Справа № 415/4067/16-а
Суддя: Васильєва Ірина Анатоліївна
Дата ухвалення: 2016-11-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Фастовець В.М.
Суддя-доповідач - Васильєва І.А.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 листопада 2016 року справа № 415/4067/16-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Васильєвої І.А.

Суддів: Казначеєва Е.Г.

Жаботинської С.В.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в місті Лисичанську Луганської області на постанову Лисичанського міського суду Луганської області від 31 серпня 2016 року по справі № 415/4067/16-а за позовом ОСОБА_3 до управління Пенсійного фонду України в місті Лисичанську Луганської області про визнання бездіяльності щодо не призначення з 01 лютого 2016 року пенсії по втраті годувальника протиправною та зобов'язання призначити пенсію,-

ВСТАНОВИВ:

11 серпня 2016 року ОСОБА_3 (далі - позивач, ОСОБА_3.) звернулась в Лисичанський міський суд з адміністративним позовом до управління Пенсійного фонду України в місті Лисичанську Луганської області (далі - відповідач, УПФУ в м. Лисичанську) з вимогами про визнання бездіяльність УПФУ в м. Лисичанську щодо не призначення їй пенсії у зв'язку з втратою годувальника протиправною з 01 лютого 2016 року та зобов'язати УПФУ в м. Лисичанську призначити їй пенсію, у зв'язку з втратою годувальника, після смерті чоловіка - ОСОБА_4, померлого ІНФОРМАЦІЯ_2, виходячи з довідки про заробітну плату виданої Відкритим Акціонерним Товариством «Лсичанаськнафтаоргсінтез» № 837 від 30 квітня 2002 року, з 01 червня 2016 року та виплатити недоотримані суми пенсії з 01 лютого 2016 року (арк. справи 1-2).

Постановою Лисичанського міського суду Луганської області від 31 серпня 2016 року адміністративний позов задоволено, прийнято рішення визнати бездіяльність відповідача щодо не призначення позивачу пенсії у зв'язку з втратою годувальника протиправною з 01 лютого 2016 року, зобов'язано відповідача призначити позивачу пенсію, у зв'язку з втратою годувальника, після смерті чоловіка - ОСОБА_4, померлого ІНФОРМАЦІЯ_2, виходячи з довідки про заробітну плату виданої Відкритим Акціонерним Товариством «Лсичанаськнафтаоргсінтез» № 837 від 30 квітня 2002 року з 01 червня 2016 року та виплатити недоотримані суми пенсії з 01 лютого 2016 року (арк. справи 22-25).

Не погодившись із постановою суду першої інстанції відповідач (далі апелянт, УПФУ у м. Лисичанську) подав апеляційну скаргу, в якій останній посилався на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просив постанову суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю, оскільки на думку апелянта, судом першої інстанції не враховано, що позивач звернулась до УПФУ в м. Лисичанську з заявою про призначення пенсії по втраті годувальника, однак не надала УПФУ у м. Лисичанську документи про стаж померлого годувальника та довідку про його заробіток в зоні відчуження за 1986 рік у розмірі фактичних збитків. При цьому апелянтом зауважено, що за умови надання довідки встановленого зразку про заробітну плату, одержану годувальником за роботу в зоні відчуження, ОСОБА_3 можливо призначити пенсію у зв'язку з втратою годувальника у відповідності до норм статті 54 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», а також вимог Постанови КМУ «Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 23 листопада 2011 року № 1210. Надана позивачкою довідка № 873 від 30 квітня 2002 року не дійсна, тому вважає, що підстав для задоволення позовних вимог не має (арк. справи 28-29).

Оскільки судом першої інстанції справа розглянута в порядку скороченого провадження, тому відповідно до абзацу 4 частини восьмої статті 183-2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) апеляційна скарга розглянута в порядку письмового провадження.

Відповідно до вимог частини 1 статті 195 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, встановила наступне.

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, м. Лисичанськ, ідентифікаційний код НОМЕР_1, відповідно до пенсійного посвідчення НОМЕР_2 є пенсіонером і отримує пенсію за віком, тобто є непрацездатною особою, вдовою померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4, та має статус члена сім'ї померлого ветерана війни (арк. справи 3, 4 9, 12). Захворювання, що призвело до смерті чоловіка ОСОБА_3 згідно експертному висновку Центральної міжвідомчої експертної комісії МОЗ та МНС України № 36 від 02 червня 2016 року пов'язане з виконанням обов'язків військової служби по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС (арк. справи 10).

Як вбачається з матеріалів справи, при своєму житті чоловік позивача - ОСОБА_4 отримував пенсію по інвалідності внаслідок Чорнобильської катастрофи з урахуванням довідки № 836 від 30 квітня 2002 року (арк. справи 6, 13).

08 липня 2016 року у межах 12-ти місячного строку після смерті годувальника позивач звернулася до відповідача у встановленому законодавством порядку для переходу на пенсію у зв'язку із втратою годувальника (арк. справи 8). До вказаної заяви позивачем були надані наступні документи:

1) копія паспорта позивача;

2) копія довідки про присвоєння ідентифікаційного номеру позивачу;

3) копія довідки про присвоєння ідентифікаційного номера ОСОБА_4;

4) копія свідоцтва про шлюб ОСОБА_3 та ОСОБА_4;

5) копія свідоцтва про смерть ОСОБА_4;

6) копія довідки № 3712/10-02 про склад сім'ї;

7) експертний висновок від 06 червня 2016 року № 8754 (арк. справи 10).

Згідно статті 36 частин 1, 2 пунктів 1 Закону України «Про загальнообов'язкове пенсійне страхування» пенсія у зв'язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім'ї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності в годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії по III групі інвалідності.

Непрацездатними членами сім'ї вважаються дружина, якщо вона досягла пенсійного віку, передбаченого статтею 36 цього Закону.

До членів сім'ї, які вважаються такими, що були на утриманні померлого годувальника, відносяться особи, зазначені в частині другій цієї статті, якщо вони:

1) були на повному утриманні померлого годувальника;

2) одержували від померлого годувальника допомогу, що була для них постійним і основним джерелом засобів до існування.

При цьому члени сім'ї померлого годувальника, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які й самі одержували пенсію, мають право, за бажанням, перейти на пенсію у зв'язку з втратою годувальника.

Відповідно до статті 74 Закону України «Про пенсійне забезпечення» сім'ям пенсіонерів пенсії в разі втрати годувальника обчислюються з того ж заробітку, з якого обчислювалась пенсія годувальника. Сім'ям тих пенсіонерів, які мали право на перерахунок пенсії в порядку, передбаченому статтею 69 цього Закону, пенсії обчислюються із заробітку, з якого було проведено або могло бути проведено перерахунок пенсії годувальника.

Згідно вимог статті 98 ЗУ «Про пенсійне забезпечення», перерахунок пенсії провадиться на підставі документів про вік, стаж, заробіток та інших, наявних на час перерахунку в пенсійній справі, а також додаткових документів, поданих пенсіонером на час перерахунку.

Постановою КМУ України № 1210 від 23 листопада 2011 року передбачений порядок та механізм обчислення пенсій по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсій у зв'язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи відповідно до статей 54 і 57 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (далі-Порядок № 1210). Пенсії за бажанням осіб можуть призначатися виходячи із заробітної плати, одержаної за роботу в зоні відчуження в 1986-1990 роках, у розмірі відшкодування фактичних збитків.

Згідно повідомлення від 18 липня 2016 року відповідачем було роз'яснено позивачу, що нею не надані довідки про стаж роботи та заробіток померлого чоловіка в зоні відчуження за 1986 рік у розмірі фактичних збитків, та вказано, що призначення пенсії по втраті годувальника не є доцільним, оскільки на даний час вона отримує пенсію у розмірі більшому, ніж могла би отримувати по втраті годувальника (арк. справи 5).

Проте позивач не погодилась з такою відповіддю відповідача, вважаючи, що відповідач їй відмовив у призначенні пенсії, у зв'язку з чим просила суд визнати бездіяльності УПФ України в м. Лисичанську щодо не призначення їй пенсії у зв'язку з втратою годувальника протиправною з 01 лютого 2016 року та зобов'язати УПФУ в м. Лисичанську призначити їй пенсію, у зв'язку з втратою годувальника, після смерті чоловіка виходячи з довідки про заробітну плату виданої Відкритим Акціонерним Товариством «Лсичанаськнафтаоргсінтез» № 837 від 30 квітня 2002 року, з 01 червня 2016 року та виплатити недоотримані суми пенсії з 01 лютого 2016 року.

Як вбачається з матеріалів даної справи, до вказаного позову позивачем було надано суду першої інстанції довідки:

- довідку № 837 від 30 квітня 2002 року довідку про заробіток чоловіка в зоні відчуження за 1986 рік у розмірі фактичних збитків (арк. справи 6);

- довідку про розрахунок заробітної плати в зоні відчуження (арк. справи 7);

Апелянт в апеляційній скарзі, без будь-яких посилань на нормативну базу зауважував на те, що довідка № 873 від 30 квітня 2002 року не дійсна, з посиланням на те, що позивач має право на призначення пенсії по втраті годувальника, за умови, якщо вона у відповідності до статті 54 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та вимог постанови КМУ № 1210 надасть УПФУ у м. Лисичанську довідку встановленого зразку про заробіток годувальника в зоні відчуження.

Колегія суддів звертає увагу, що апелянтом не надано суду жодних належних та допустимих доказів на підтвердження того, що вказана довідка є не дійсною, при цьому, як вбачається з заперечень позивача, наданих суду на апеляційну скаргу, вказана довідка наявна в матеріалах пенсійної справи померлого чоловіка ОСОБА_3, на підставі якої йому призначалась пенсія по інвалідності, недійсною вона визнана не була, а отже відповідає вимогам постанови КМУ № 1210, а тому позивач не направляла на адресу УПФУ у м. Лисичанську копію вказаної довідки, з огляду на викладене, на думку колегії суддів відповідач безпідставно посилається на те, що довідка не дійсна, оскільки з її врахуванням померлому чоловіку позивача призначалась пенсія по інвалідності, а отже позивач має право на призначення їй такої ж пенсії по інвалідності з врахуванням цієї ж довідки, яка наявна в матеріалах пенсійної справи померлого чоловіка.

При цьому в абзаці третьому резолютивної частини постанови судом першої інстанції «зобов'язано відповідача призначити позивачу пенсію, у зв'язку з втратою годувальника, після смерті чоловіка - ОСОБА_4, померлого ІНФОРМАЦІЯ_2, виходячи з довідки ….. з 01 червня 2016 року та виплатити недоотримані суми пенсії з 01 лютого 2016 року», проте суд не погоджується з висновком суду першої інстанції в частині визначення дати, з якої на думку суду повинна призначатись пенсія, оскільки у відповідності до частини 2 статті 38 та підпункту 3 частини 1 статті 45 ЗУ № 1058 пенсія у зв'язку з втратою годувальника призначається з дня, що настає за днем смерті годувальника, якщо звернення про призначення такого виду пенсії надійшло протягом 12 місяців з дня смерті годувальника, при цьому з урахуванням того, що зміна розміру пенсії або припинення її виплати членам сім'ї здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому склалися обставини, що спричинили зміну розміру або припинення виплати пенсії.

Тобто у даному випадку з 01 лютого 2016 року, а ні з 01 червня 2016 року, як вказано судом першої інстанції в абзаці третьому резолютивної частини постанови, з урахуванням чого в цій частині постанова суду у відповідності до статті 201 КАС України підлягає зміні.

Відповідно до частини 10 статті 183-2 КАС України у разі оскарження в апеляційному порядку постанови, прийнятої у скороченому провадженні, судове рішення апеляційної інстанції по такій справі є остаточним і оскарженню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись статтями 183-2, 195, 201, 205, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в місті Лисичанську Луганської області на постанову Лисичанського міського суду Луганської області від 31 серпня 2016 року по справі № 415/4067/16-а, - задовольнити частково.

Постанову Лисичанського міського суду Луганської області від 31 серпня 2016 року по справі № 415/4067/16-а змінити, в абзаці третьому резолютивної частини постанови цифри та слова «з 01 червня 2016 року» замінити на «01 лютого 2016 року».

В іншій частині постанову суду залишити без змін.

Постанова суду є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя: Васильєва І.А.

Судді: Жаботинська С.В.

Казначеєв Е.Г.