Справа № 2а-16853/11/2670
Суддя: Патратій О.В.
Дата ухвалення: 2012-03-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

15 березня 2012 року 16:17 № 2а-16853/11/2670

Окружний адміністративний суд м. Києва у складі: головуючого судді Патратій О.В. за участю секретаря судового засідання Сервачинської І.М. та представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1, ОСОБА_2,

від відповідача: ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Заваллівський графіт»
до Державної податкової інспекції у Шевченківському районі міста Києва
про скасування податкового повідомлення-рішення № /0 від 25 жовтня 2011 року, -

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Окружного адміністративного суду м. Києва звернулося Товариство з обмеженою відповідальністю «Заваллівський графіт»(далі позивач, ТОВ «Заваллівський графіт») з позовом до Державної податкової інспекції у Шевченківському районі міста Києва (далі відповідач, ДПІ у Шевченківському районі м. Києва) про скасування податкового повідомлення-рішення № /0 від 25 жовтня 2011 року в частині зменшення бюджетного відшкодування в сумі 95 282,00 грн. та нарахування штрафних санкцій в сумі 23 820,50 грн.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 05 грудня 2011 року відкрито провадження у даній справі та призначено справу до судового розгляду.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідач безпідставно зменшив суму бюджетного відшкодування, заявленого ТОВ «Заваллівський графіт»в поданій ним декларації з податку на додану вартість за серпень 2011 року.

Позивач стверджував, що висновки відповідача про ненадання позивачем для проведення камеральної перевірки підтверджуючих документів щодо сплати та формування податкового кредиту за січень 2011 року є необґрунтованими, оскільки відповідачем проводилася камеральна перевірка з питань достовірності нарахування сум бюджетного відшкодування з податку на додану вартість за серпень 2011 року, яка відповідно до вимог ст. 75 Податкового кодексу України проводиться, виключно на підставі даних, зазначених у податкових деклараціях (розрахунках) платника податків.

Крім того, позивач вважає, що показники господарської діяльності та податкового обліку позивача за січень 2011 року не мають ніякого відношення до сум бюджетного відшкодування, заявлених ТОВ «Заваллівський графіт»в декларації з податку на додану вартість за серпень 2011 року. Не впливають, на думку позивача, на розмір бюджетного відшкодування, заявлений в податковій декларації позивача за серпень 2011 року, також і його господарські операції з ТОВ «КМСГРУПП»та ПП «Мілен», які мали місце в червні та липні 2011 року.

З цих підстав, позивач вважає, що висновки відповідача, викладені ним в акті камеральної перевірки ТОВ «Заваллівський графіт», є безпідставними.

При цьому, позивач визнає арифметичну помилку, допущену ТОВ «Заваллівський графіт»в декларації з податку на додану вартість за серпень 2011 року, що було встановлено під час проведення перевірки податковим органом, у звязку з чим сума бюджетного відшкодування., заявлена у податковій декларації за серпень 2011 року, дійсно, підлягає зменшенню на 416,00 грн. зі сплатою штрафу в розмірі 104,00 грн.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав повністю та просив позов задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві.

Відповідач проти позову заперечував та просив відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що перевірка правомірності нарахування сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість охоплює податкові декларації, починаючи з попередніх звітних (податкових) періодів, в яких виникло відємне значення податку на додану вартість до звітного (податкового) періоду, за який задекларовано бюджетне відшкодування податку на додану вартість, включно.

Так, за січень 2011 року позивачем в порушення п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України не було надано підтверджуючих документів щодо сплати та формування податкового кредиту.

У червні 2011 року позивачем було проведено господарські операції з ТОВ «КМСГРУПП», що не були задекларовані вказаним платником податку на додану вартість та не були відображені ним у реєстрах отриманих податкових накладних у податковій декларації за відповідний звітний період за даними бази даних АІС «Автоматизоване співставлення податкових зобовязань і податкового кредиту в розрізі контрагентів на рівні ДПА України».

У липні 2011 року позивачем було проведено господарські операції з ПП «Мілен», який за даними бази даних АІС «Автоматизоване співставлення податкових зобовязань і податкового кредиту в розрізі контрагентів на рівні ДПА України»не звітував у відповідному звітному періоді та не знаходиться за своїм місцезнаходженням.

Відповідач вважає, що ним правомірно, за порушення позивачем пункту 200.4 ст. 200 Податкового кодексу України, було прийнято податкове-повідомлення рішення № /0 від 25 жовтня 2011 року, у звязку з чим відповідач просив суд відмовити у задоволенні позову повністю.

На підставі ч. 3 ст. 160 КАС України в судовому засіданні 15 березня 2012 року проголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, що мають значення для вирішення справи, суд

ВСТАНОВИВ:

Позивач ТОВ «Заваллівський графіт»() зареєстроване Шевченківською районною у м. Києві державною адміністрацією 19.04.2004 року, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців № 11879202 від 28.11.2011 року, та перебуває на податковому обліку в ДПІ у Шевченківському районі м. Києва з 29.04.2004 року.

У період з 17.10.2011 року по 20.10.2011 року ДПІ у Шевченківському районі м. Києва було проведено камеральну перевірку з питань достовірності нарахування сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість на розрахунковий рахунок за серпень 2011 року.

За результатами проведеної перевірки було складено акт № 185/07-114/32921289 від 20.10.2011 року (далі по тексту Акт перевірки, Акт).

25 жовтня 2011 року на підставі вказаного Акту перевірки ДПІ у Шевченківському районі м. Києва було прийнято податкове повідомлення-рішення № /0, яким позивачу, за порушення пункту 200.4 ст. 200 Податкового кодексу України, було зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість у розмірі 95 697,00 грн. та нараховано штрафні (фінансові) санкції в розмірі 23 924,25 грн.

В Акті перевірки зазначено, що перевірка правомірності нарахування сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість охоплює податкові декларації, починаючи з попередніх звітних (податкових) періодів, в яких виникло відємне значення податку на додану вартість до звітного (податкового) періоду, за який задекларовано бюджетне відшкодування податку на додану вартість, включно.

У звязку з цим, перевіркою встановлені такі порушення:

- за січень 2011 року ТОВ «Заваллівський графіт»не надано підтверджуючих документів стосовно сплати та формування податкового кредиту;

- у поданій ТОВ «Заваллівський графіт»податковій звітності з податку на додану вартість за серпень 2011 року допущено арифметичну помилку, що призвело до збільшення суми заявленого бюджетного відшкодування податку на додану вартість на 416,00 грн.;

- встановлено завищення податкового кредиту на суму 69 676,46 грн. у звязку з тим, що за даними бази даних АІС «Автоматизоване співставлення податкових зобовязань і податкового кредиту в розрізі контрагентів на рівні ДПА України» у червні 2011 року позивачем було проведено господарські операції з ТОВ «КМСГРУПП», яке у поданій ним податковій декларації з податку на додану вартість за червень 2011 року відзвітувало з нульовими показниками, а у липні 2011 року позивачем було проведено господарські операції з ПП «Мілен», яке не звітувало у липні 2011 року та не знаходиться за своїм місцезнаходженням.

За таких підстав в Акті перевірки зроблено висновок про порушення позивачем пункту 198.6 ст. 198 та пункту 200.4 ст. 200 Податкового кодексу України, що призвело до завищення заявленої суми бюджетного відшкодування за серпень 2011 року на суму податку на додану вартість у розмірі 95 697,00 грн.

Позивач не згоден з такими висновками органу державної податкової служби та прийнятим на їх підставі податковим повідомленням-рішенням, у зв'язку з чим оскаржив його до суду.

Вирішуючи спір по суті суд виходить з наступного.

На час виникнення спірних правовідносин набрав чинності Податковий Кодекс України від 02.12.2010 № 2755-VI (далі ПК України), який згідно з п. 1.1 статті 1 регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Відповідно до ст.75 ПК України камеральною вважається перевірка, яка проводиться в приміщенні податкового органу виключно на підставі даних, зазначених у податкових деклараціях (розрахунках) платника податків, тобто без відвідання підприємства.

Згідно з п. п. 76.1, 76.2 ст. 76 ПК України камеральна перевірка проводиться посадовими особами органу державної податкової служби без будь-якого спеціального рішення керівника такого органу або направлення на її проведення. Камеральній перевірці підлягає вся податкова звітність суцільним порядком. Згода платника податків на перевірку та його присутність під час проведення камеральної перевірки не обов'язкова.

Під час камеральних перевірок аналізуються розбіжності, виявлені за результатами електронної обробки (звірки) податкової звітності з ПДВ, вартості та обробки даних із Єдиного реєстру податкових накладних, реєстрів виданих та отриманих податкових накладних, зокрема:

1) розбіжності при заповненні податкової декларації з ПДВ: арифметико-логічні помилки при заповненні податкової декларації з ПДВ (додатки);

2) розбіжності між даними податкової декларації з ПДВ та реєстром виданих та отриманих податкових накладних;

3) розбіжності між даними реєстрів виданих та отриманих податкових накладних та відомостями митних органів;

4) розбіжності між даними реєстру виданих та отриманих податкових накладних та Єдиного реєстру податкових накладних;

5) розбіжності між податковими зобовязаннями та податковим кредитом контрагентів (щодо заниження податкових зобовязань, завищення податкового кредиту) за даними розшифровок;

6) розбіжності за результатами обробки даних Єдиного реєстру податкових накладних.

Порядок оформлення результатів камеральної перевірки здійснюється відповідно до вимог статті 86 цього Кодексу, якою встановлено, що за результатами камеральної перевірки у разі встановлення порушень складається акт у двох примірниках, який підписується посадовими особами такого органу, які проводили перевірку, і після реєстрації в органі державної податкової служби вручається або надсилається для підписання протягом трьох робочих днів платнику податків у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу.

Відповідно до п. 86.8 ст. 86 ПК України податкове повідомлення-рішення приймається керівником податкового органу (його заступником) протягом десяти робочих днів з дня, наступного за днем вручення платнику податків акта перевірки у порядку, передбаченому статтею 58 цього Кодексу, для надсилання (вручення) податкових повідомлень-рішень, а за наявності заперечень посадових осіб платника податків до акта перевірки приймається з урахуванням висновку про результати розгляду заперечень до акта перевірки протягом трьох робочих днів, наступних за днем розгляду заперечень і надання (надсилання) письмової відповіді платнику податків.

Надаючи оцінку встановленим в Акті перевірки порушенням та прийнятому на його підставі податковому повідомленні-рішенні № /0 від 25 жовтня 2011 року, суд виходить з наступного.

1) З приводу висновку відповідача про ненадання позивачем підтверджуючих документів стосовно сплати та формування податкового кредиту за січень 2011 року суд зазначає наступне.

З аналізу наведених вище норм податкового законодавства вбачається, що для проведення камеральних перевірок податковим органом достатньо перевірити подані платником податку податкові декларації з ПДВ (з додатками), реєстри виданих та отриманих податкових накладних та відомості митних органів на предмет наявності розбіжностей між вказаними в них даними та даними Єдиного реєстру податкових накладних. Надання платником податків перевіряючому податковому органу документів первинного бухгалтерського обліку на підтвердження фактичних обставин сплати та формування податкового кредиту під час проведення камеральних перевірок чинним законодавством не передбачено.

Зі змісту Акту перевірки вбачається, що розбіжностей між даними податкової декларації з ПДВ за січень 2011 року, реєстрами отриманих податкових накладних та даними Єдиного реєстру податкових накладних перевіркою не встановлено.

Відтак, правових підстав робити висновок про те, що ненадання підтверджуючих документів стосовно сплати та формування податкового кредиту ТОВ «Заваллівський графіт»за січень 2011 року є порушенням, яке тягне за собою зменшення сум бюджетного відшкодування з податку на додану вартість та накладення штрафних (фінансових) санкцій, у органу державної податкової служби не було.

Суд зазначає, що відповідно до п. 200.11. ст. 200 ПК України за наявності достатніх підстав, які свідчать, що розрахунок суми бюджетного відшкодування було зроблено з порушенням норм податкового законодавства, податковий орган має право провести документальну позапланову виїзну перевірку платника для визначення достовірності нарахування такого бюджетного відшкодування протягом 30 календарних днів, що настають за граничним терміном проведення камеральної перевірки.

Відтак, у разі виникнення у податкового органу сумнівів щодо наявності у позивача підтверджуючих документів стосовно сплати та формування податкового кредиту, відповідач мав право призначити та провести документальну позапланову виїзну перевірку для визначення достовірності нарахування такого бюджетного відшкодування, в ході якої витребувати від позивача всі необхідні документи. Однак встановлення вказаних обставин під час проведення камеральної перевірки суперечить змісту пп. 76.1, 76.2 ст. 76 ПК України, оскільки камеральна перевірка проводиться виключно за даними податкових декларацій (розрахунків) платника податків. Дослідження в ході камеральної перевірки інших документів, крім податкової звітності, суперечить змісту камеральної перевірки та порушує права платника податків, оскільки останній фактично позбавлений можливості надати податковому органу будь-які документи на підтвердження достовірності показників податкової звітності, адже в силу ст. 76 ПК України камеральна перевірка проводиться без повідомлення платника податків та за його відсутності.

Відтак, висновок податкового органу про ненадання ТОВ «Заваллівський графіт»підтверджуючих документів стосовно сплати та формування податкового кредиту за січень 2011 року суд вважає неправомірним. Однак, даний висновок не вплинув на розмір зменшення позивачу суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість згідно оскаржуваного рішення.

2) З приводу висновку відповідача про виявлення арифметично-логічної помилки у поданій ТОВ «Заваллівський графіт»податковій звітності з податку на додану вартість за серпень 2011 року, що призвело до збільшення суми заявленого бюджетного відшкодування податку на додану вартість на 416,00 грн. до 95 697,00 грн. суд зазначає наступне.

Актом перевірки встановлено, що арифметичною та логічною перевіркою показників, зазначених у рядках податкової звітності з ПДВ ТОВ «Заваллівський графіт» за серпень 2011 року встановлено наявність помилок, які привели до зміни суми заявленого відшкодування, а саме: сума зазначена платником у рядку 23.1 декларації з ПДВ за серпень 2011 року в розмірі 95 697,00 грн. не відповідає сумі реєстру отриманих податкових накладних за січень 2011 року, різниця становить 416,00 грн.

Відповідно до п. 200.1 ст. 200 ПК України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Пунктами 200.3, 200.4 ст. 200 ПК України встановлено, що при від'ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу), а в разі відсутності податкового боргу зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

Якщо в наступному податковому періоді сума, розрахована згідно з пунктом 200.1 цієї статті, має від'ємне значення, то:

а) бюджетному відшкодуванню підлягає частина такого від'ємного значення, яка дорівнює сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, а в разі отримання від нерезидента послуг на митній території України сумі податкового зобов'язання, включеного до податкової декларації за попередній період за отримані від нерезидента послуги отримувачем послуг;

б) залишок від'ємного значення попередніх податкових періодів після бюджетного відшкодування включається до складу сум, що відносяться до податкового кредиту наступного податкового періоду.

Відповідно до п. 4.6.5 розділу V Наказу Державної податкової адміністрації № 41 від 25.01.2011 року «Про затвердження форм та порядку заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість», зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 16 лютого 2011 року за № 197/18935 (далі Наказ № 41), чинного на час подання позивачем податкових декларацій з податку на додану вартість за спірні звітні періоди, платники, які відповідно до статті 200 Податкового кодексу України мають право на бюджетне відшкодування податку на додану вартість та заповнили рядок 22 декларації, здійснюють розрахунок бюджетного відшкодування та подають (Д3) (додаток 3 «Розрахунок суми бюджетного відшкодування»).

Значення рядка 3 (Д3) (додаток 3) переноситься до рядка 23 декларації за поточний звітний (податковий) період. Залежно від обраного платником напряму повернення суми бюджетного відшкодування (на рахунок цього платника у банку або у зменшення податкових зобов'язань з податку на додану вартість наступних податкових періодів) така сума вказується або в рядку 23.1, або у рядку 23.2, або частково розподіляється у рядках 23.1 та 23.2 декларації.

При цьому платники податку, які мають право на отримання бюджетного відшкодування та прийняли рішення про повернення суми бюджетного відшкодування на рахунок у банку (заповнено рядок 23.1 декларації), подають (Д4) (додаток 4 «Заява про повернення суми бюджетного відшкодування»).

Як вбачається з матеріалів справи, ТОВ «Заваллівський графіт»було подано податкову декларацію з податку на додану вартість за серпень 2011 року, в якій підприємство розрахувало суму, що підлягає бюджетному відшкодуванню на рахунок платника податку у банку в розмірі 95 697,00 грн. (рядок 23.1 декларації). Наведена сума розрахована шляхом обчислення різниці між залишком відємного значення попереднього звітного (податкового) періоду, що включається до складу податкового кредиту поточного звітного (податкового) періоду, за вирахуванням суми податку, яка підлягає сплаті до бюджету за підсумками поточного звітного (податкового) періоду, що за даними податкової декларації складає 391 206,00 грн. (рядок 21 та рядок 22 декларації) та залишком відємного значення, який після бюджетного відшкодування включається до складу податкового кредиту наступного податкового періоду, що за даними податкової декларації складає 295 509,00 грн. (рядок 24 декларації). Залишок відємного значення попереднього звітного (податкового) періоду, що включається до складу податкового кредиту поточного звітного (податкового) періоду, за вирахуванням суми податку, яка підлягає сплаті до бюджету за підсумками поточного звітного (податкового) періоду в сумі 391 206,00 грн. складається з показників, вказаних в рядках 21.1, 21.2 та 21.3 податкової декларації. Згідно з даними рядка 21.2 залишок відємного значення, який включається до складу податкового кредиту з попереднього податкового періоду, тобто липня 2011 року складає 247 605,00 грн., що в сумі з даними рядка 21.1 (143 601,00 грн.) податкової декларації за серпень 2011 року складає 391 206,00 грн.

В ході перевірки органом державної податкової служби було встановлено, що дані рядків 21, 21.2, 22, 23, 23.1 податкової декларації з податку на додану вартість за серпень 2011 року, в яких відображено показники сум бюджетного відшкодування та залишок відємного значення різниці між сумами податкового зобовязання та сумами податкового кредиту поточного та попереднього звітного (податкового) періодів, є завищеними на 416,00 грн., оскільки сума відємного значення різниці між сумами податкового зобовязання та сумами податкового кредиту, які тягнуться з попередніх звітних (податкових) періодів, не відповідають сумі реєстру отриманих ТОВ «Заваллівський графіт»податкових накладних за січень 2011 року.

З цих підстав, в додатку № 2 до податкової декларації з податку на додану вартість за липень 2011 року помилково було визначено, що значення рядка 24 податкової декларації з податку на додану вартість за липень 2011 року включає 416,00 грн. залишку відємного значення, який після бюджетного відшкодування включається до складу податкового кредиту наступного податкового періоду. Отже, наведена сума помилково була включена в значення рядка 21 податкової декларації з податку на додану вартість за серпень 2011 року, де вказано дані залишку відємного значення попереднього звітного (податкового) періоду, що включається до складу податкового кредиту поточного звітного (податкового) періоду.

Таким чином, у поданій ТОВ «Заваллівський графіт»податковій декларації з податку на додану вартість за серпень 2011 року було допущено арифметично-логічну помилку, що призвело до збільшення суми заявленого бюджетного відшкодування податку на додану вартість на 416,00 грн. до 95 697,00 грн. Відтак позивач в податковій декларації з податку на додану вартість за серпень 2011 року повинен був визначити суму бюджетного відшкодування в розмірі 95 281,00 грн., а не 95 697,00 грн., що не заперечувалось самим позивачем в судовому засіданні.

Згідно з підпунктом 54.3.2 пункту 54.3 ст. 54 Податкового кодексу України контролюючий орган зобов'язаний самостійно визначити суму грошових зобов'язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, якщо дані перевірок результатів діяльності платника податків свідчать про заниження або завищення суми його податкових зобов'язань, суми бюджетного відшкодування та/або від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, заявлених у податкових (митних) деклараціях, уточнюючих розрахунках.

Пунктом 123.1 ст. 123 Податкового кодексу України визначено, що у разі якщо контролюючий орган самостійно визначає суму податкового зобов'язання, зменшення суми бюджетного відшкодування та/або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків на підставах, визначених, зокрема, підпунктом 54.3.2 пункту 54.3 статті 54 Податкового кодексу тягне за собою накладення на платника податків штрафу в розмірі 25 відсотків суми визначеного податкового зобов'язання, завищеної суми бюджетного відшкодування.

Отже, сума заявленого бюджетного відшкодування податку на додану вартість ТОВ «Заваллівський графіт», визначена податковою декларацією з податку на додану вартість за серпень 2011 року підлягає зменшенню на 416,00 грн. з одночасним накладенням штрафу в розмірі 104,00 грн., що становить 25 відсотків від 416,00 грн., отже оскаржуване рішення у даній частині є правомірним.

3) З приводу висновку відповідача про виявлення завищення податкового кредиту на 69 676,46 грн. за наслідками господарських операцій з ТОВ «КМСГРУПП»у червні 2011 року та з ПП «Мілен»у липні 2011 року суд зазначає наступне.

Матеріали справи свідчать, що 28 квітня 2011 року між ТОВ «Заваллівський графіт»(Замовник) та ПП «Мілен» (Підрядник) було укладено Договір підряду № 3-4, відповідно до якого Замовник доручає, а Підрядник зобовязується виконувати відповідно до умов договору будівельно-монтажні роботи, перелік яких визначений договором. Сума договору становить орієнтовно 150 000,00 грн., в тому числі податок на додану вартість 25 000,00 грн.

На виконання наведеного договору ПП «Мілен»було виконано роботи з гідроізоляції на суму 15 525,00 грн., в тому числі податок на додану вартість - 2 505,00 грн., що підтверджується актом № 1 за травень 2011 року, та гідроізоляційні, штукатурні та побілочні роботи на загальну суму 40 063,80 грн., в тому числі податок на додану вартість 6 677,30 грн., що підтверджується актом № 2 за липень 2011 року.

Проте, ТОВ «Заваллівський графіт»було проведено оплату виконаних ПП «Мілен»робіт згідно договору підряду № 3-4 від 28.04.2011 лише на суму 40 000,00 грн., в тому числі податок на додану вартість 6 666,67 грн., що підтверджується випискою з банківського рахунку ТОВ «Заваллівський графіт»від 29.07.2011 р. Документів на підтвердження оплати вартості інших виконаних ПП «Мілен»робіт згідно договору підряду № 3-4 від 28.04.2011, позивачем суду надано не було.

Матеріалами справи підтверджується, що ПП «Мілен»виписало позивачу податкову накладну на суму 40 000,00 грн., в тому числі податок на додану вартість 6 666,67 грн., яка була складена на час виникнення податкових зобовязань ПП «Мілен» в момент оформлення акту № 2 за липень 2011 року, на підставі якого позивач прийняв від свого контрагента виконані ним роботи.

Судом встановлено, що позивач в податковій декларації з податку на додану вартість за липень 2011 року в складі податкового кредиту відобразив суми податку на додану вартість, в тому числі на підставі податкової накладної, виписаної ПП «Мілен», та які сплачені (нараховані) ним, в звязку з придбанням робіт.

Крім того, 12 квітня 2011 року між ТОВ «Заваллівський графіт»(Покупець) та ТОВ «КМСГРУПП»(Продавець) було укладено Договір купівлі-продажу № 12/041, відповідно до умов якого Продавець зобовязався продати, а Покупець прийняти та оплатити продукцію (товари), асортимент, кількість і ціна якої визначається в рахунках-фактурах та специфікаціях, які є невідємною частиною зазначеного договору.

Згідно видаткової накладної № РН-0000345 від 27.06.2011 р. ТОВ «КМСГРУПП»відпустило, а позивач отримав товару на суму 49 025,99 грн., в тому числі податок на додану вартість 8 171,00 грн., згідно видаткової накладної № РН-0000347 від 30.06.2011 р. на суму 37 789,78 грн., в тому числі податок на додану вартість 6 298,30 грн., згідно видаткової накладної № РН-0000348 від 30.06.2011 р. на суму 35 251,91 грн., в тому числі податок на додану вартість 5 875,32 грн., згідно видаткової накладної № РН-0000346 від 30.06.2011 р. на суму 64 241,93 грн., в тому числі податок на додану вартість 10 706,99 грн., згідно видаткової накладної № РН-0000336 від 24.06.2011 р. на суму 193 927,91 грн., в тому числі податок на додану вартість 32 321,32 грн. Загальна вартість отриманих ТОВ «Заваллівський графіт»за договором купівлі-продажу № 12/041 від 12.04.2011 р. товарів у червні 2011 року склала 380 237,58 грн., в тому числі податок на додану вартість 63 372,93 грн.

Разом з тим, згідно виписки з банківського рахунку ТОВ «Заваллівський графіт»від 30.06.2011 р. ТОВ «Заваллівський графіт»було проведено оплату придбаних у ТОВ «КМСГРУПП»товарів згідно договору купівлі-продажу № 12/041 від 12.04.2011 р. лише на суму 378 058,74 грн., в тому числі податок на додану вартість 63 009,79 грн. Інших доказів про проведення оплати поставлених позивачеві ТОВ «КМСГРУПП»товарів, згідно договору купівлі-продажу № 12/041 від 12.04.2011 р., позивачем суду надано не було.

Матеріалами справи підтверджується, що ТОВ «КМСГРУПП»виписало позивачеві податкові накладні на загальну суму 378 058,74 грн., в тому числі податок на додану вартість 63 009,79 грн.: № 301 від 17.06.2011 р. на суму 255 919,56 грн., в тому числі податок на додану вартість 42 653,26 грн., № 302 від 22.06.2011 р. на суму 48 628,68 грн., в тому числі податок на додану вартість 8 104,78 грн., № 303 від 23.06.2011 р. на суму 38 668,61 грн., в тому числі податок на додану вартість 6 444,77 грн., № 304 від 30.06.2011 р. на суму 34 841,90 грн., в тому числі податок на додану вартість 5 806,98 грн. Перелічені податкові накладені були складені на час виникнення податкових зобовязань ТОВ «КМСГРУПП», а саме складання видаткових накладних, на підставі яких позивач отримав від свого контрагента товари згідно договору купівлі-продажу № 12/041 від 12.04.2011 р.

Судом встановлено, що позивач в податковій декларації з податку на додану вартість за червень 2011 року в складі податкового кредиту відобразив суми податку на додану вартість, в тому числі на підставі податкових накладних, виписаних ТОВ «КМСГРУПП», та які сплачені (нараховані) ним, в звязку з придбанням робіт.

Як зазначено Вищим адміністративним судом України в Інформаційному листі від 20 липня 2010 року № 1112/11/13-10 «Проблемні питання застосування законодавства у справах за участю органів державної податкової служби», а також у Інформаційному листі від 02 червня 2011 року № 742/11/13-11, процесуальна діяльність суду із встановлення обґрунтованості права платника податку на податковий кредит та/або бюджетне відшкодування з податку на додану вартість повинна включати такі етапи:

1) встановлення факту здійснення господарської операції (в т. ч. дослідження усіх первинних документів, які належить складати залежно від певного виду господарської операції);

2) встановлення спеціальної податкової правосубєктності учасників господарської операції (в т.ч. зясування можливої обізнаності платника щодо можливих дефектів у правовому статусі його контрагентів);

3) встановлення звязку між фактом придбання товарів (послуг), спорудженням основних фондів, імпортом товарів (послуг) і господарською діяльністю платника податку (зокрема, наявність господарської мети при вчиненні відповідних дій платника податку);

4) встановлення дотримання платником податку спеціальних вимог щодо документального підтвердження сум податкового кредиту та/або бюджетного відшкодування з податку на додану вартість.

Враховуючи те, що спірні правовідносини виникли після 01 січня 2011 року, коли набув чинності Податковий кодекс України, судом при вирішенні справи застосовуються норми вказаного Кодексу.

Податковий кодекс України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства (пункт 1.1 статті 1 Податкового кодексу України).

Згідно з пп. 14.1.181. п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України податковий кредит сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Пунктом 198.3 ст. 198 Податкового кодексу України передбачено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:

придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

З аналізу вказаних правових норм та обставин справи суд приходить до висновку, що достатніми підставами для включення ТОВ «Заваллівський графіт»до складу податкового кредиту відповідних сум податку на додану вартість є: придбання позивачем товарів (робіт); використання зазначених товарів та робіт у межах господарської діяльності; сплата чи нарахування сум податку на додану вартість у звязку з таким придбанням, з врахуванням рівня звичайних цін.

Відповідно до п. 198.1 ст. 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України ) та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;

г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Пунктом 198.2 ст. 198 цього Кодексу визначено, що датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше:

- дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг;

- дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Відповідно до п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу). У разі якщо на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, які попередньо віднесені до податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до закону.

Податкова накладна виписується на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс) (пункт 201.7 статті 201 Податкового кодексу України).

Згідно п. 201.8 ст. 201 Податкового кодексу України право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку в порядку, передбаченому статтею 183 цього Кодексу.

Податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту (абз. 1 п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України).

Підставою для нарахування податкового кредиту, відповідно до підпункту абз. 1 п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України є податкова накладна, яка видається платником податку, який поставляє товари (послуги), на вимогу їх отримувача.

Таким чином, в силу наведених норм Податкового кодексу України підставою для формування податкового кредиту є наявність у платника податку покупця належним чином оформленої податкової накладної, виданої особою, яка зареєстрована платником податку на додану вартість.

Наведені законодавчі приписи визначають лише окремі випадки, за яких неможливе включення витрат по сплаті податку на додану вартість до податкового кредиту звітного періоду, це: не повязаність здійсненої операції з господарською діяльністю, фіктивність операцій, відсутність поставки, та відсутність у платника податків на момент перевірки податкових накладних або видача її особою, яка не є платником ПДВ.

Як встановлено судом, на момент складання податкових накладних, на підставі яких були нараховані спірні суми податкового кредиту, контрагент позивача ПП «Мілен»був зареєстрований як платник податку на додану вартість у встановленому законодавством порядку та мав свідоцтво про реєстрацію платника податку на додану вартість № 100132065 від 04.08.2008 р., що підтверджується копією Свідоцтва про реєстрацію платника податку на додану вартість (а.с. 91).

Згідно листа ДПІ у Подільському районі м. Києва № 2746/9/10-201 від 02.03.2012 вказане свідоцтво було анульоване рішенням ДПІ у Соломянському районі м. Києва від 18.01.2012 року (а.с. 90), тобто на момент здійснення господарських операцій у липні 2011 року вказане свідоцтво було чинним і ПП «Мілен»мало право видавати податкові накладні на кожну поставку робіт.

Подальше анулювання свідоцтва платника податку на додану вартість не позбавляє правового значення податкові накладні, які були видані ПП «Мілен» до прийняття рішення про анулювання свідоцтва платника ПДВ.

За червень 2011 року ПП «Мілен»було подано податкову декларацію з податку на додану вартість, проте податкових зобовязань з податку на додану вартість за червень 2011 року в ній не задекларовано.

Інший контрагент позивача ТОВ «КМСГРУПП»був зареєстрований як платник податку на додану вартість у встановленому законодавством порядку та мав свідоцтво про реєстрацію платника податку на додану вартість № 100305883 від 15.10.2010 р., що підтверджується Свідоцтвом про реєстрацію платника податку на додану вартість.

Анулювання Свідоцтва про реєстрацію платника податку на додану вартість ТОВ «КМСГРУПП»органами державної податкової служби не здійснювалося, тобто на момент здійснення господарських операцій у червні 2011 року вказане свідоцтво було чинним і ТОВ «КМСГРУПП»мало право видавати податкові накладні на кожну поставку робіт.

В свою чергу податкові накладні, на підставі яких позивач формував податковий кредит, та копії яких знаходяться в матеріалах справи, відповідають вимогам встановленим пунктом 201.1 статті 201 Податкового кодексу України та Порядку заповнення податкової накладної, затвердженого наказом ДПА України від 21.12.2010 р. № 969 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 29 грудня 2010 р. за № 1401/18696 стосовно порядку оформлення та підстав їх видачі.

Таким чином, позивачем було дотримано спеціальні вимоги щодо документального підтвердження спірних сум податкового кредиту.

Суд зазначає, що у разі, якщо на час здійснення господарських операцій, за якими податковий орган не визнає обґрунтованим віднесення позивачем до податкового кредиту сум податку на додану вартість, контрагенти були включені до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців, а також мали свідоцтво про реєстрацію платника податку на додану вартість, покупець не може нести відповідальність ні за несплату податків продавцями товарів та робіт, ні за можливу недостовірність відомостей про них, наведених у зазначеному реєстрі, за умови необізнаності щодо неї.

При цьому слід ураховувати вимоги статті 18 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців», згідно з якою відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, були внесені до нього, вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою, доки до них не внесено відповідних змін. Якщо відомості, які підлягають внесенню до цього реєстру, є недостовірними і були внесені до нього, то третя особа може посилатися на них у спорі як на достовірні, за винятком випадків, коли вона знала або могла знати про те, що такі відомості є недостовірними.

Дані з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців підтверджують, що ПП «Мілен»та ТОВ «КМСГРУПП»зареєстровані як юридичні особи Подільською та Соломянською районними у місті Києві державними адміністраціями відповідно (а.с. 43-46).

Як вбачається з даних ЄДР, контрагенти позивача ПП «Мілен»та ТОВ «КМСГРУПП»на момент проведення господарських операцій не були ліквідовані, діяльність їх в установленому законом порядку не була припинена, з ЄДРПОУ підприємства не виключені. Відтак, вказані підприємства не мали дефектів у своєму правовому статусі та мали право укладати правочини та вчиняти інші юридично значимі дії.

За даними витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців від 28 листопада 2011 року № 11879202 до основних видів діяльності ТОВ «Заваллівський графіт»належать «Видобування інших нерудних матеріалів»(код КВЕД 14.50.9). До складу підприємства входить відокремлений підрозділ Заваллівська філія ТОВ «Заваллівський графіт»з місцезнаходженням у Кіровоградській області, Гайворонському районі, смт. Завалля, вул. Лермонтова, 2.

Судом встановлено, що виконані ПП «Мілен»роботи та придбані у ТОВ «КМСГРУПП»замовлялися позивачем з метою використання в подальшій господарській діяльності та були використані у такій діяльності з метою поліпшення стану приміщень, розташованих у смт. Завалля Гайворонського району Кіровоградської області, придбаних позивачем за договорами купівлі-продажу, укладених з ТОВ «Національний центр з розвитку атомної енергетики»від 04.11.2010 р.

Придбані у ТОВ «КМСГРУПП»матеріали (продукція металопрокату) були використані позивачем з метою ремонту обладнання, що використовується при здійснені видобування нерудних матеріалів, що підтверджується Планом виконання ремонтних робіт та замовленнями-калькуляціями, які наявні в матеріалах справи.

Крім того, на запит суду Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у м. Києві було надано копію ліцензії на виконання будівельних робіт серії АВ № 459099 від 21.04.2009р. строком дії до 21.04.2012 р., яка видавалась ТОВ Мілен (а.с. 137), що свідчить про наявність у контрагента позивача спеціальної правосубєктності, що необхідна для здійснення певного виду господарської діяльності виконання будівельних робіт.

Таким чином, дослідивши первинні документи та документи бухгалтерської звітності ТОВ «Заваллівський графіт», судом встановлено фактичне отримання продукції та робіт позивачем та подальше їх використання у власній господарській діяльності, направленій на отримання прибутку.

Викладені вище обставини справи в їх сукупності дають підстави для висновку, що господарські операції позивача з ПП «Мілен»та ТОВ «КМСГРУПП»є реальними та підтверджуються необхідними документами, а роботи (послуги), що придбавалися позивачем у вказаних підприємств, отримувались з метою використання та були використані позивачем у власній господарській діяльності, що є свідченням добросовісності позивача при здійсненні вказаних операцій.

В інформаційному листі від 20 липня 2010 року №1112/11/13-10 «Проблемні питання застосування законодавства у справах за участю органів державної податкової служби»Вищий адміністративний суд України зазначив: «…у чинному законодавстві України відсутнє визначення поняття «добросовісний платник податків». Так само законодавство не містить певних критеріїв добросовісності платника податків. Водночас, слід визнати обґрунтованим застосування на практиці цього підходу, оскільки подібне розмежування платників податків дозволяє індивідуалізувати юридичну відповідальність особи та забезпечити дотримання правопорядку у галузі оподаткування навіть за наявності певних прогалин у законодавстві.

У разі, якщо дії платника податку свідчать про його добросовісність, а вчинені ним господарські операції не викликають сумніву у їх реальності та відповідності дійсному економічному змісту, для підтвердження права на податковий кредит та/або бюджетне відшкодування достатньо наявності належним чином оформлених документів, зокрема, податкових накладних. Прикладом подібного підходу Верховного Суду України є, зокрема, Постанова від 9 вересня 2008 року (реєстраційний номер судового рішення в ЄДРСР 2362425)».

Суд вважає за необхідне підкреслити, що порушення контрагентами позивача чи його постачальниками вимог податкового законодавства та дисципліни складання первинних документів, а також податкової звітності не може слугувати підставою для зменшення добросовісному субєкту господарювання суми податкового кредиту з податку на додану вартість та, відповідно, розміру бюджетного відшкодування.

Крім цього, необхідно зазначити, що і практика Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст.17 Закону України „Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини є джерелом права, свідчить про те, якщо державні органи мають інформацію про зловживання в системі оподаткування конкретною компанією, вони повинні застосовувати відповідні заходи саме до цього субєкту, а не розповсюджувати негативні наслідки на інших осіб при відсутності зловживання з їх боку (Рішення Європейського суду з прав людини від 09.01.2007р. у справі „Інтерсплав проти України).

Податковий орган не надав жодних доказів на підтвердження того, що позивач, як платник податку, діяв без належної обачності й обережності і йому було відомо про можливі порушення, які допускали його контрагенти, або що самостійною діловою метою здійснення господарських операцій з даним підприємствами було одержання позивачем податкової вигоди.

На підтвердження необґрунтованості заявленого позивачем розміру бюджетного відшкодування у податковій декларації з податку на додану вартість за серпень 2011 року, відповідачем жодних доказів суду не надано.

В свою чергу позивачем надано суду первинні документи, що стосуються господарських операцій за участю ПП «Мілен»та ТОВ «КМСГРУПП», які фактично підтверджують реальне здійснення правочину і досягнення позивачем законної мети їх здійснення придбання на підставі цивільно-правових договорів товарів та робіт, які в подальшому було використано при здійсненні господарської статутної діяльності позивача, направленої на отримання прибутку.

На переконання суду, припущення відповідача, викладені ним в Акті перевірки, не можуть бути самостійною підставою для зменшення позивачеві суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість у розмірі 95 697,00 грн. та нарахування штрафних (фінансових) санкцій в розмірі 23 924,25 грн. за порушення вимог податкового законодавства.

Суд враховує, що позивачем допущено арифметично-логічну помилку в поданій податковій звітності, у звязку з чим сума заявленого бюджетного відшкодування податку на додану вартість ТОВ «Заваллівський графіт», визначена податковою декларацією з податку на додану вартість за серпень 2011 року підлягає зменшенню на 416,00 грн. з одночасним накладенням штрафу в розмірі 104,00 грн.

Отже, ТОВ «Заваллівський графіт» правомірно заявлено суму бюджетного відшкодування податку на додану вартість за серпень 2011 року на суму 95 282,00 грн., а висновок Акта перевірки про порушення позивачем пункту 198.6 ст. 198 та пункту 200.4 ст. 200 Податкового кодексу України є помилковим, відтак податкове повідомлення-рішення № /0 від 25 жовтня 2011 року в частині зменшення бюджетного відшкодування на суму 95 282,00 грн. та нарахування штрафних санкцій в сумі 23 820,50 грн. є протиправним та підлягає скасуванню в цій частині.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною першою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

На думку Окружного адміністративного суду міста Києва, ДПІ у Шевченківському районі м. Києва не доведена правомірність та обґрунтованість прийняття спірного податкового повідомлення-рішення з урахуванням вимог встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, адміністративний позов ТОВ «Заваллівський графіт»підлягає задоволенню.

Відповідно до частини першої статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є субєктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).

Керуючись вимогами ст.ст. 69-71, 94, 160-163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва

П О С Т А Н О В И В:

1. Адміністративний позов задовольнити повністю.

2. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Шевченківському районі міста Києва № /0 від 25 жовтня 2011 року в частині зменшення бюджетного відшкодування в сумі 95 282,00 грн. та нарахування штрафних санкцій в сумі 23 820,50 грн.

3. Присудити з Державного бюджету України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Заваллівський графіт»судові витрати у розмірі 28,23 грн. (двадцять вісім гривень двадцять три копійки).

Покласти на відповідний підрозділ Державної казначейської служби України виконання постанови суду в частині стягнення судових витрат за рахунок бюджетних асигнувань Державної податкової інспекції у Шевченківському районі міста Києва.

Постанова набирає законної сили відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання апеляційної скарги до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Патратій О.В.

Повний текст постанови складено та підписано 26 березня 2012 року.