Справа № 308/10684/16-а
Суддя: Запотічний Ігор Ігорович
Дата ухвалення: 2016-11-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 листопада 2016 р. Справа № 876/8553/16

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів :

головуючого судді: Запотічного І.І.,

суддів: Ліщинського А.М., Матковської З.М.,

при секретарі судового засідання: Нефедовій А.О.,

за участіпредставника позивача: ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу громадянина Російської Федерації - ОСОБА_3 на постанову Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 17.10.2016р. по справі № 308/10684/16-а за позовом Чопського прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України до громадянина Російської Федерації - ОСОБА_3 про примусове видворення та затримання з метою забезпечення примусового видворення іноземця, який підлягає примусовому видворення за межі України,

В С Т А Н О В И В:

Чопський прикордонний загін Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України звернувся в суд з позовною заявою до громадянина Російської Федерації - ОСОБА_3 про примусове видворення, посилаючись на те, що 14 жовтня 2016 року відповідач на підставі статті 3 Угоди між Україною та Європейським співтовариством про реадмісію осіб був переданий на територію України у встановленому угодою порядку за незаконний перетин Державного кордону України на ділянці відповідальності Відділу прикордонної служби «Ужгород».

Постановою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 17.10.2016р. по справі № 308/10684/16-а позовні вимоги Чопського прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України задоволено повністю, примусово видворено громадянина Російської Федерації - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, за межі України; постановлено затримати громадянина Російської Федерації - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення.

Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції, громадянин Російської Федерації - ОСОБА_3 оскаржив її, подавши до Львівського апеляційного адміністративного суду апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції, при прийнятті рішення, норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою в задоволенні позовних вимог Чопського прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України відмовити.

Представник позивача в судовому засіданні заперечив проти вимог апеляційної скарги та просив залишити її без задоволення, а оскаржувану постанову суду першої інстанції - без змін.

Відповідач, будучи повідомленим про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився, що не перешкоджає розгляду справи за його відсутності, згідно ч.4 статті 196 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача та представника позивача, перевіривши матеріали справи, апеляційну скаргу в межах наведених доводів, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 14 жовтня 2016 року громадянин Російської Федерації - ОСОБА_3 на підставі статті 3 Угоди між Україною та Європейським співтовариством про реадмісію осіб був переданий на територію України у встановленому угодою порядку за незаконний перетин Державного кордону України на ділянці відповідальності Відділу прикордонної служби «Ужгород».

Відповідно до положень п. 3 ст. 29 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», іноземці або особи без громадянства, прийняті відповідно до міжнародного договору про реадмісію, які не мають законних підстав для перебування на території України, підлягають примусовому видворенню у разі, якщо між Україною і країною громадянської належності чи країною попереднього постійного проживання таких іноземців або осіб без громадянства відсутній договір про реадмісію.

Згідно із нормами п. 26 постанови пленуму Вищого адміністративного суду України від 25.06.2009 року № 1 « Про судову практику розгляду спорів щодо статусу біженця та особи, яка потребує додаткового або тимчасового захисту, примусового повернення і примусового видворення іноземця чи особи без громадянства з України та спорів, пов'язаних із перебуванням іноземця та особи без громадянства в Україні», іноземець та особа без громадянства можуть бути примусово видворені за межі України з підстав та в порядку, що визначені статтею 30 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства", статтею 13 Закону України "Про імміграцію".

Примусове видворення не застосовується до іноземців та осіб без громадянства, на яких поширюється дія Закону України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту".

Доказів звернення до органів Державної міграційної служби України з метою одержання статусу біженця відповідач суду не надав.

Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що під час вирішення питання про примусове видворення іноземців та осіб без громадянства варто враховувати, що особа в будь-якому разі не підлягає видворенню, якщо підпадає під захист статті 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод або статті 31 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства", відповідно до якої іноземець або особа без громадянства не можуть бути примусово повернуті чи примусово видворені або видані чи передані до країн: - де їх життю або свободі загрожуватиме небезпека за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань; - де їм загрожує смертна кара або страта, катування, жорстоке, нелюдське або таке, що принижує гідність, поводження чи покарання; - де їх життю або здоров'ю, безпеці або свободі загрожує небезпека внаслідок загальнопоширеного насильства в ситуаціях міжнародного або внутрішнього збройного конфлікту чи систематичного порушення прав людини або природного чи техногенного лиха, або відсутності медичного лікування чи догляду, який забезпечує життя; - де їм загрожує видворення або примусове повернення до країн, де можуть виникнути зазначені випадки.

Положення ст. 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» закріплюють, що центральний орган виконавчої влади, який забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органи охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України) або органи Служби безпеки України можуть лише на підставі винесеної за їх позовом постанови адміністративного суду примусово видворити з України іноземця та особу без громадянства, якщо вони не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення, крім випадків затримання іноземця або особи без громадянства за незаконне перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України та їх передачі прикордонним органам суміжної держави.

Враховуючи наведене, колегія суддів апеляційного суду погоджується із висновком суду першої інстанції та вважає, що громадянин Російської Федерації - ОСОБА_3, реалізуючи свої права та свободи, мав змогу встановленим порядком іммігрувати в Україну або іншу Європейську країну на постійне місце проживання,або тимчасово прибути для працевлаштування на визначений термін, як це передбачено законодавством України, законодавством інших держав та міжнародними документами, не завдавши шкоди національним інтересам України, однак знаючи про можливість легально виїхати до Європейських країн, апелянт обрав незаконний спосіб, а відтак судом першої інстанції правильно визнано підставними позовні вимоги Чопського прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України та задоволено позов повністю.

Відповідно до ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду першої інстанції без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів апеляційного суду вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не складають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, а тому апеляційну скаргу громадянина Російської Федерації - ОСОБА_3 слід залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст. 160 ч.3, ст. ст. 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, суд -

У ХВ А Л И В:

Апеляційну скаргу громадянина Російської Федерації - ОСОБА_3 залишити без задоволення, а постанову Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 17.10.2016р. по справі № 308/10684/16-а - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя І.І. Запотічний

Судді А.М.Ліщинський

З.М.Матковська

Повний текст ухвали виготовлений 21.11.2016 року.