Справа № 820/4856/16
Суддя: Зінченко А.В.
Дата ухвалення: 2016-11-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

09 листопада 2016 р. № 820/4856/16

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді - Зінченка А.В.,

при секретарі судового засідання - Абоян І.І.

за участю:

позивача - ОСОБА_1

представника відповідача - Сафронової К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Харківській області про визнання незаконним та скасування наказу, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з зазначеним адміністративним позовом, у якому просить суд визнати незаконним та скасувати наказ про накладення дисциплінарних стягнень на працівників Київського ВП ГУНП в Харківській області про оголошення догани № 661від 29.08.2016 року у відношенні ОСОБА_1.

У судовому засіданні позивач заявлений позов підтримав у повному обсязі, просив позовні вимоги задовольнити. В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначив, що оскаржуваний наказ винесений відповідачем необґрунтовано та передчасно, без дослідження усіх обставин. Службове розслідування на підставі, якого винесено оскаржуваний наказ проведено без дотримання вимог Закону України «Про дисциплінарний статут органів внутрішніх справ» та Інструкції про проведення службового розслідування, затвердженої наказом МВС від 12.03.2013 року № 230.

Представник відповідача у судовому засіданні адміністративний позов не визнала, просила позовні вимоги залишити без задоволення, зазначивши, що обставини звільнення позивача відповідають вимогам законодавства, оскільки під час проведення досудового розслідування ним не вжиті всі передбачених законом заходи для всебічного, повного та неупередженого дослідження обставин справи, необґрунтовано неодноразово змінено кваліфікацію злочину, у зв'язку з чим позивачу оголошено догану. При винесені оскаржуваного наказу відповідач діяв у відповідності до наданих йому повноважень у спосіб, визначений діючим законодавством.

Заслухавши пояснення учасників процесу, пояснення свідка, дослідивши долучені до матеріалів справи документи, суд встановив наступні обставини, перевіривши оскаржуване рішення відповідача на відповідність положенням ч.3 ст. 2 КАС України суд зазначає наступне.

Судовим розглядом встановлено, що позивач, ОСОБА_1, проходить службу на посаді слідчого у Київському ВП ГУ НП в Харківській області.

Закон України «Про Національну поліцію» визначає правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України.

Відповідно до статті 1 Закону Національна поліція України (далі - поліція) - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.

Згідно ст. 7 Закону України «Про Національну поліцію» під час виконання своїх завдань поліція забезпечує дотримання прав і свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, а також міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, і сприяє їх реалізації. Обмеження прав і свобод людини допускається виключно на підставах та в порядку, визначених Конституцією і законами України, за нагальної необхідності і в обсязі, необхідному для виконання завдань поліції.

Відповідно до ст. 18, 19 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський зобов'язаний в т.ч.: неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; професійно виконувати свої службові обов'язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов'язків, наказів керівництва. Поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову та дисциплінарну відповідальність згідно до закону у разі вчинення протиправних діянь. Підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом.

Згідно до п. 9 Закону України від 23.12.2015 року № 901-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв'язку з прийняттям Закону України «Про Національну поліцію» до набрання чинності Законом України «Про Дисциплінарний статут Національної поліції» поширено на поліцейських дію Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, затвердженого Законом України «Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України» від 22.04.2006 року № 3460-ІV (із наступними змінами).

Відповідно до ст. 1 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, затвердженого Законом України від 22 лютого 2006 року №3460-ІУ, (далі по тексту - Статут) службова дисципліна - дотримання особами рядового і начальницького складу Конституції і законів України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів та інших нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, підпорядкованих йому органів і підрозділів та Присяги працівника органів внутрішніх справ України.

Поняття дисциплінарного проступку визначене статтею 2 Статуту, згідно якої дисциплінарний проступок - невиконання чи неналежне виконання особою рядового або начальницького складу службової дисципліни.

За приписами п.3 ст. 12 Статуту на осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ за порушення службової дисципліни може накладатися такий вид дисциплінарного стягнення як догана. Порядок накладення дисциплінарних стягнень визначений статтею 14 Статуту.

Так, згідно ч.ч. 1, 2 ст. 14 Статуту з метою з'ясування всіх обставин дисциплінарного проступку, учиненого особою рядового або начальницького складу, начальник призначає службове розслідування. Службове розслідування має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення начальником. У разі необхідності цей термін може бути продовжено начальником, який призначив службове розслідування, або старшим прямим начальником, але не більш як на один місяць.

Відповідно до ч.ч. 9, 10 ст. 14 Статуту за кожне порушення службової дисципліни накладається лише одне дисциплінарне стягнення. У разі порушення службової дисципліни кількома особами дисциплінарне стягнення накладається на кожного окремо. При визначенні виду дисциплінарного стягнення мають враховуватися тяжкість проступку, обставини, за яких його скоєно, заподіяна шкода, попередня поведінка особи та визнання нею своєї вини, її ставлення до виконання службових обов'язків, рівень кваліфікації тощо.

Пунктом 3.1. Порядку проведення службового розслідування, затвердженого наказом МВС України від 12.03.2014 року № 230, визначено, що начальник Головного слідчого управління МВС має право призначати службові розслідування за фактами порушення слідчими вимог кримінального процесуального законодавства.

Матеріалами справи підтверджено, що на підставі рапорту т.в.о начальника Київського ПВ від 06.08.2016 року наказом начальника ГУНП в Харківській області від 12.08.2016 року №805 відносно позивача призначено службове розслідування за фактом неналежного досудового розслідування по кримінальному провадженню № 0002714 від 20.04.2016 року за ч.1 ст. 115 КК України (а.с.39-40)

За результатами проведеного службового розслідування наказом т.в.о. начальника поліції від 29.08.2016 року №661 «Про накладення дисциплінарних стягнень на працівників СВ Київського ВП ГУНП в Харківській області» позивачеві оголошено догану (а.с.7)

Судовим розглядом також встановлено, що 20.04.2016 року до ЄРП за № 0002714 внесено відомості за фактом вчинення ОСОБА_4 кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.1 ст.115 КК України та 21.04.2016 року ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні злочину за ст.115 ч.1 КК України.

Постановою начальника СВ Київського ВП ГУНП в Харківській області від 20.04.2016 року відповідно до положень ст.ст.38-39, 110 КПК України по вказаному кримінальному провадженню створено слідчу групу до складу якої включено позивача.

Судом встановлено, що 21.04.2016 року гр. ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.115 КК України.

05.08.2016 року позивачем за погодженням з відповідним прокурором змінено повідомлення про підозру, яким дії підозрюваної перекваліфіковані з ч.1 ст.115 КК України на ч.2 ст.121 КК України, повідомлено підозрювану та її адвоката про завершення досудового розслідування і відкриття матеріалів кримінального провадження. (а.с.51)

17.08.2016 року підозрюваній ОСОБА_4 в присутності захисника вручено письмове повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри за ознаками кримінального злочину, передбаченого ч.1 ст.115 КК України.

Суд зазначає, що відповідно до положень ч.ч.1,2 ст.219 КПК України досудове розслідування повинно бути закінчено: протягом двох місяців з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину. Строк досудового розслідування може бути продовжений, при цьому загальний строк досудового розслідування не може перевищувати: шести місяців із дня повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину невеликої або середньої тяжкості.

Із долучених до матеріалів справи документів, судом встановлено, що 13.06.2016 року Харківською місцевою прокуратурою № 2 строки досудового розслідування продовжено до трьох місяців (до 20.07.2016 року) та постановою слідчого судді від 16.06.2016 року підозрюваній по справі продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. 14.07.2016 року та 15.08.2016 року Харківською місцевою прокуратурою № 2 строки досудового розслідування було продовжено до чотирьох місяців (до 20.08.2016 року) та до п'яти місяців (до 20.09.2016 року) відповідно.

В судовому засіданні як на одну з підстав скасування оскарженого наказу позивач послався на те, що він неодноразово звертався до процесуального керівника прокуратури стосовно закінчення досудового провадження по справі та ознайомлення сторін з матеріалами справи в порядку ст. 290 КПК України та направлення справи до суду з обвинувальним висновком відповідно до вимог ст. 291 КПК України. Проте процесуальний керівник не надавав на це згоди, мотивуючи це необхідністю перекваліфікації дій підозрюваної з ч.1 ст.115 КК України на ч.2 ст.121 КК України. Після чого його в органах прокуратури ігнорували, тому ним прийняте рішення про продовження строків досудового розслідування.

Суд критично ставиться до зазначених обставин, оскільки відповідно до ч.ч. 3,4 ст.40 КПК України слідчий зобов'язаний виконувати доручення та вказівки прокурора, які надаються у письмовій формі; невиконання слідчим законних вказівок та доручень прокурора, наданих у порядку, передбаченому цим Кодексом, тягне за собою передбачену законом відповідальність. У випадках відмови прокурора у погодженні клопотання слідчого до слідчого судді про застосування заходів забезпечення кримінального провадження, проведення слідчих (розшукових) дій чи негласних слідчих (розшукових) дій слідчий має право звернутися до керівника органу досудового розслідування, який після вивчення клопотання за необхідності ініціює розгляд питань, порушених у ньому, перед прокурором вищого рівня, який протягом трьох днів погоджує відповідне клопотання або відмовляє у його погодженні.

В судове засідання позивачем не надано доказів вчинення будь-яких дій щодо вимоги надання з 22.07.2016 року письмових вказівок процесуальним керівництвом щодо відмови або погодження в ознайомленні з матеріалами провадження, відповідно до ст. 290 КПК України та зміни кваліфікації кримінального провадження чи оскарження бездіяльності органів прокуратури в порядку, визначеному ст..ст.311-312 КПК України.

Частиною 7 ст.290 КПК України передбачено, що про відкриття сторонами кримінального провадження матеріалів прокурор або слідчий за його дорученням повідомляє потерпілого, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, після чого останній має право ознайомитися з ними за правилами, викладеними в цій статті.

Як вбачається з наданих суду матеріалів, 05.08.2016 підозрюваній оголошено про закінчення досудового слідства у кримінальному провадженні та розпочато виконання вимог ст.290 КПК України.

Згідно протоколу про надання доступу до матеріалів досудового розслідування від 05.08.2016 року ознайомлення з матеріалами кримінального провадження, ознайомлення з даними матеріалами кримінального провадження підозрюваною та її захисником фактично розпочалось цього ж дня (протягом 30 хв. ознайомилися з 10-ма листами т.1 кримінальної справи).

Суд зазначає, що відповідно до вимог ч.10 ст.290 КПК України, сторонам кримінального провадження, потерпілому надається достатній час для ознайомлення з матеріалами, до яких їм надано доступ. У разі зволікання при ознайомленні з матеріалами, до яких надано доступ, слідчий суддя за клопотанням сторони кримінального провадження з урахуванням обсягу, складності матеріалів та умов доступу до них зобов'язаний встановити строк для ознайомлення з матеріалами, після спливу якого сторона кримінального провадження або потерпілий вважаються такими, що реалізували своє право на доступ до матеріалів.

Згідно рішення Конституційного Суду України від 18.01.2012 року по справі №1-4/2012, ознайомлення обвинуваченого чи його захисника з матеріалами справи є елементом кримінального судочинства і його порядок відповідно до пункту 14 частини першої статті 92 Конституції України визначається законами України. Відтак право на таке ознайомлення не є абсолютним. Розумні строки при ознайомленні обвинуваченого і захисника з матеріалами завершеного розслідування повинні визначатися в кожній справі залежно від обсягу матеріалів справи та їх складності, кількості обвинувачених, дій або бездіяльності (поведінки) обвинуваченого чи його захисника та незалежних від волі обвинуваченого чи його захисника чинників.

Із долучених до матеріалів справи заяв підозрюваної ОСОБА_5 від 06.08.2016 року та від 08.08.2016 року, протоколу про надання доступу до матеріалів досудового розслідування від 05.08.2016 року судом встановлено, що остання відмовлялася від ознайомлення з матеріалами справи за відсутності адвоката, який до 15.08.2016 перебував у відпустці, що вказує на зволікання при ознайомленні з матеріалами справи.

Проте в судове засідання позивачем не надано доказів на підтвердження застосування положень ч.10 ст.290 КПК України, як не надано доказів на підтвердження того, що підозрюваній по справі та її захиснику матеріали кримінального провадження надавалися для ознайомлення після 15.08.2016 року.

Суд також звертає увагу на те, що відповідно до ч.ч. 10-15, 17 ст. 14 Дисциплінарного статуту ОВС України при визначенні виду дисциплінарного стягнення мають враховуватися тяжкість проступку, обставини, за яких його скоєно, заподіяна шкода, попередня поведінка особи та визнання нею своєї вини, її ставлення до виконання службових обов'язків, рівень кваліфікації тощо. У разі вчинення незначного порушення службової дисципліни начальник може обмежитись усним попередженням особи рядового або начальницького складу щодо необхідності суворого додержання службової дисципліни.

Матеріалами службового розслідування підтверджено, що стан досудового розслідування по деяким кримінальним провадженням, які перебували у провадженні позивача визнавалися такими, що потребують негайного покращення, а позивач неодноразово попереджався про неухильне дотримання вимог кримінально-процесуального законодавств під час проведення досудового розслідування у кримінальних провадженнях (а.с.48-49).

Згідно ч. 1 ст. 9 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 2 КАС України встановлено, що завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Вирішуючи спір, суд бере до уваги, що відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Відповідачем в судовому засіданні доведено обґрунтованість та правомірність оскаржуваного наказу, а отже при зазначених обставинах, суд вважає вимоги позивача такими, що не підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 9, 11, 71, 159-163, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Харківській області про визнання незаконним та скасування наказу - відмовити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд шляхом подачі в 10-ти денний строк з дня отримання копії постанови апеляційної скарги.

Постанова в повному обсязі виготовлена 21 листопада 2016 року.

Суддя А.В. Зінченко