Справа № 816/773/16
Суддя: Калитка О.М.
Дата ухвалення: 2016-11-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 листопада 2016 р.Справа № 816/773/16
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Калитки О. М.

Суддів: Калиновського В.А. , Кононенко З.О.

за участю секретаря судового засідання Струкової Н.В.,

за участю представника відповідача Дяк Ю.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Міністерства охорони здоров'я України на постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 22.08.2016р. по справі № 816/773/16

за позовом ОСОБА_2

до Міністерства охорони здоров'я України

про визнання незаконним та скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення заробітної плати,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, ОСОБА_2, звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Міністерства охорони здоров'я України, в якому просив суд визнати незаконним та скасувати наказ від 01 квітня 2016 року № 133-к про звільнення з посади, поновити на посаді головного спеціаліста відділу контролю якості медичної допомоги Управління ліцензування та якості медичної допомоги, стягнути заробітну плату за вимушений прогул у розмірі 6133,14 грн.

В обґрунтування позову позивач посилався на те, що наказом відповідача від 01 квітня 2016 року № 133-к ОСОБА_2 незаконно звільнено з посади головного спеціаліста відділу контролю якості медичної допомоги Управління ліцензування та якості медичної допомоги Міністерства охорони здоров'я України. Ознайомлення з наказом відбулося лише 04 травня 2016 року. При цьому зауважив, що наказ про поновлення його на посаді від 12 березня 2016 року № 87-к не було прийнято на дату його винесення і про необхідність приступити до роботи від був повідомлений лише 01 квітня 2016 року.

Постановою Полтавського окружного адміністративного суду від 22.08.2016 року у справі № 816/773/16 адміністративний позов ОСОБА_2 до Міністерства охорони здоров'я України про визнання незаконним та скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення заробітної плати - задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано наказ Міністерства охорони здоров'я України від 01 квітня 2016 року № 133-к про звільнення ОСОБА_2 з посади головного спеціаліста відділу контролю якості медичної допомоги Управління ліцензування та якості медичної допомоги Міністерства охорони здоров'я України.

Поновлено ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, мешкає по АДРЕСА_1) на посаді головного спеціаліста відділу контролю якості медичної допомоги Управління ліцензування та якості медичної допомоги Міністерства охорони здоров'я України з 04 квітня 2016 року.

Зобов'язано Міністерство охорони здоров'я України (, вул. М.Грушевського, 7, м. Київ, 01601) нарахувати ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, мешкає по АДРЕСА_1) середній заробіток за час вимушеного прогулу з 12 березня 2016 року по дату поновлення, та стягнути з Міністерства охорони здоров'я України (, вул. М. Грушевського, 7, м. Київ, 01601) на користь ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, мешкає по АДРЕСА_1) середній заробіток за час вимушеного прогулу з урахуванням здійснених оплат та листків непрацездатності за період з 12 березня 2016 року по дату поновлення.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Відповідач не погодився із рішенням суду та подав апеляційну скаргу, в якій зазначив, що рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, просив суд скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог.

Представник відповідача в судовому засіданні судовому засіданні вимоги апеляційної скарги підтримав, просив суд скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог.

Позивач в судове засідання не з'явився, був повідомлений належним чином про дату, час та місце судового розгляду справи, причин неявки не повідомив.

Заслухавши суддю-доповідача, представника відповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги відповідно до ст. 195 Кодексу адміністративного судочинства України, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та знайшло своє підтвердження під час апеляційного розгляду, ОСОБА_2 проходив службу в органах МОЗ України з 01 жовтня 2013 року.

На підставі наказу МОЗ України від 07 вересня 2015 року № 373-к ОСОБА_2, головного спеціаліста Відділу з питань якості надання медичної допомоги, звільнено з роботи у МОЗ України у зв'язку зі скороченням посади за п. 1 ст. 40 КЗпП України (а.с.15).

Не погоджуючись зі звільненням, позивач оскаржив його до адміністративного суду.

Постановою Полтавського окружного адміністративного суду від 03 березня 2016 року у справі № 816/4377/15 адміністративний позов ОСОБА_2 до Міністерства охорони здоров'я України задоволено, визнано протиправним та скасовано наказ Міністерства охорони здоров'я України від 07 вересня 2015 року № 373-к «Про звільнення ОСОБА_2». Поновлено ОСОБА_2 на посаді головного спеціаліста відділу з питань надання медичної допомоги у Міністерстві охорони здоров'я України з 09 вересня 2015 року. Стягнуто з Міністерства охорони здоров'я України середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 09 вересня 2015 року по 03 березня 2016 року у розмірі 19657,50 грн з відповідним відрахуванням обов'язкових платежів до бюджету та спеціальних фондів. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Наказом МОЗ України від 12 березня 2016 року № 87-к ОСОБА_2 поновлено на посаді головного спеціаліста Відділу з питань якості надання медичної допомоги (а.с. 14). У зв'язку зі зміною організації структури та штатного розпису Міністерства охорони здоров'я України, переведено головного спеціаліста Відділу з питань якості надання медичної допомоги ОСОБА_2 на посаду головного спеціаліста відділу контролю якості медичної допомоги Управління ліцензування та якості медичної допомоги.

Як встановлено матеріалами справи, посадовими особами МОЗ України складено: 12 березня 2016 року доповідну записку про відсутність ОСОБА_2 на робочому місці, без поважних причин, протягом усього робочого дня (а.с. 86), 12 березня 2016 року акт № 1 про відсутність ОСОБА_2 на робочому місці з 09.00 год до 18.00 год (а.с. 97), 18 березня 2016 року акт № 2 про відсутність на робочому місці з 14 березня 2016 року по 18 березня 2016 року (а.с. 98), 25 березня 2016 року акт № 3 про відсутність на роботі з 21 березня 2016 року по 25 березня 2016 року (а.с. 99), 31 березня 2016 року акт № 4 про відсутність ОСОБА_2 з 28 березня 2016 року по 31 березня 2016 року (а.с. 100).

На підставі наказу МОЗ України від 01 квітня 2016 року № 133-к ОСОБА_2 звільнено з посади головного спеціаліста відділу контролю якості медичної допомоги Управління ліцензування та якості медичної допомоги у зв'язку з відсутністю на роботі без поважних причин відповідно до п. 4 ст. 40 КЗпП України (а.с. 85).

Як зазначив в своєму адміністративному позові позивач, він 01 квітня 2016 року з'явився на роботу та був ознайомлений з наказом відповідача від 12 березня 2016 року № 87-к про поновлення на роботі, а також написав пояснення про причини відсутності на робочому місці. Зі змісту цих письмових пояснень, наявних в матеріалах справи, встановлено наступне.

Про те, що позов ОСОБА_2 до Міністерства охорони здоров'я України щодо скасування наказу від 08.09.2015 № 373-к про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку було задоволено, позивач дізнався 18 березня 2016 року, коли отримав на руки постанову від 03 березня 2016 року у справі № 816/4377/15 в Полтавському окружному адміністративному суді. В той же день цінним листом з описом він направив кур'єром Міністру охорони здоров'я України разом з копією постанови заяву з проханням виконати рішення суду (а.с. 13). В заяві позивач також просив повідомити про виконання постанови за вказані ним адресою і телефоном.

Як з'ясовано судом першої інстанції, у понеділок 21 березня 2016 року о 09:00 він особисто прибув до МОЗ України, де надав аналогічну заяву з проханням виконати постанову суду. Пробувши в Києві 3 дні, до виконання посадових обов'язків ОСОБА_2 не допустили, у зв'язку з чим позивач був змушений звернутися до Полтавського окружного адміністративного суду за виконавчим листом. В цей же період він спілкувався по телефону з працівниками відділу кадрів МОЗ України, де йому відповідали, що документи про поновлення ще не надійшли і не роглядалися. Як тільки ці документи надійдуть, обіцяли повідомити.

Виконавчий лист по справі ОСОБА_2 отримав 25 березня 2016 року в суді. Тоді ж виконавчий лист разом із заявою він направив до ВДВС Печерського РУЮ м. Києва цінним листом з описом вкладення (а.с. 17-18).

Згідно пояснень позивача, 31 березня 2016 року ОСОБА_2 зателефонував начальник відділу керівних кадрів та державної служби Управління роботи з персоналом та внутрішньої безпеки ОСОБА_4 та повідомив, що заява позивача розглянута керівництвом, рішення суду буде виконано. Запропоновано також прибути 01 квітня 2016 року у МОЗ України, що і зробив позивач. В той же час, станом на 01 квітня 2016 року рішення суду не було виконано, виплата коштів не здійснена. Окрім того, в цей же день позивача було ознайомлено з наказом від 12 березня 2016 року № 87-к про поновлення ОСОБА_2 на посаді головного спеціаліста Відділу з питань якості надання медичної допомоги.

З письмових заперечень відповідача з'ясовано, що вперше про результати розгляду Полтавським окружним адміністративним судом справи №816/4377/15 за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Міністерства охорони здоров'я України про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку було отримано представником відповідача Дяк Ю.М. в телефонному режимі від працівника суду.

Повний текст постанови по вищевказаній справі надійшов до МОЗ України 23 березня 2016 року (а.с. 144).

Згідно положень пунктів 2, 3 частини першої статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України негайно виконуються постанови суду про присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць та поновлення на посаді у відносинах публічної служби.

Відповідно до положень частини другої статті 257 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою його виконання.

На підставі зазначеного, 10 березня 2016 року службовою запискою в.о. директора Департаменту правового забезпечення діяльності Міністерства № 14.02-03/188 про зазначене судове рішення було поінформовано першого заступника Міністра охорони здоров'я України О.С. Павленко та отримано резолюцію «Згодна. ОСОБА_4. Прошу підготувати наказ. 10.03.2016» (а.с. 83).

На підставі резолюції, з метою виконання постанови Полтавського окружного адміністративного суду від 03 березня 2016 року у справі № 816/4377/15 було видано наказ від 12 березня 2016 року № 87-к «Про поновлення на роботі» (а.с. 84).

Також, з письмових заперечень відповідача встановлено, що позивач вперше з'явився у МОЗ України лише 01 квітня 2016 року, коли його і було ознайомлено з наказом про поновлення на роботі від 12.03.2016 № 87-к, про це свідчить підпис ОСОБА_2 в наказі (а.с. 84, зворот).

Як вказав в письмових поясненнях відповідач, ОСОБА_2 отримав копію постанови Полтавського окружного адміністративного суду по справі №816/437715 18 березня 2016 року, а на роботу з'явився лише 01 квітня 2016 року. Факт відсутності позивача на робочому місці підтверджуються складеними посадовими особами Міністерства охорони здоров'я України вищевказаними актами, доповідною запискою, а також табелями обліку робочого часу (а.с. 108-110), журналом обліку робочого часу співробітників Департаменту з питань якості медичної та фармацевтичної допомоги (а.с. 116-123).

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що Міністерством охорони здоров'я України порушено порядок розірвання трудового договору.

Колегія суддів погоджується з таким висновком виходячи з наступного.

За змістом ст. 139 КЗпП України одним із обов'язків працівника є дотримання трудової дисципліни, що включає в себе додержання встановленого режиму роботи та використання робочого часу для продуктивної праці.

Пунктом 4 статті 40 КЗпП України встановлено, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом, зокрема, у випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

Згідно ч. 1 ст. 149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення.

Як вбачається з матеріалів справи, постанову суду про поновлення на роботі ОСОБА_2 винесено Полтавським окружним адміністративним судом 03 березня 2016 року, а наказ про поновлення на роботі № 87-к постановлено 12 березня 2016 року, тобто вже зі сплином 8 календарних днів, що суперечить ст. 235 КЗпП України - рішення суду про поновлення на роботі підлягає негайному виконанню.

Крім того, в матеріалах справи відсутні докази повідомлення позивача про поновлення на посаді згідно наказу від 12 березня 2016 року № 87-к відповідачем, а отже, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що, у відповідача не було правових підстав для складання актів про фактичну відсутність на робочому місці ОСОБА_2

Матеріали справи також не містять доказів на підтвердження надіслання відповідачем копії наказу до державної виконавчої служби на підтвердження факту виконання рішення суду.

З пояснень позивача встановлено, що після ознайомлення 01 квітня 2016 року з наказом про поновлення його на роботі від 12 березня 2016 року № 87-к, він весь день знаходився на робочому місці, з наказом про звільнення його ніхто не ознайомив, що вказує на фактичну відсутність наказу станом на 01 квітня 2016 року, ненаданням відповідачем розрахунку в день звільнення.

З 04 квітня 2016 року по 30 квітня 2016 року позивач перебував на лікарняному, про що надіслав роботодавцю цінного листа від 27 квітня 2016 року (а.с. 104-106), до якого додав оригінали листків непрацездатності АГЧ № 115758 від 11 квітня 2016 року та АГЮ № 860870 від 04 квітня 2016 року.

В перший робочий день після виходу з лікарняного 04 травня 2016 року позивача було ознайомлено з наказом № 133-к від 01 квітня 2016 року про звільнення у зв'язку з відсутністю на роботі без поважних причин відповідно до п. 4 ст. 40 КЗпП України (а.с. 85). За 01 квітня 2016 року відповідач сплатив ОСОБА_2 15 квітня 2016 року заробітну плату в розмірі 157,26 грн.

Згідно з ч.1 ст. 43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 статті 40 і пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, крім випадків, коли розірвання трудового договору із зазначених підстав здійснюється з прокурором, поліцейським і працівником Національної поліції, Служби безпеки України, Державного бюро розслідувань України, Національного антикорупційного бюро України чи органу, що здійснює контроль за додержанням податкового законодавства.

Відповідно до ч.3 ст. 43 КЗпП України подання власника або уповноваженого ним органу має розглядатися у присутності працівника, на якого воно внесено. Розгляд подання у разі відсутності працівника допускається лише за його письмовою заявою. За бажанням працівника від його імені може виступати інша особа, у тому числі адвокат. Якщо працівник або його представник не з'явився на засідання, розгляд заяви відкладається до наступного засідання у межах строку, визначеного частиною другою цієї статті. У разі повторної неявки працівника (його представника) без поважних причин подання може розглядатися за його відсутності.

Власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу (ст. 47 КЗпП України).

У разі звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу він зобов'язаний також у день звільнення видати йому копію наказу про звільнення з роботи. В інших випадках звільнення копія наказу видається на вимогу працівника.

Як з'ясовано з матеріалів справи, листом від 01 квітня 2016 року № 11.02-21-27 Міністр охорони здоров'я України звернувся до первинної профспілкової організації МОЗ України з проханням погодити звільнення головного спеціаліста відділу контролю якості медичної допомоги Управління ліцензування та якості медичної допомоги МОЗ України ОСОБА_2 відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, відсутність на роботі без поважних причин в період з 12 березня 2016 року по 31 березня 2016 року (а.с. 94).

Згідно протоколу № 4 від 01 квітня 2016 року на засіданні профспілкового комітету Первинної профспілкової організації МОЗ України (а.с. 130-131) було розглянуто звернення Міністра охорони здоров'я України, постановлено погодити звільнення ОСОБА_2 відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України у зв'язку з відсутністю на роботі без поважних причин в період з 12 березня 2016 року по 31 березня 2016 року.

Разом з тим, в матеріалах справи відсутні дані щодо повідомлення позивача про дату, час та місце розгляду подання про звільнення.

Відповідно до частини 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Як вбачається з ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що наказ МОЗ України від 01 квітня 2016 року № 133-к про звільнення ОСОБА_2В з посади головного спеціаліста відділу контролю якості медичної допомоги Управління ліцензування та якості медичної допомоги у зв'язку з відсутністю на роботі без поважних причин є неправомірним та таким, що не ґрунтується на реальних обставинах справи, а тому підлягає скасуванню.

Громадянам згідно зі статтею 43 Конституції України гарантується захист від незаконного звільнення.

Згідно ч. 1 ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що ОСОБА_2 підлягає поновленню на тій посаді, з якої був звільнений - головний спеціаліст відділу контролю якості медичної допомоги Управління ліцензування та якості медичної допомоги.

Статтею 159 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Враховуючи вище викладене, колегія суддів приходить до висновку, що постанова Полтавського окружного адміністративного суду від 22.08.2016 року у справі № 816/773/16 відповідає вимогам ст. 159 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому підстави для її скасування відсутні.

Доводи апеляційної скарги з наведених вище підстав висновків суду не спростовують.

Відповідно до ч. 1 ст. 200 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову чи ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. 200, п. 1 ч. 1 ст. 205, ст. 206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Міністерства охорони здоров'я України залишити без задоволення.

Постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 22.08.2016р. по справі № 816/773/16 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)Калитка О.М.
Судді(підпис) (підпис) Калиновський В.А. Кононенко З.О.
Повний текст ухвали виготовлений 18.11.2016 р.