Справа № 817/1294/16
Суддя: Сало А.Б.
Дата ухвалення: 2016-11-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

08 листопада 2016 р.Р і в н е 817/1294/16

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Сала А.Б. за участю секретаря судового засідання Єрмошкіна Л.І. та сторін і інших осіб, які беруть участь у справі:

позивача: представник Якимчук Д.М.

відповідача: представник Старійчук А.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом

Товариства з обмеженою відповідальністю "Оксамитове поле"
до Головного управління Державної фіскальної служби у Рівненській області
про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення
В С Т АН О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Оксамитове поле" звернулося до Головного управління Державної фіскальної служби у Рівненській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 05.08.2016 року № про збільшення суми грошового зобов'язання з податку на прибуток у розмірі 188043 грн. 00 коп.

В основу спірного податкового повідомлення-рішення покладено висновки контролюючого органу про завищення позивачем витрат для визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток в результаті непідтвердження первинними документами факту здійснення господарських операцій, що призвело до заниження податку на прибуток.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що спірне податкове повідомлення-рішення не відповідає вимогам чинного законодавства, так як воно прийняте контролюючим органом без належної оцінки документів, які підтверджують господарські операції позивача. Зокрема вказав, що висновки контролюючого органу про завищення позивачем витрат по господарських операціях з ТОВ ТД "Олександрійський маяк" та ФОП ОСОБА_4 є безпідставними та необґрунтованими, оскільки позивач відніс до витрат відповідного періоду суми по зазначених операціях на підставі первинних бухгалтерських документів, які в повній мірі відповідають нормам законодавства, відображають зміст та обсяг господарських операцій та, відповідно, є підставою для ведення як бухгалтерського так і податкового обліку. Окрім того зазначив про безпідставність висновків відповідача про відсутність належних документів, які підтверджують факт використання транспортних засобів та списання пального, зокрема, що представлені до перевірки шляхові листи складені з порушенням, в силу відсутності у позивача законодавчого обов'язку ведення таких документів.

У судовому засіданні представник позивача адміністративний позов підтримав з наведених у ньому підстав, просив задовольнити повністю.

Відповідач проти позовних вимог заперечував, представник відповідача подав суду письмові заперечення проти адміністративного позову (а.с.148-149), у яких зазначив, що податкове повідомлення-рішення від 05.08.2016 № винесене у зв'язку з порушенням позивачем норм податкового законодавства, що відображено в акті перевірки, а відтак є правомірним. При цьому представник відповідача вказав, що первинні документи надані позивачем на підтвердження здійснення господарських операцій, не відповідають вимогам законодавства та не розкривають зміст та обсяг господарських операцій, оскільки жодних документів, які б підтверджували факт надання відповідних послуг, як то звітів про шляхи пошуку контрагентів-постачальників, звітів про обсяг та якість інформаційно-консультаційних послуг, до перевірки не представлено. Відтак, як переконаний відповідач, наразі відсутні докази, які б підтверджували факт здійснення відповідних операцій позивача. При цьому представник відповідача також зазначив, що по господарських операціях позивача з ТОВ ТД "Олександрійський маяк" та ФОП ОСОБА_4 рахується кредиторська заборгованість, що в свою чергу свідчить про не виконання позивачем умов договорів та, як наслідок, про безтоварний характер господарських операцій. Стосовно використання пального та транспортних засобів у господарській діяльності позивача, вказав, що представлені до перевірки документи, а саме шляхові листи, складені з порушенням встановленого порядку, та не засвідчують факт використання транспортних засобів у господарській діяльності. З таких підстав податковим органом зроблено висновок про завищення позивачем витрат за 2015 рік для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток, тому просив суд відмовити у задоволенні позову.

У судовому засіданні представник відповідача проти позовних вимог заперечував із вищезазначених підстав та просив суд відмовити в задоволені позову.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши подані суду письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що у травні 2016 року посадовими особами Головного управління Державної фіскальної служби у Рівненській області проведено планову виїзну перевірку Товариства з обмеженою відповідальністю "Оксамитове поле" з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 19.01.2015 по 31.12.2015, за результатами якої складено акт перевірки від 30.05.2016 №104/17-00-14-01-09/39587664 (а.с.16-39).

Згідно з висновками акту перевірки позивача в частині, що стосується оскаржуваного податкового повідомлення-рішення, контролюючим органом встановлено порушення:

- п.44.1, п.44.2, п.п.134.1.1 п.134.1 ст.134 Податкового кодексу України №2755-VІ від 02.12.2010 р. (із змінами та доповненнями), в результаті чого ТОВ "Оксамитове поле" занижено податок на прибуток за 2015 рік на суму 217194 грн.

В подальшому Головним управлінням Державної фіскальної служби у Рівненській області на підставі акту перевірки від 30.05.2016 №104/17-00-14-01-09/39587664 було прийнято податкове повідомлення-рішення від 10.06.2016 № про збільшення позивачу суми грошового зобов'язання з податку на прибуток у розмірі 217194 грн. 00 коп.

Проте, Товариством з обмеженою відповідальністю "Оксамитове поле" було подано скаргу на зазначене податкове повідомлення-рішення до ДФС України.

Рішенням ДФС України від 03.08.2016 №16737/6/99-99-11-01-01-25 (а.с.7-12) податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у Рівненській області від 10.06.2016 № було скасовано в частині донарахувань податку на прибуток по взаємовідносинах позивача з ФОП ОСОБА_5 та в частині донарахувань по операціях за період 2015 року, щодо яких підтверджено здійснення оплати скаржником на користь ТОВ ТД "Олександрійський Маяк", ПП ОСОБА_4, ФОП ОСОБА_6, а в іншій частині зазначене податкове повідомлення-рішення залишене без змін.

На підставі рішення ДФС України від 03.08.2016 №16737/6/99-99-11-01-01-25 відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення від 05.08.2016 № про збільшення позивачу суми грошового зобов'язання з податку на прибуток у розмірі 188043 грн. 00 коп. (а.с.6), правомірність якого є предметом спору в даній адміністративній справі.

Вирішуючи спір по суті суд враховує наступне.

Як встановлено судом, за результатом перевірки відповідач стверджував про завищення позивачем витрат за 2015 рік на суму 837804 грн. у зв'язку з віднесенням до їх складу витрат по операціях між позивачем та ТОВ ТД "Олександрійський маяк" на виконання укладеного договору доручення на укладення договору постачання продукції від 01.05.2015 №ОМ-2 (арк.4 - 9 акту перевірки від 30.05.2016 №104/17-00-14-01-09/39587664).

Відповідач обґрунтовував свої доводи тим, що відповідно до ч.1 ст.1000 ЦК України за договором доручення одна сторона (повірений) зобов'язується вчинити від імені та за рахунок другої сторони (довірителя) певні юридичні дії. Правочин, вчинений повіреним, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки довірителя. Відповідно до ч.1 ст.1004 ЦК України, повірений зобов'язаний вчиняти дії відповідно до змісту даного йому доручення. Згідно ч.1 ст.1005 ЦК України, повірений повинен виконати дане йому доручення особисто.

За обставинами справи, відповідно до укладеного договору доручення на укладення договору постачання продукції від 01.05.2015 №ОМ-2, ТОВ ТД "Олександрійський маяк" (повірений) зобов'язалось вчинити від імені та за рахунок ТОВ "Оксамитове поле" (довірителя) певні юридичні дії, а саме: укласти договір поставки мінерального добрива "Борофоска" з метою придбання його позивачем (а.с.124-125).

Згідно п.3.1 цього договору, за виконане доручення довіритель сплачує повіреному винагороду в розмірі 15% від суми фактичної поставки товару згідно замовлень відповідно до укладеної угоди на умовах цього договору.

В свою чергу, судом встановлено, що відповідно до Додаткової угоди №1 від 05.05.2015 до договору доручення на укладення договору постачання продукції від 01.05.2015 № ОМ-2 ТОВ "Оксамитове поле" та ТОВ ТД "Олександрійський маяк" дійшли згоди змінити деякі умови договору виклавши їх в іншій редакції (а.с.126), а саме:.

- пункт 1.1. "За цим договором повірений зобов'язується вчинити від імені та за рахунок Довірителя певні юридичні дії, а саме: знайти постачальника мінерального добрива "Борофоска", укласти договір поставки мінерального добрива "Борофоска" з метою придбання його довірителем або надати необхідну інформацію довірителю для можливості укладання договору поставки безпосередньо довірителем з постачальником.";

- пункт 1.2. "Права і обов'язки по угоді, зробленої повіреним, виникають безпосередньо у довірителя.";

- пункт 2.1. "Повірений зобов'язаний: Особисто виконувати дане йому доручення; Повідомляти довірителя на його вимогу всі відомості про хід виконання доручення; При виявленні потенційного продавця (постачальника) мінерального добрива "Борофоска" в будь який спосіб повідомити про це довірителя. В разі погодження запропонованих постачальником мінерального добрива "Борофоска" умов договору поставки усно узгодити з довірителем порядок укладення договору поставки: підписання договору особисто довірителем або повіреним; Передавати довірителю без зволікання все одержане за угодою, укладеною на виконання даного договору доручення; По виконанню договору або при припиненні цього договору до його виконання без зволікання повернути довірителю довіреність, термін дії якої не закінчився, і представити звіт. До звіту додаються документи, що підтверджують витрати повіреного, пов'язані з виконанням договору за цим дорученням.";

- пункт 3.2. "Встановлена в п. 3.1. даного договору винагорода виплачується довірителем протягом 60 днів з моменту надання повіреним звіту про виконання доручень та/або актів наданих послуг у розрахунку за місяць, в якому здійснювалась фактична поставка товару. "

Інші умови договору доручення на укладення договору постачання продукції від 01.05.2015 №ОМ-2 залишилися не змінними.

На підтвердження виконання договірних зобов'язань повіреного ТОВ ТД "Олександрійський маяк" було надано для позивача акти здачі-прийняття робіт (наданих послуг), які долучені позивачем до матеріалів справи, зокрема: від 31.05.2015 №ОУ-0000004, від 30.06.2015 №ОУ-000006, від 31.07.2015 №ОУ-0000007, від 31.08.2015 №ОУ-0000008, від 30.09.2015 №ОУ-0000009, від 31.10.2015 №ОУ-0000011, від 30.11.2015 №ОУ-0000013, від 31.12.2015 №ОУ-0000014 (а.с.127-133).

Вищезазначені первинні документи відображені на арк.6 акту перевірки від 30.05.2016 №104/17-00-14-01-09/39587664, їх надання до перевірки представником відповідача не заперечувалось.

Також представником позивача долучений до матеріалів справи звіт про пошук постачальників гранульованої удобрювальної суміші "Борофоска" для Товариства з обмеженою відповідальністю "Оксамитове Поле" від 11.05.2015 (а.с.134-137), який відображає критерії, за якими здійснювався пошук відповідної продукції, а саме хімічного добрива "Борофоска" на території України та Російської Федерації, за результатами якого, ТОВ "Оксамитове поле" запропоновано найвигіднішу пропозицію від ЗАТ "АИП-Фосфаты" (Російська Федерація).

На виконання вищезазначеного договору позивачем протягом травня-грудня 2015 року укладено 16 контрактів з ЗАТ "АИП-Фосфаты" на поставку хімічного добрива "Борофоска" (а.с.138-143, 157-184): від 18.05.2015 №0007/05-15, від 17.06.2015 №0009/06-15, від 17.06.2015 №0009/06-15, від 18.06.2015 №0010/06-15, від 10.07.2015 №0012/07-15, від 14.07.2015 №0013/07-15, від 22.07.2015 №0014/07-15, від 23.07.2015 №0015/07-15, від 12.08.2015 №0016/08-15, від 02.09.2015 №0017/09-15, від 02.10.2015 №0018/10-15, від 02.11.2015 №0019/11-15, від 11.11.2015 №0020/11-15, від 24.11.2015 №0021/11-15, від 03.12.2015 №0022/12-15, від 16.12.2015 №0023/12-15.

Розрахунки за вказаними операціями проведені в повному обсязі, про що відображено на арк.41-45 акту перевірки від 30.05.2016 №104/17-00-14-01-09/39587664, а також слідує з долучених до матеріалів справи банківських виписок (а.с.193-204).

На підтвердження отримання товару - хімічного добрива "Борофоска" від ЗАТ "АИП-Фосфаты" (Російська Федерація) представник позивача надав суду митні декларації: від 08.06.2015 №102040001/2015/100723, від 22.06.2015 №102040001/2015/100776, від 30.06.2015 №102040001/2015/100846, №102040001/2015/101006, №102040001/2015/101068, №102040001/2015/101100, №102040001/2015/101221, №102040001/2015/101281, №102040001/2015/101403, №102040001/2015/101526, №102040001/2015/101525, №102040001/2015/101531, №102040001/2015/101666, №102040001/2015/101765, №102040001/2015/101806, №102040001/2015/101877, №102040001/2015/101992, №102040001/2015/101993, №102040001/2015/101967, №102040001/2015/102089, №102040001/2015/102092, №102040001/2015/102184, №102040001/2015/102202, №102040001/2015/102236, №102040001/2015/102309 (а.с.205-229), а також видаткові накладні, що підтверджують наступну реалізацію позивачем хімічного добрива "Борофоска" контрагентам на території України: від 16.12.2015 №УО-0000164, від 16.12.2015 №УО-0000163, від 22.12.2015 №УО-0000173, від 11.12.2015 №УО-0000155, від 29.12.2015 №УО-0000189, від 29.12.2015 №УО-0000190, від 12.11.2015 №УО-0000115, від 16.11.2015 №УО-0000119, від 27.11.2015 №УО-0000130, від 27.11.2015 №УО-0000131, від 27.11.2015 №УО-0000134, від 27.11.2015 №УО-0000079, від 01.10.2015 №УО-0000065, від 12.10.2015 №УО-0000077, від 30.10.2015 №УО-0000094, від 12.09.2015 №УО-0000048, від 14.09.2015 №УО-0000055, від 01.09.2015 №УО-0000045, від 12.09.2015 №УО-0000047, від 19.08.2015 №УО-0000038, від 31.08.2015 №УО-0000044, від 22.08.2015 №УО-0000040, від 12.08.2015 №УО-0000035, від 19.08.2015 №УО-0000039, від 13.08.2015 №УО-0000034, від 01.07.2015 №УО-0000024, від 20.07.2015 №УО-0000025, від 24.07.2015 №УО-0000029, від 29.07.2015 №УО-0000030, від 22.06.2015 №УО-0000020, від 08.06.2015 №УО-0000016 (а.с.185-192).

Щодо операцій позивача з ФОП ОСОБА_4, судом встановлено наступне. Як свідчать обставини справи, за результатом проведеної перевірки позивача відповідач, поряд з іншим, дійшов висновку про завищення позивачем витрат за 2015 рік на суму 170000 грн. у зв'язку з віднесенням до їх складу витрат на інформаційно-консультаційні послуги від ПП ОСОБА_4, про що зазначено у акті перевірки від 30.05.2016 №104/17-00-14-01-09/39587664 на арк.9-13.

Зокрема судом встановлено, що між позивачем (замовник) та ПП ОСОБА_4 (виконавець) 01.04.2015 та 01.07.2015 укладено договори №010415 та №010715 відповідно, предметом яких є надання виконавцем інформаційно-консультаційних послуг з організації та ведення бухгалтерського та податкового обліку підприємства, розробки бізнес планів та аналізу фінансового стану підприємства, а також проведення перевірки даних первинного обліку даним відображеним в податковій звітності (а.с.111-113).

На підтвердження отримання послуг за даними договорами позивачем долучено до матеріалів справи акти здачі-прийняття робіт (наданих послуг): №ОУ-0000031 від 30.04.2015, №ОУ-000044-1 від 30.06.2015, №ОУ-000043 від 30.09.2015 (а.с.114-117).

Вищезазначені первинні документи відображені на арк.10 акту перевірки від 30.05.2016 №104/17-00-14-01-09/39587664, їх надання до перевірки представником відповідача не заперечувалось.

У ході судового розгляду представник відповідача стверджував, що позивач не надав до перевірки документи, що підтверджують факт надання інформаційно-консультаційних послуг, а саме звіти про обсяг та якість наданих послуг, при цьому зазначивши, що в актах наданих послуг не зазначено, які саме інформаційно-консультаційні послуги були надані.

Стосовно завищення позивачем витрат у зв'язку з віднесенням до їх складу вартості пального судом встановлено наступне.

В акті перевірки від 30.05.2016 №104/17-00-14-01-09/39587664 (арк.14-17) відповідачем зазначено, що позивачем завищено витрати за 2015 рік на суму 73079 грн. у зв'язку з віднесенням до їх складу вартості пального.

Зокрема, відповідачем зазначено, що позивачем не надано документів (доказів), які підтверджують факт використання транспортних засобів та списання пального (арк.16 акту). Також зазначається, що представлені до перевірки шляхові листи складені з порушенням (арк.14 акту).

В свою чергу, позивачем долучено до матеріалів справи банківські виписки, акти списання пального №ОП-0000023 від 31.12.2015, №ОП-0000022 від 31.12.2015, №ОП-0000022 від 30.11.2015, №ОП-0000019 від 31.12.2015, №ОП-0000010 від 31.10.2015, №ОП-0000008 від 30.09.2015, та дорожні листи легкового автомобіля за жовтень 2015 року, листопад 2015 року, грудень 2015 року, червень 2015 року, вересень 2015 року (а.с.83-110), які, за твердженнями позивача, слугують належним підтвердженням понесених витрат на придбання пального, відтак доводять правомірність формування відповідних витрат для цілей визначення об'єкту оподаткування податком на прибуток.

Надаючи правової оцінки відносинам між сторонами суд зазначає наступне.

Згідно п. 44.1 ст. 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Відповідно до п.п.134.1.1. п.134.1 ст.134 Податкового кодексу України об'єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього розділу.

Якщо відповідно до цього розділу передбачено здійснення коригування шляхом зменшення фінансового результату до оподаткування, то в цьому разі відбувається:

збільшення від'ємного значення фінансового результату до оподаткування (збитку); зменшення позитивного значення фінансового результату до оподаткування (прибутку).

Згідно п. 7 Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 16 "Витрати", витрати визнаються витратами певного періоду одночасно з визнанням доходу, для отримання якого вони здійснені. Витрати, які неможливо прямо пов'язати з доходом певного періоду, відображаються у складі витрат того звітного періоду, в якому вони були здійснені.

До адміністративних витрат відносяться такі загальногосподарські витрати, спрямовані на обслуговування та управління підприємством, як винагороди за професійні послуги (юридичні, аудиторські, з оцінки майна тощо).

Відповідно до п. 9 Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 8 "Нематеріальні активи" не визнаються нематеріальним активом, а підлягають відображенню у складі витрат того звітного періоду, в якому вони були здійснені: витрати на дослідження.

Згідно п. 15.4. Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 16 "Витрати" до складу загальновиробничих витрат включаються витрати на утримання, експлуатацію та ремонт, страхування, операційну оренду основних засобів, інших необоротних активів загальновиробничого призначення.

Відповідно до ст.1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" (далі - Закон №996-ХIV), первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до ч.1 ст.9 Закону №996-ХIV підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Згідно зі ст.1 Закону №996-ХIV первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення. Господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Відповідно до ч.2 ст.9 Закону №996-ХIV первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Відповідно до п.2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого Міністерством фінансів України від 24.05.1995р. №88, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.1995р. за №168/704, первинні документи (на паперових і машиннозчитуваних носіях інформації) для надання їм юридичної сили і доказовості повинні мати такі обов'язкові реквізити: назва підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), код форми, дата і місце складання, зміст господарської операції та її вимірники (у натуральному і вартісному виразі), посади, прізвища і підписи осіб, відповідальних за дозвіл та здійснення господарської операції і складання первинного документа.

Відповідно до п. 138.2 ст. 138 Податкового кодексу України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Згідно пп. 139.1.9 п.139.1. ст. 139 Податкового кодексу України не включаються до складу витрат: витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Судом встановлено, що акти здачі-прийняття робіт (наданих послуг) по взаємовідносинах позивача з ТОВ ТД "Олександрійський маяк" щодо вибору постачальника мінерального добрива "Борофоска" та укладення з ним відповідних договорів поставки мінерального добрива "Борофоска" з метою придбання його довірителем в повній мірі відображають суть господарської операції, конкретизують найменування знайденого повіреним постачальника та контракти, які укладені з ним у відповідному періоді.

Стосовно наявності у позивача кредиторської заборгованості з комісійної винагороди перед ТОВ ТД "Олександрійський маяк", суд зауважує наступне.

Господарські операції для визначення витрат мають бути фактично здійсненими та підтвердженими належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами, які відображають реальність таких операцій, та спричиняють реальні зміни майнового стану платника податків.

Нереальність господарських операцій з придбання платником податку товару (робіт, послуг) має підтверджуватися належними, допустимими та достатніми доказами і не може ґрунтуватися на припущеннях, зокрема обумовлюватись невиконанням умов договору позивачем щодо оплати придбаних товарів (робіт, послуг). Навпаки наявність підтвердженої кредиторської заборгованості свідчить про зміну в активах позивача.

Аналогічної правової позиції притримується і Вищий адміністративний суд України, що відображено в ухвалі від 22.03.2016 №К/800/51872/15.

Таким чином суд вважає, що висновки відповідача про завищення позивачем витрат по операціях з ТОВ ТД "Олександрійський маяк" не відповідають дійсним обставинам справи та спростовуються наявними в матеріалах справи доказами.

Стосовно висновків відповідача по операціям позивача із ПП ОСОБА_4 щодо отримання інформаційно-консультаційних послуг з організації та ведення бухгалтерського та податкового обліку підприємства, то судом встановлено, що надані позивачем суду та у ході перевірки контролюючому органу, що не заперечувалось представником відповідача у суді, акти здачі-прийняття робіт (наданих послуг) містять в собі інформацію про характер наданих послуг, а саме в них відображені конкретні інформаційно-консультаційні послуги стосовно організації та ведення податкового та бухгалтерського обліку позивача, та аналіз фінансового стану підприємства. Так, зокрема, згідно акту від 30.04.2015 №ОУ-0000031 проводився аналіз відповідальності управлінського персоналу за фінансові звіти та бухгалтерський облік, аналіз стану бухгалтерського обліку, звітності та облікової політики підприємства; згідно акту від 30.06.2015 №ОУ-000044-1 проводився аналіз обліку основних засобів нематеріальних активів та їх зносу (амортизації), аналіз обліку запасів, аналіз дебіторської заборгованості підприємства; згідно акту від 30.09.2015 №ОУ-000043 проводився аналіз обліку зобов'язань, забезпечення наступних витрат і цільового фінансування, аналіз довгострокових зобов'язань, аналіз поточних зобов'язань.

Окрім того, позивач надав суду бухгалтерський звіт щодо фінансової звітності та бухгалтерського обліку ТОВ "Оксамитове поле" за 2015 рік складений ФОП ОСОБА_4, який відображає аналіз бухгалтерського обліку позивача, що включає здійснення перевірки фінансових звітів та ведення бухгалтерського обліку позивача: балансу станом на 31.12.2015 та звіту про фінансові результати за 2015 рік на предмет повноти, достовірності та відповідності чинному законодавству, встановленим нормативним документам (а.с.118-123).

Відтак, висновки відповідача про відсутність документального підтвердження наданих інформаційно-консультаційних послуг від ПП ОСОБА_4 не знайшли свого підтвердження у ході судового розгляду справи.

Також, суд визнає необгрунтованими висновки відповідача щодо непідтвердження позивачем факту використання транспортних засобів та списання пального так як представлені до перевірки шляхові листи складені з порушенням, та зазначає, що представлені позивачем суду банківські виписки, акти списання пального та дорожні листи легкового автомобіля у повній мірі відображають витрати понесені у зв'язку з придбанням пального, маршрути поїздок автомобілів та кількість затраченого пального.

Крім того, судом встановлено, що відповідачем на арк.15 акту перевірки від 30.05.2016 №104/17-00-14-01-09/39587664 зазначено, що відповідно до Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо усунення надмірного державного регулювання у сфері автомобільних перевезень" від 05.07.2011 у текстах Закону України "Про автомобільний транспорт", Закону України "Про дорожній рух" та Закону України "Про міліцію" вилучено посилання на дорожні листи будь-яких автотранспортних засобів, у тому числі вантажних автомобілів.

Таким чином, не зважаючи на відсутність у позивача законодавчого обов'язку зі складення дорожніх листів, відповідач пов'язує наявність недоліків у їх складенні позивачем із безпідставністю віднесення до складу витрат вартості пального.

Відповідно до листа Державної служби статистики України від 23.07.2013 №05.2-8/107 підприємства, які експлуатують автотранспортні засоби, мають право не виписувати водіям подорожні листи. За необхідності підприємства самостійно приймають рішення стосовно використання подорожніх листів у своїй господарській діяльності.

Також, суд зауважує, що окремі недоліки при заповненні подорожніх листів можна трактувати, як порушення позивачем порядку обліку транспортної роботи підприємства, а не порушення податкової дисципліни, а тому не можуть вважатися підставою для висновків податкового органу про безпідставність списання паливно-мастильних матеріалів.

Відповідно суд зазначає, що подорожні листи, за умов відсутності передбаченої законом процедури списання паливно-мастильних матеріалів, є належним підтвердженням використання позивачем таких у господарській діяльності та дають можливість встановити обсяги та порядок використання і списання їх останнім.

Аналогічна правова позиція відображена і в ухвалі ВАСУ від 03.09.2014 по справі №813/3878/13-а (К/800/50211/13).

Враховуючи викладене суд дійшов висновку, що витрати позивача, сформовані внаслідок взаємовідносин з ТОВ ТД "Олександрійський маяк" у сумі 837804,00 грн., ПП ОСОБА_4 у сумі 170000,00 грн., а також витрати по списанню пального у сумі 73079,00 грн. належать до витрат, які слід враховувати при визначенні об'єкта оподаткування податком на прибуток певного періоду.

Таким чином, висновки податкового органу про заниження позивачем податку на прибуток підприємства за 2015 рік на суму 188043,00 грн., є безпідставними.

Згідно з частиною 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків встановлених ст. 72 цього Кодексу.

У відповідності до частини 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

За таких обставин, суд, при вирішенні даного спору, з огляду на встановлені судом обставини, враховуючи зміст частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, дійшов висновку про недоведеність відповідачем законності оскаржуваного рішення, а відтак позов підлягає до задоволення, а спірне податкове повідомлення-рішення скасуванню.

Згідно з частиною 1 статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Отже, сплачена позивачем сума судового збору у розмірі 2820,64 грн. згідно платіжного доручення від 18.08.2016 №1378 підлягає присудженню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача-суб'єкта владних повноважень.

Керуючись статтями 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Рівненській області від 05.08.2016 року № НОМЕР_1.

Присудити на користь позивача Товариства з обмеженою відповідальністю "Оксамитове поле" за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень Головного управління ДФС у Рівненській області судовий збір у розмірі 2820 грн. 64 коп.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Житомирського апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Сало А.Б.