Справа № 823/909/16
Суддя: Грибан І.О.
Дата ухвалення: 2016-11-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 823/909/16 Головуючий у 1-й інстанції: Кондрацька Н.М. Суддя-доповідач: Грибан І.О.
У Х В А Л А

Іменем України

17 листопада 2016 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючий-суддя Грибан І.О.

судді Беспалов О.О., Ключкович В.Ю.,

за участі :

секретар с/з Кузик М.А.

розглянув в судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_3 на постанову Придніпровського районного суду м. Черкаси від 22 вересня 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань у м. Черкаси про визнання протиправним рішення та зобов'язання провести перерахунок одноразової допомоги у разі стійкої втрати професійної працездатності,

УСТАНОВИВ:

Позивач звернувся в суд з адміністративним позовом до Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Черкаси, в якому просив:

- визнати протиправним рішення відповідача у формі постанови від 02.12.2015 № 2301/12127/12127.1/10027 про призначення одноразової допомоги в разі втрати професійної працездатності у разі настання права на страхові виплати після 01.01.2015 в сумі 4450,94 грн.;

- зобов'язати Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Черкаси здійснити перерахунок та виплату одноразової допомоги в разі стійкої втрати професійної працездатності у відповідності до ч.2 ст.34 Закону України № 1105 - XIV, що діяла на момент настання страхового випадку станом на 11.12.2014 з дотриманням вимог законодавства про індексацію грошових доходів населення.

Постановою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 22 вересня 2016 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції позивач подав апеляційну скаргу, в якій, вказуючи на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове про задоволення позовних вимог.

Сторони, належним чином повідомлені, в судове засідання на апеляційний розгляд не з'явилися. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення справи, а особиста участь сторін в судовому засіданні - не обов'язкова, колегія суддів у відповідності до ч. 4 ст. 196 КАС України визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи за відсутності сторін.

Згідно ст. 41 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно акту № 4 про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом та акту проведення розслідування нещасного випадку, що стався 11.12.2014, затверджених 16.12.2014 головою правління ПАТ «Азот» зафіксовано нещасний випадок на виробництві.

Висновком Черкаського обласного МСЕК від 24.09.2015 позивачу з 16.09.2015 встановлено 20% втрати професійної працездатності.

Постановою Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань у м. Черкаси від 02.12.2015 № 2301/12127/12127.1/10027 «Про призначення потерпілому одноразової допомоги в разі стійкої втрати професійної працездатності у разі настання права на страхові виплати після 01.01.2015 року» призначено потерпілому ОСОБА_3 одноразову допомогу в разі стійкої втрати професійної працездатності в сумі 4450,94 грн.

Позивач вважаючи протиправним застосування відповідачем при визначення розміру одноразової допомоги в разі стійкої втрати професійної працездатності положень Закону України № 1105 - XIV, що діяла після 01.01.2015 а не редакцію Закону, що була чинною на момент настання страхового випадку станом на 11.12.2014, звернувся з даним позовом в суд.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що право на страхові виплати у позивача виникло після 01.01.2015, а тому відповідачем правомірно застосовано положення Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування».

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам та фактам колегія судді виходить з наступного.

Відповідно до ст. 13 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», що діяв на час настання нещасного випадку з позивачем страховим випадком є нещасний випадок на виробництві або професійне захворювання, що спричинили застрахованому професійно зумовлену фізичну чи психічну травму за обставин, зазначених у статті 14 цього Закону, з настанням яких виникає право застрахованої особи на отримання матеріального забезпечення та/або соціальних послуг.

Зазначеним Законом визначено, що підставою для оплати потерпілому витрат на медичну допомогу, проведення медичної, професійної та соціальної реабілітації, а також страхових виплат є акт розслідування нещасного випадку або акт розслідування професійного захворювання (отруєння) за встановленими формами.

Згідно статті 30 Закону ступінь втрати працездатності потерпілим установлюється МСЕК за участю Фонду соціального страхування від нещасних випадків і визначається у відсотках професійної працездатності, яку мав потерпілий до ушкодження здоров'я. МСЕК установлює обмеження рівня життєдіяльності потерпілого, визначає професію, з якою пов'язане ушкодження здоров'я, причину, час настання та групу інвалідності у зв'язку з ушкодженням здоров'я, а також визначає необхідні види медичної та соціальної допомоги.

Огляд потерпілого проводиться МСЕК за умови подання акта про нещасний випадок на виробництві, акта розслідування професійного захворювання за встановленими формами, висновку спеціалізованого медичного закладу (науково-дослідного інституту профпатології чи його відділення) про професійний характер захворювання, направлення лікувально-профілактичного закладу або роботодавця чи профспілкового органу підприємства, на якому потерпілий одержав травму чи професійне захворювання, або робочого органу виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків, суду чи прокуратури.

Для розгляду справ про страхові виплати до Фонду соціального страхування від нещасних випадків подаються, зокрема: акт розслідування нещасного випадку або акт розслідування професійного захворювання за встановленими формами та (або) висновок МСЕК про ступінь втрати професійної працездатності застрахованого чи копія свідоцтва про його смерть ( ст.35 Закону)

Статтею 36 Закону визначався порядок розгляду справ про страхові виплати.

Так, Фонд соціального страхування від нещасних випадків розглядає справу про страхові виплати на підставі заяви потерпілого або заінтересованої особи за наявності усіх необхідних документів і приймає відповідні рішення у десятиденний строк, не враховуючи дня надходження зазначених документів.

Рішення оформляється постановою, в якій зазначаються дані про осіб, які мають право на страхові виплати, розміри виплат на кожного члена сім'ї та їх строки або обґрунтування відмови у виплатах; до постанови додаються копії необхідних документів.

Одноразова допомога виплачується потерпілому в місячний строк з дня визначення МСЕК стійкої втрати професійної працездатності (стаття 40 Закону).

Частиною 1 статті 34 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» в редакції, що діяла на час нещасного випадку на виробництві визначалося, що у разі стійкої втрати професійної працездатності, встановленої МСЕК, Фонд соціального страхування від нещасних випадків проводить одноразову страхову виплату потерпілому, сума якої визначається із розрахунку середньомісячного заробітку потерпілого за кожний відсоток втрати потерпілим професійної працездатності, але не вище чотирикратного розміру граничної суми заробітної плати (доходу), з якої справляються внески до Фонду.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо реформування загальнообов'язкового державного фонду оплати праці» від 28.12.2014 № 77 - VІІІ цей Закон викладено у новій редакції.

Зокрема, частиною 2 ст.42 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування» визначено, що у разі стійкої втрати професійної працездатності, встановленої МСЕК, Фонд проводить одноразову страхову виплату потерпілому, розмір якої визначається відповідно до ступеня втрати професійної працездатності, виходячи з 17 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на день настання права потерпілого на страхову виплату.

Відповідно до Розділу VII Прикінцевих та перехідних положень цей Закон набрав чинності з 1 січня 2015 року, крім статті 44 цього Закону, яка набирає чинності з 1 липня 2015 року.

Тобто, до 01 січня 2015 розмір одноразової страхової виплати потерпілому на виробництві у разі стійкої втрати професійної працездатності відповідно визначався із розрахунку середньомісячного заробітку потерпілого за кожен відсоток втрати потерпілим професійної працездатності, але не вище чотирикратного розміру граничної суми заробітної плати (доходу), на яку нараховувався єдиний соціальний внесок.

Натомість, з 01.01.2015 розмір одноразової страхової виплати потерпілому на виробництві у разі стійкої втрати професійної працездатності, визначається відповідно до ступеня втрати професійної працездатності, виходячи з 17 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на день настання права потерпілого на страхову виплату.

З матеріалів справи вбачається, що 11.12.2014 з позивачем стався нещасний випадок на виробництві.

Ступень втрати професійної працездатності позивачу як потерпілому від нещасного випадку на виробництві у відсотках відповідно до довідки МСЕК від 24.09.2015 визначено з 16.09.2015.

25.11.2015 позивач звернувся до Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань у м. Черкаси з заявою про призначення страхової виплати у зв'язку з нещасним випадком на виробництві.

При визначенні розміру одноразової страхової виплати позивачу відповідач керувався положеннями ч.2 ст.42 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування» з урахуванням встановлення дати стійкої втрати професійної працездатності - 16.09.2015.

Натомість, положеннями законодавства чинного на час настання нещасного випадку, так і положеннями Закону, що діяв на час звернення до відповідача із заявою про призначення про призначення страхової виплати у зв'язку з нещасним випадком на виробництві, визначалося, що підставою для оплати потерпілому витрат на медичну допомогу, проведення медичної, професійної та соціальної реабілітації, а також страхових виплат є акт розслідування нещасного випадку або акт розслідування професійного захворювання (отруєння) за встановленими формами. Ступінь втрати працездатності потерпілим установлюється МСЕК за участю Фонду і визначається у відсотках професійної працездатності, яку мав потерпілий до ушкодження здоров'я. МСЕК установлює обмеження рівня життєдіяльності потерпілого, визначає професію, з якою пов'язане ушкодження здоров'я, причину, час настання та групу інвалідності у зв'язку з ушкодженням здоров'я, а також необхідні види медичної та соціальної допомоги. Огляд потерпілого проводиться МСЕК за умови подання акта про нещасний випадок на виробництві, акта розслідування професійного захворювання за встановленими формами, висновку спеціалізованого медичного закладу (науково-дослідного інституту профпатології чи його відділення) про професійний характер захворювання, направлення лікувально-профілактичного закладу або роботодавця чи профспілкового органу підприємства, на якому потерпілий одержав травму чи професійне захворювання, або робочого органу виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків, суду чи прокуратури.

Абзацом 2 пункту 3 Положення про медико-соціальну експертизу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03 грудня 2009 року № 1317 (далі - Положення №1317) визначено, що медико-соціальна експертиза потерпілим від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання проводиться після подання акта про нещасний випадок на виробництві, акта розслідування професійного захворювання за встановленими формами, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 25 серпня 2004 року № 1112, висновку спеціалізованого медичного закладу (науково-дослідного інституту професійної патології чи його відділення) про професійний характер захворювання, направлення лікувально-профілактичного закладу охорони здоров'я або роботодавця чи профспілкового органу підприємства, на якому потерпілий одержав травму чи професійне захворювання, або робочого органу виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків, суду чи прокуратури.

Висновки комісії, реабілітаційні заходи, визначені в індивідуальній програмі реабілітації інваліда, обов'язкові для виконання органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування, реабілітаційними підприємствами, установами та організаціями, в яких працює або перебуває інвалід, незалежно від їх відомчої підпорядкованості, типу і форми власності (п.6 Положення).

Пунктом 8 Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.12.2009 № 1317 визначено, що датою встановлення інвалідності та ступеня втрати професійної працездатності потерпілому від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання у відсотках вважається день надходження до комісії документів, зазначених у пункті 3 цього Положення.

Ступінь втрати професійної працездатності працівників (у відсотках), ушкодження здоров'я яких пов'язане з виконанням ними трудових обов'язків, та потреба у медичній і соціальній допомозі визначаються на підставі направлення лікувально-профілактичного закладу, роботодавця або уповноваженого ним органу чи профспілкового органу підприємства, на якому потерпілий одержав травму чи професійне захворювання, або робочого органу виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, суду чи прокуратури. Огляд потерпілого проводиться комісією за участю представника Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань після подання акта про нещасний випадок на виробництві, акта розслідування професійного захворювання за встановленими формами та висновку спеціалізованого медичного закладу (науково-дослідного інституту професійної патології або його відділення) про професійний характер захворювання (п.11 Положення).

Згідно п. 2.9 Порядку встановлення медико-соціальними експертними комісіями ступеня стійкої втрати професійної працездатності у відсотках працівникам, яким заподіяно ушкодження здоров'я, пов'язане з виконанням трудових обов'язків, затвердженого Наказом Міністерства охорони здоров'я України №420 від 05.06.2012, потерпілому на виробництві, який уперше звернувся до МСЕК, відсотки втрати професійної працездатності встановлюються з дати надходження документів до МСЕК, незалежно від дати встановлення факту виникнення професійного захворювання або трудового каліцтва.

Відповідно до п. 1.12. Інструкції про встановлення груп інвалідності, затвердженої Наказом Міністерства охорони здоров'я України №561 від 05.09.2011, датою встановлення інвалідності та ступеня втрати професійної працездатності потерпілому від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання (у відсотках) вважається день надходження до комісії документів, що підтверджують стійке порушення функцій організму, обумовлене захворюваннями, наслідками травм або вродженими вадами, які спричиняють обмеження нормальної життєдіяльності особи.

Отже, датою встановлення ступеня втрати професійної працездатності потерпілому від нещасного випадку на виробництві у відсотках вважається день надходження до МСЕК відповідних документів.

Системний аналіз зазначених правових норм свідчить про те, що відповідні висновки медико-соціальної експертної комісії, є обов'язковими до виконання, зокрема, суб'єктами, які наділені повноваженнями здійснювати виплату одноразової допомоги з урахуванням висновків МСЕК, при цьому дата встановлення ступеня втрати професійної працездатності потерпілому від нещасного випадку на виробництві у відсотках залежить від дати надходження відповідних документів до комісії.

Акт проведення розслідування нещасного випадку та Акт № 4 про нещасний випадок не є документами, що підтверджують стійке порушення функцій організму. Такими документами є відповідні медичні документи.

Натомість, висновки комісії на підставі п. 6 Положення №1317 є обов'язковими для відповідача при прийнятті спірної постанови.

За таких підстав, твердження апелянта про те, що оскільки позивач набув право на отримання страхової виплати з часу нещасного випадку, зафіксованого у відповідному акті, а тому до спірних правовідносин має застосовуватися законодавство чинне на момент настання нещасного випадку є помилковим, оскільки дата настання права на страхові виплати пов'язана з датою надходження документів до МСЕК, страхові виплати призначаються з урахуванням дати, визначеної медико-соціальною експертною комісією у відповідному рішенні.

Крім того, визначення МСЕК дати з якої позивачу встановлено ступінь втрати професійної працездатності у відсотках, яку було враховано Відділенням виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків під час призначення страхових виплат, позивачем в межах даної справи не оскаржується.

Отже, відповідач при призначенні страхової виплати правомірно керувався положеннями ч.2 ст.42 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування».

Щодо посилань апелянта на положення частини першої статті 58 Конституції України, відповідно до якої закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Конституційний Суд України у своєму Рішенні від 9 лютого 1999 року №1-рп/99 у справі за конституційним зверненням Національного банку України щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 58 Конституції України (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) зазначив, що за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі.

Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Також є безпідставним твердження апелянта, що відповідачем порушено право позивача на отримання соціального захисту, який йому гарантований Конституцією України та Законом України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності».

Враховуючи викладене, відповідач при розрахунку страхових виплат, а саме одноразової страхової виплати позивачу як потерпілому на виробництві у разі стійкої втрати професійної працездатності, правомірно керувався нормами чинного на дату встановлення МСЕК стійкої втрати професійної працездатності Закону, з урахуванням ступеня втрати професійної працездатності, виходячи з 17 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на день настання права потерпілого на страхову виплату.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в справі, підтверджених доказами, колегія суддів апеляційної інстанції підстав для його скасування не вбачає.

Керуючись ст.ст.160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, суд -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - залишити без задоволення, а постанову Придніпровського районного суду м. Черкаси від 22 вересня 2016 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий-суддя І.О.Грибан

Суддя О.О.Беспалов

Суддя В.Ю.Ключкович

Повний текст виготовлено - 17.11.2016.

Головуючий суддя Грибан І.О.

Судді: Беспалов О.О.

Ключкович В.Ю.