Справа № 463/3089/16-а
Суддя: Грицко Р. Р.
Дата ухвалення: 2016-11-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 листопада 2016 року Справа № 463/3089/16-а

Провадження № 2-а/463/184/16

Личаківський районний суд м.Львова в складі:

головуючого-судді - Грицка Р.Р.,

при секретарі - Кисиличин М.В.,

з участю представника відповідача - Марадь С.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Львові справу за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України в Личаківському районі м.Львова про визнання дій незаконними, зобов'язання поновити виплати та стягнення невиплаченої пенсії,

в с т а н о в и в :

позивач звернувся в суд з адміністративним позовом до відповідача про визнання неправомірними дій Управління Пенсійного фонду України в Личаківському районі м.Львова щодо відмови у поновленні виплати йому пенсії по інвалідності третьої групи від загального захворювання та зобов'язати поновити такі виплати з 04.01.2016 року по теперішній час. Крім цього, просить стягнути з Управління Пенсійного фонду України в Личаківському районі м.Львова на його користь невиплачену пенсію по інвалідності третьої групи від загального захворювання у період з 04.01.2016 року по теперішній час.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що з травня 2014 року перебуває на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України в Личаківському районі м.Львова та одержує пенсію по інвалідності третьої групи від загального захворювання безстроково, як працюючий пенсіонер, на підставі Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», будучи особою, яка переміщена з тимчасово окупованої території України та районів антитерористичної операції. Однак, з 01.04.2015 року відповідачем йому було припинено виплату пенсії на підставі Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року.

Після цього, 24.05.2016 року він звернувся із заявою до відповідача про поновлення йому виплати пенсії, однак 07.06.2016 року ним було отримано відповідь про відмову у поновленні пенсії з підстав зупинення таких виплат у 2015 році на підставі Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року та у 2016 році на підставі Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24.12.2015 року.

Вважає таку відмову відповідача незаконною з огляду на те, що у відповідності до п.5 розділу ІІІ Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» з 01.06.2015 року норми Закону України «Про судоустрій і статус суддів» в частині зупинення виплати пенсій особам на яких поширюється дія цього закону втратили чинність у зв'язку із неприйняттям Верховною Радою України відповідного закону щодо призначення всіх пенсій. Тому переконаний, що починаючи з 01.06.2015 року виплата належної йому пенсії по інвалідності повинна була бути відновленою, а тому просить адміністративний позов задоволити.

В судове засідання належним чином повідомлений позивач не з'явився, подав до суду заяву про слухання справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, а тому суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності позивача.

Представник відповідача в судовому засіданні відносно адміністративного позов заперечила, суду пояснила, що дійсно відповідно до ч.2 ст.47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» в редакції, що діяла до 01.04.2015 року, було передбачено, що пенсії виплачуються без врахування одержуваної заробітної плати (доходу). Проте, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року було викладено названу статтю закону у новій редакції, а саме зазначено, що у період з 01.04.2015 року по 31.12.2015 року пенсії призначені особі відповідно до Закону, у період роботи цієї особи на посадах, які дають право на призначення пенсії або щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах передбачених законами України, зокрема, Закону «Про судоустрій та статус суддів» не виплачуються. В подальшому, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24.12.2015 року заборонено виплату цих же пенсій на період з 01.01.2016 року по 31.12.2016 року.

Оскільки, згідно індивідуальних відомостей про застраховану особу позивач продовжував працювати на посаді судді апеляційного суду Львівської області, а відтак вважає, що відповідачем на законних підставах було припинено виплату пенсії по інвалідності починаючи з 01.04.2015 року та не виплачувалася упродовж 2016 року, у зв'язку із прийняттям нового Закону від 24.12.2015 року.

Одночасно зазначила, що положеннями ст.47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» в чинній редакції передбачено, що після звільнення з роботи виплата пенсії відповідно до цього Закону поновлюється. А тому, після звільнення позивача з роботи та подання відповідачу за місцем проживання трудової книжки із записом про звільнення або відповідного витягу з наказу, з дня, наступного за днем звільнення, пенсія виплачується у повному розмірі. Вважає заявлені позовні вимоги безпідставними. Крім цього вказала, що позивачем обрано не правильний спосіб захисту свого права в адміністративному процесі, оскільки заявлено вимогу про стягнення невиплаченої пенсії, що не відповідає процесуальному закону. Просить у задоволенні адміністративного позову відмовити.

Заслухавши пояснення представника відповідача, з'ясувавши дійсні обставини справи та давши правову оцінку представленим доказам в їх сукупності, суд вважає, що слід постановити судове рішення про таке.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_2 з 01.04.2014 року перебував на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України в Личаківському районі м.Львова, як працюючий пенсіонер та особа, яка переміщена з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, та у відповідності до положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» отримував пенсію по інвалідності третьої групи від загального захворювання безстроково. Починаючи з 01.04.2015 року виплата такої пенсії ОСОБА_2 була припинена.

У відповідь на звернення позивача від 27.05.2016 року, Управління Пенсійного фонду України в Личаківському районі м.Львова своїм листом від 03.06.2016 року за № 44/К-11 (а.с.8-10), відмовило позивачу у здійсненні перерахунку та виплати пенсії по інвалідності з підстав того, що Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року № 213-VIII та Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24.12.2015 року № 911 викладено редакцію ст.47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», внаслідок чого встановлено особливий порядок виплати пенсії працюючим пенсіонерам на 2015-2016 роки, починаючи з 01.04.2015 року, а саме оскільки позивач продовжував працювати на посаді судді апеляційного суду Львівської області, яка давала право на призначення пенсії в порядку та на умовах Закону України «Про судоустрій та статус суддів», тому на період цієї роботи пенсія по інвалідності йому не виплачується.

Позивач вважає такі дії відповідача протиправними, а припинення виплати йому пенсії по інвалідності та відмову у її поновленні незаконними виходячи з того, що на його думку положення Закону в частині зупинення виплати пенсії втратили чинність з 01.06.2015 року. Крім цього, в матеріалах справи позивач посилається на рішення Конституційного Суду України від 08.06.2016 року № 4-рп/2016, яким визнано такими, що не відповідають Конституції України деякі положення Закону України «Про судоустрій та статус суддів» та Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року № 213-VIII.

Даючи правову оцінку наведеним сторонами обставинам та доказам, суд виходить з наступного.

Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.3 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч.1 ст.47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (в реакції Закону станом на 01.04.2014 року) було передбачено, що пенсія виплачується щомісяця організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України або перераховується на визначений цією особою банківський рахунок у порядку, передбаченому законодавством.

Пенсії виплачуються без урахування одержуваної заробітної плати (доходу) або пенсійних виплат з накопичувальної системи пенсійного страхування чи пенсійних виплат із системи недержавного пенсійного забезпечення.

Однак п.12 Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року № 213-VIII внесено зміни у Закон України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», зокрема, абзац другий частини першої статті 47 в частині, що стосується позивача викладено у такій редакції: «Тимчасово, у період з 01 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року:

у період роботи особи (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту») на посадах, які дають право на призначення пенсії або щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених законами України «Про статус народного депутата України», «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», пенсії, призначені відповідно до цього Закону, не виплачуються».

В подальшому, п.25 Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24.12.2015 року № 911-VIII у цю ж правову норму в Законі України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» внесено зміни та визначено, що тимчасово, у період з 01 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року:

особам (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»), які працюють на посадах та на умовах, передбачених законами України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», призначені пенсії/щомісячне довічне грошове утримання не виплачуються;

Таким чином, розглядаючи заявлений адміністративний спір в межах строків звернення до суду, суд приходить до переконання, що дійсно відповідачем не виплачувалася пенсія по інвалідності, як працюючому пенсіонеру, на посаді передбаченій Законом України «Про судоустрій і статус суддів» на період його роботи на займаній посаді. А оскільки положення п.25 Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24.12.2015 року № 911-VIII в цій частині ніким не скасоване, у встановленому законодавством порядку не визнавалися неконституційними, є чинними по даний час, а відтак і в суду відсутні підстави вважати, що внаслідок дій відповідача щодо припинення виплат пенсії та відмови у перерахунку та виплати такої пенсії позивачу, було порушено його конституційне право на пенсійне забезпечення.

Як зазначила у судовому засіданні представник відповідача внаслідок відставки позивача з 22.09.2016 року таке право позивача на отримання пенсії по інвалідності відновилося відповідно до положень Закону пенсія виплачується у повному розмірі.

Одночасно судом не приймаються до уваги посилання позивача на рішення Конституційного Суду України від 08.06.2016 року № 4-рп/2016 «У справі за конституційними поданнями Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень частини третьої, абзаців першого, другого, четвертого, шостого частини п'ятої статті 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та положень пункту 5 розділу III «Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» (справа про щомісячне довічне грошове утримання суддів у відставці)», оскільки вказаним рішенням п.25 Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24.12.2015 року № 911-VIII неконституційним не визнавався, з приводу наявних правовідносин між сторонами щодо виплати пенсії по інвалідності виходячи з положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» оцінка не надавалася, зазначене рішення стосувалося пенсій та довічного грошового утримання судді, що були призначені та нараховані відповідно до положень ст.141 Закону України «Про судоустрій та статус суддів».

Крім цього, суд не враховує доводи позивача з приводу того, що положення п.12 Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року № 213-VIII втратили свою чинність, починаючи з 01.06.2015 року у зв'язку із неприйняттям відповідного пенсійного законодавства на виконання вимог п.5 розділу ІІІ Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року № 213-VIII, оскільки суд розглядаючи адміністративний позов в межах строків звернення до суду з 04.01.2016 року зазначає, що обов'язок відповідача припинити виплату позивачу пенсії по інвалідності у 2016 році випливає з іншого нормативно-правового акту, а саме Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24.12.2015 року № 911-VIII, а відтак положення п.12 Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року № 213-VIII до цих правовідносин не застосовуються.

На підставі наведеного, суд приходить до переконливого висновку, що відповідач у період з 04.01.2016 року по 22.09.2016 року припинивши виплату позивачу пенсії по інвалідності призначеної у відповідності до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» діяв законно та обґрунтовано, підстав для перерахунку та виплати позивачу пенсії за цей період немає, а тому в цій частині у задоволенні адміністративного позову слід відмовити.

Також суд не вбачає підстав для покладення обов'язку на відповідача поновити та здійснювати виплату цієї пенсії з 22.09.2016 року по теперішній час, так як представник відповідача в судовому засіданні зазначила, що після звільнення з роботи та подання до органу Пенсійного фонду України за місцем проживання трудової книжки із записом про звільнення або відповідного витягу з наказу, з дня, наступного за днем звільнення, пенсія виплачується у повному розмірі. Крім того, внаслідок відставки позивача з посади судді 22.09.2016 року йому було призначено щомісячне довічне грошове утримання судді, про що представлено розпорядження від 27.10.2016 року.

Що стосується вимоги про стягнення з відповідача невиплаченої пенсії по інвалідності третьої групи від загального захворювання у період з 04.01.2016 року по теперішній час, то крім її безпідставності з огляду на відсутність такої заборгованості в силу правомірності дій відповідача, суд додатково зазначає, що така вимога не відповідає визначеним способам захисту порушеного права, так як виходячи з норм ст.ст.21, 105, 162 КАС України, адміністративний позов може містити вимоги щодо визнання незаконним рішення, дії чи бездіяльності відповідача, зобов'язання його вчинити певні дії, відшкодувати шкоду, заподіяну незаконним рішенням, дією чи бездіяльністю, а не стягнення заборгованості по пенсії.

А тому у задоволенні адміністративного позову слід відмовити в цілому, у відповідності до положень ст.94 КАС України понесені позивачем судові витрати у справі з Державного бюджету України за рахунок бюджетних асигнувань відповідача не стягувати.

Керуючись ст.ст.7-12, 86, 161, 162, 163, 167, 256, 267 КАС України, суд, -

п о с т а н о в и в :

у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України в Личаківському районі м.Львова про визнання неправомірними дій Управління Пенсійного фонду України в Личаківському районі м.Львова щодо відмови у поновленні виплати ОСОБА_2 пенсії по інвалідності третьої групи від загального захворювання та зобов'язання поновити такі виплати з 04.01.2016 року по теперішній час; стягнення з Управління Пенсійного фонду України в Личаківському районі м.Львова на користь ОСОБА_2 невиплаченої пенсії по інвалідності третьої групи від загального захворювання у період з 04.01.2016 року по теперішній час - відмовити за безпідставністю.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Львівського апеляційного адміністративного суду через Личаківський районний суд м.Львова, шляхом подачі апеляційної скарги в порядку та строки передбачені ст.186 КАС України.

Суддя Грицко Р.Р.