 876/7856/16

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Гінди О.М.

суддів: Качмара В.Я., Ніколіна В.В.

за участі секретаря судового засідання: Чопко Ю.Т.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю «Перечинський лісохімічний комбінат» на ухвалу Закарпатського окружного адміністративного суду від 22 вересня 2016 року про залишення частини позовних вимог без розгляду у справі за адміністративним позовом Товариства з додатковою відповідальністю «Перечинський лісохімічний комбінат» до Перечинської міської ради Закарпатської області, Ужгородської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Закарпатській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити дії, -

встановив:

ТзДВ «Перечинський лісохімічний комбінат» звернулось до суду із позовом до Перечинської міської ради Закарпатської області, Ужгородської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Закарпатській області про визнання протиправним та скасування рішення Перечинської міської ради 20-ї сесії 6 скликання № 322 від 27.01.2015 в частині встановлення ставок податку на земельні ділянки, які перебувають у постійному користуванні суб'єктів господарювання та зобов'язати Ужгородську ОДПІ ГУ ДФС у Закарпатській області не брати до уваги податкову декларацію з плати за землю за 2016 рік, подану ТзДВ «Перечинський лісохімічний комбінат».

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 22 вересня 2016 року, в частині позовних вимог про визнання протиправним та скасування рішення Перечинської міської ради 20-ї сесії 6 скликання № 322 від 27.01.2015 залишено без розгляду.

Із цією ухвалою не погодився позивач та оскаржив її в апеляційному порядку. Вважає, що така прийнята з порушенням норм процесуального права, що призвело до постановлення незаконної ухвали, а тому просить її скасувати та прийняти нову ухвалу, якою у задоволенні клопотання Перечинської міської ради Закарпатської області про залишення позову без розгляду відмовити в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційних вимог апелянт посилається на те, що судом першої інстанції, не взято до уваги того, що правопорушення, вчинене органом місцевого самоврядування є триваючим. Враховуючи той факт, що міська рада за відсутності аналізу регуляторного впливу повинна була скасувати або зупинити своє рішення, однак цього не зробила, свідчить про відсутність початку відліку строку, встановленого ст. 99 КАС України. Крім того, на стадії відкриття провадження судом уже було надано оцінку процесуальним строкам передбаченим ст. 99 КАС України.

Особи, які беруть участь у справі в судове засідання не прибули, хоча належним чином були повідомлені про його дату, час та місце, що підтверджується наявними у справі розписками.

Представники відповідачів подали письмові заперечення на апеляційну скаргу.

У відповідності до ч. 1 ст. 41 та ч. 4 ст. 196 КАС України неприбуття сторін не перешкоджає апеляційному розгляду справи і такий проведено у їх відсутності без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Суд апеляційної інстанції, заслухав доповідь судді-доповідача, перевірив матеріали справи та обговорив підстави і межі апеляційних вимог, вважає, що апеляційну скаргу належить задовольнити частково.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що позовну заяву слід залишити без розгляду, оскільки позивач, звернувшись із розглядуваним позовом, пропустив визначений ч. 2 ст. 99 КАС України шестимісячний строк звернення до суду, так як рішення Перечинської міської ради 20-ї сесії 6 скликання № 322 від 27.01.2015 в частині встановлення ставок податку на земельні ділянки, які перебувають у постійному користуванні суб'єктів господарювання є регуляторним актом, який було опубліковано в засобах масової інформації 18.02.2015 та в мережі Інтернет на офіційному веб-сайті 07.02.2015, позов подано лише 29.07.2016. Крім того, обставини, на які посилається позивач, не вказують на поважність причин пропуску строку.

З таким висновком суду першої інстанції суд апеляційної інстанції не погоджується та вважає його передчасним з огляду на таке.

Згідно частин 2, 3 статті 99 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Статтею 100 КАС України передбачено, що адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала.

Отже, з аналізу наведених вище правових положень можна дійти висновку, що суд приймає ухвалу про залишення позовної заяви без розгляду, якщо позивачем не дотримано визначеного ст. 99 КАС України строку звернення до адміністративного суду та судом не знайдено підстав для визнання причин пропуску встановленого строку поважними.

Як вбачається із позовної заяви, позивач просить визнати протиправним та скасувати рішення Перечинської міської ради Закарпатської області за № 322 від 27.01.2015 «Про внесення змін до рішення 16 сесії Перечинської міської ради 6 скликання від 14.07.2014 за № 276 «Про встановлення місцевих податків і зборів», яким було встановлено ставки місцевих податків та зборів, в тому числі ставки податку на землю.

Оскаржуване рішення за своєю природою є регуляторним актом у відповідності до ст. 1 Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності» (Закон - № 1160-IV), яке направлене на правове регулювання господарських відносин, воно не має характеру одноразового застосування і стосується не конкретної особи, а невизначеного кола осіб, а тому процедура його розроблення, розгляд та оприлюднення повинні відбуватись за процедурою визначеною Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні» та з урахуванням вимог вищезазначеного закону.

У відповідності до ч. 5 ст. 12 вищезазначеного Закону регуляторні акти, прийняті органами та посадовими особами місцевого самоврядування, офіційно оприлюднюються в друкованих засобах масової інформації відповідних рад, а у разі їх відсутності - у місцевих друкованих засобах масової інформації, визначених цими органами та посадовими особами, не пізніш як у десятиденний строк після їх прийняття та підписання.

Відповідно до ч. 3 ст. 21 Закону України «Про інформацію» (в редакції чинній на час винесення спірного рішення №4/8 від 06.04.2011) інформація державних органів та органів місцевого самоврядування доводиться до відома заінтересованих осіб, зокрема, шляхом опублікування її в офіційних друкованих виданнях, розміщення на офіційних сторінках відповідних органів влади у мережі Інтернет або поширення інформаційними службами відповідних державних органів і організацій.

З системного аналізу вищезазначених норм слідує, що опублікування акта органу місцевого самоврядування в офіційних друкованих виданнях, розміщення на офіційних сторінках відповідних органів влади у мережі Інтернет визначалось законодавством способом доведення актів органів місцевого самоврядування до відома заінтересованих осіб, у зв'язку з чим факт їх оприлюднення у вищезгаданий спосіб визначає момент, коли всі заінтересовані особи повинні були дізнатись про відповідні акти.

За правилами ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 КАС кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Суд, отримавши позов, зобов'язаний з'ясувати чи має місце порушення суб'єктивних прав, свобод чи інтересів особи.

У разі наявності порушення прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулась до адміністративного суду за захистом своїх прав за межами, встановлених главою 8 КАС строків, суд може поновити їх та вирішити спір по суті (задовольнити вимоги) чи залишити заяву без розгляду.

У випадку, коли суб'єктивне право, свободи або інтереси не порушені, а відтак і не підлягають судовому захисту, застосування строків звернення до суду є помилковим. Іншими словами, інститут строків застосовується лише у разі реального порушення суб'єктивних прав, свобод та інтересів особи, що звернулась із позовом.

Аналогічна правова позиція зазначена у постанові Верховного суду України від 24 листопада 2015 року по справі № П/800/259/15.

Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 8 Кодексу адміністративного судочинства України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що згідно із висновками, викладеними у п.п. 23, 25 Рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Пропіна проти України», суд зобов'язаний надавати відповідь на кожне з специфічних, доречних та важливих доводів заявника, а також давати обґрунтування своїх рішень.

У Рішенні по справі «Іліан проти Туреччини» ЄСПЛ зазначив, що правило встановлення обмежень доступу до суду, у зв'язку з пропуском строку звернення, повинно застосовуватись з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру, перевіряючи його виконання слід звертати увагу на обставини справи.

Залишаючи позов без розгляду, судом першої інстанції фактично не з'ясовано чи розповсюджується на позивача дія оспорюваного рішення, чи порушені суб'єктивні права, свободи або інтереси позивача, якщо так, то в чому полягають і коли сталися такі порушення, якщо вони мали місце. Також не з'ясовано у позивача обставини, які викладені у позові, зокрема суд першої інстанції постановляючи оскаржувану ухвалу не дав правової оцінки твердженням позивача про те, що правопорушення, вчинене органом місцевого самоврядування при прийняті ним рішення, яке оскаржується, є триваючим.

Відтак початок перебігу строків звернення до суду починається з часу, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 199, п. 4 ч. 1 ст. 204 Кодексу адміністративного судочинства України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції скасовує її і направляє справу до суду першої інстанції для продовження розгляду, якщо визнає, що судом порушено норми матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання.

Оскільки апелянт просив скасувати ухвалу суду першої інстанції та відмовити у клопотанні відповідача про залишення позову без розгляду у зв'язку з порушенням строків звернення до суду, то суд апеляційної інстанції в межах своїх повноважень вважає за необхідне частково задовольнити апеляційну скаргу.

На підставі викладеного, суд апеляційної інстанції вважає, що судом першої інстанції неповно з'ясовано обставини справи, внаслідок чого суд дійшов передчасного висновку щодо наявності підстав для залишення позовної заяви без розгляду, у зв'язку з чим така підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду справи.

Керуючись ст.ст. 41, 195, 196, 199, 204, 205, 206, 211, 254 КАС України, суд -

ухвалив:

апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю «Перечинський лісохімічний комбінат» задовольнити частково.

Ухвалу Закарпатського окружного адміністративного суду від 22 вересня 2016 року про залишення частини позовних вимог без розгляду у справі № 807/949/16 скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий: О.М. Гінда

Судді: В.Я. Качмар

В.В. Ніколін

Ухвала у повному обсязі складена та підписана 21.11.2016.