Справа № 813/315/16
Суддя: Довгополов Олександр Михайлович
Дата ухвалення: 2016-11-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 листопада 2016 року Справа № 876/5392/16

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Довгополова О.М.,

суддів Гудима Л.Я., Святецького В.В.,

з участю секретаря судового засідання Кудєрової О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 29 червня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області про скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області, яким просив: визнати протиправним та скасувати наказ відповідача від 11.01.2016 року № 6-0 про його звільнення з посади головного державного ревізора-інспектора відділу контролю за проведенням розрахункових операцій та проведення фактичних перевірок управління податкового та митного аудиту Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області, в зв'язку із зміною істотних умов праці відповідно до п. 6 ст. 36 КзпП України; поновити його на даній посаді з 11.01.2016 року; стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за весь час вимушеного прогулу; стягнути з відповідача на його користь 10000,00 грн. моральної шкоди, спричиненої незаконним звільненням.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 29 червня 2016 року позов задоволено частково: визнано протиправним і скасовано наказ Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області від 11.01.2016 року № 6-0 про звільнення ОСОБА_1 відповідно до п. 6 ст. 36 КзпП України; поновлено ОСОБА_1 на посаді головного державного ревізора-інспектора відділу контролю за проведенням розрахункових операцій та проведення фактичних перевірок управління податкового та митного аудиту Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області з 11.01.2016 року; стягнуто з Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області на користь ОСОБА_1 середню заробітну плату за час вимушеного прогулу в сумі 16101,98 грн. з проведенням необхідних відрахувань відповідно до чинного законодавства; у задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Постанова суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді та стягнення заробітної плати за один місяць в розмірі 4486,68 грн. суд звернув до негайного виконання.

Постанова мотивована тим, що звільнення в зв'язку зі змінами істотних умов праці може бути визнане законним тільки в тому випадку, якщо буде доведена наявність таких змін. Проте, на думку суду, відповідач таких доказів не надав, оскільки одне лише виведення відділу контролю за проведенням розрахункових операцій та проведення фактичних перевірок управління податкового та митного аудиту та ведення відділу фактичних перевірок не може породжувати змін істотних умов праці в організації виробництва та праці. Суд зазначив, що в Головному управлінні Державної фіскальної служби у Львівській області зміни в організації виробництва та праці не відбулись, а лише даний відділ був перейменований. За таких обставин суд дійшов висновку, що звільнення ОСОБА_1 з роботи за п. 6 ч. 1 ст. 36 КЗпП України є протиправним, а тому позивача слід поновити на посаді, а також стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за весь час вимушеного прогулу. Водночас суд відмовив у задоволенні позову в частині стягнення на користь позивача моральної шкоди в розмірі 10000,00 грн., оскільки він, на думку суду, не підтверджується доказами глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування.

Постанову в апеляційному порядку оскаржив відповідач, вважає, що вона прийнята з неправильним застосуванням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, суд неповно з'ясував обставини, що мають значення для справи, а висновки суду не відповідають обставинам справи. Просить постанову скасувати та прийняти нову, якою у задоволенні позову відмовити.

На обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що відповідно до наказу Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області від 16.10.2015 року № 657 «Про введення в дію переліку змін до структури Головного управління ДФС у Львівській області» введено в дію перелік змін № 4 до структури Головного управління, відповідно до якого виводиться із структури відділ контролю за проведенням розрахункових операцій та проведення фактичних перевірок управління податкового та митного аудиту та вводиться відділ фактичних перевірок. Також наказом від 20.10.2015 року № 665 було введено в дію перелік змін № 5 до штатного розпису Головного управління, яким виведено відділ контролю за проведенням розрахункових операцій та проведення фактичних перевірок управління податкового та митного аудиту з штатною чисельністю 11 осіб та вводиться відділ фактичних перевірок з штатною чисельністю 13 осіб. Тому на підставі цих наказів та відповідно до ч. 3 ст. 32 КЗпП України ОСОБА_1 за два місяці було попереджено про зміну істотних умов праці та наступне звільнення із займаної посади згідно з ч. 6 ст. 36 КЗпП. Зокрема, позивачу , який працював на посаді головного державного ревізора-інспектора відділу контролю за проведенням розрахункових операцій та проведення фактичних перевірок управління податкового та митного аудиту Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області було запропоновано вакантні посади в Головному управлінні Державної фіскальної служби у Львівській області, однак позивач від таких відмовився. Через відмову позивача від продовження роботи у зв'язку із зміною істотних умов праці згідно п. 6 ст.36 КЗпП України, з урахуванням приписів ч. 4 ст. 32 КЗпП України, його правомірно було звільнено із займаної посади.

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до ч. 1 ст. 41 Кодексу адміністративного судочинства України у зв'язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги і заперечення на неї, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити з наступних підстав.

Як встановив суд, ОСОБА_1 працював у органах державної податкової (фіскальної) служби з 16.04.2010 року. Останньою його посадою перед звільненням була посада головного державного ревізора-інспектора відділу контролю за проведенням розрахункових операцій та проведенням фактичних перевірок управління податкового та митного аудиту Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області.

Наказом Головного управління Державної фіскальної служби України у Львівській області від 11.01.2016 року № 6-О «Про звільнення» ОСОБА_1 з 11.01.2016 року було звільнено з посади головного державного ревізора-інспектора відділу контролю за проведенням розрахункових операцій та проведення фактичних перевірок управління податкового та митного аудиту Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області у зв'язку із зміною істотних умов праці на підставі п. 6 ст. 36 КЗпП України.

Колегія суддів вважає помилковим та необґрунтованим висновок суду першої інстанції про протиправність оскаржуваного наказу відповідача з таких підстав.

Суспільні відносини, які охоплюють діяльність держави щодо створення правових, організаційних, економічних та соціальних умов реалізації громадянами України права на державну службу на час виникнення спірних правовідносин регулювались чинним на той час Законом України «Про державну службу» від 16.12.1993 року № 3723- ХІІ (у відповідній редакції).

Частиною 1 ст. 30 цього Закону було передбачено, що підстави припинення державної служби можуть бути загальними, тобто передбаченими КЗпП України, та спеціальними, які наведені в цьому Законі.

Отже, як правильно зазначив суд першої інстанції, до правовідносин, які становлять предмет розгляду справи, підлягають застосуванню норми Кодексу законів про працю України, якими передбачено загальні підстави припинення державної служби.

Загальні підстави припинення трудового договору передбачені ст. 36 КЗпП України і такими підставами, зокрема, є:відмова працівника від переведення на роботу в іншу місцевість разом з підприємством, установою, організацією, а також відмова від продовження роботи у зв'язку із зміною істотних умов праці.

Так, згідно з п. 6 ч. 1 ст. 36 КЗпП України однією з підстав припинення трудового договору є відмова працівника, зокрема, від продовження роботи у зв'язку із зміною істотних умов праці.

Відповідно до ч. ч. 3, 4 ст. 32 КЗпП України в зв'язку із змінами в організації виробництва і праці допускається зміна істотних умов праці при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою. Про зміну істотних умов праці: систем та розмірів оплати праці, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміну розрядів і найменування посад та інших - працівник повинен бути повідомлений не пізніше ніж за два місяці.

Якщо колишні істотні умови праці не може бути збережено, а працівник не згоден на продовження роботи в нових умовах, то трудовий договір припиняється за п. 6 ст. 36 цього КЗпП України.

У п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» Верховний Суд України роз'яснив, що припинення трудового договору за п. 6 ст. 36 КЗпП при відмові працівника від продовження роботи зі зміненими істотними умовами праці може бути визнане обґрунтованим, якщо зміна істотних умов праці при провадженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою викликана змінами в організації виробництва і праці (раціоналізацією робочих місць, введенням нових форм організації праці, у тому числі перехід на бригадну форму організації праці, і, навпаки, впровадженням передових методів, технологій тощо). Відмова працівника укласти контракт може бути підставою для припинення трудового договору за п. 6 ст. 36 КЗпП у тому разі, коли відповідно до законодавства така форма трудового договору для даного працівника була обов'язкова.

Також у п. 31 цієї Постанови Верховний Суд України роз'яснив, що відповідно до ст. 32 КЗпП переведення на іншу роботу допускається тільки за згодою працівника. Переведенням на іншу роботу вважається доручення працівникові роботи, що не відповідає спеціальності, кваліфікації чи посаді, визначеній трудовим договором. Не вважається переведенням, що потребує згоди працівника, переміщення його на тому ж підприємстві (в установі, організації) на інше робоче місце, в інший структурний підрозділ на території підприємства в межах тієї ж місцевості, доручення роботи на іншому механізмі або агрегаті при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою і з тими ж істотними умовами праці. Однак і переміщення не може бути безмотивним, не обумовленим інтересами виробництва. Згідно з ч. 3 ст. 32 КЗпП в межах спеціальності, кваліфікації і посади, обумовленої трудовим договором, зміна істотних умов праці: систем і розмірів оплати, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміни розрядів і найменування посад та інших - допускається за умови, що це викликано змінами в організації виробництва і праці та що про ці зміни працівник був повідомлений не пізніше ніж за 2 місяці.

Як встановив суд, реорганізація структурних підрозділів Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області, в тому числі відділу контролю за проведенням розрахункових операцій та проведення фактичних перевірок управління податкового та митного аудиту, здійснювалась відповідно до наказів Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області від 16.10.2015 року № 657 та від 20.10.2015 року № 665, якими було виведено із структури цей відділ та введено відділ фактичних перевірок.

Так, наказом Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області від 16.10.2015 року № 657 «Про введення в дію переліку змін до структури Головного управління ДФС у Львівській області» було введено в дію перелік змін № 4 до структури Головного управління ДФС у Львівській області, відповідно до якого виводиться із структури відділ контролю за проведенням розрахункових операцій та проведення фактичних перевірок управління податкового та митного аудиту та вводиться відділ фактичних перевірок.

А наказом Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області від 20.10.2015 року № 665 було введено в дію перелік змін № 5 до штатного розпису Головного управління ДФС у Львівській області, яким виведено відділ контролю за проведенням розрахункових операцій та проведення фактичних перевірок управління податкового та митного аудиту з штатною чисельністю 11 осіб та вводиться відділ фактичних перевірок з штатною чисельністю 13 осіб.

В свою чергу, зазначені накази Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області були прийняті на підставі та на виконання наказів Державної фіскальної служби України від 24.09.2015 року № 726 та від 25.09.2015 року № 731 «Про внесення змін до окремих наказів ДФС», які приймались з метою реформування органів Державної фіскальної служби.

При цьому, колегія суддів зазначає, що питання організації роботи таких органів, зокрема, вдосконалення (оптимізація) структури цих органів, в тому числі запровадження змін в організації праці та зміна істотних умов праці, належить до виключної компетенції Державної фіскальної служби України та її територіальних органів (Головних управлінь) в межах їх повноважень, визначених законодавством, та є їх дискреційними повноваженнями.

А згідно з Рекомендаціями Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятими 11.03.1980 року на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Таким чином, саме компетентні органи Державної фіскальної служби при прийнятті рішень про ліквідацію одних та створення інших структурних підрозділів в межах одного органу, навіть із схожими завданнями і повноваженнями, визначають істотні умови праці працівників цих підрозділів та наявність змін цих умов порівняно з попередніми.

Також зміна істотних умов праці відповідно до ст. 32 КЗпП України покладає на роботодавця обов'язок повідомити про це працівників підрозділу, який ліквідовується (організовується), не пізніше ніж за два місяці, та запропонувати для подальшого продовження роботи посади, які працівники можуть зайняти відповідно до їх кваліфікаційного рівня.

В свою чергу працівник може погодитись бути працевлаштованим на запропоновані йому посади, або відмовитись. У другому випадку трудовий договір припиняється за п. 6 ст. 36 КЗпП України.

Як встановив суд, в зв'язку з цим ОСОБА_1 було вручено попередження про наступне вивільнення з займаної посади згідно з п. 6 ст. 36 Кодексу законів про працю (КЗпП) України.

03.11.2015 року ОСОБА_1 було ознайомлено з попередженням, в якому зазначалось, що на підставі наказу Державної фіскальної служби України від 12.09.2014 року № 128 «Про затвердження чисельності працівників територіальних органів Державної фіскальної служби, наказів Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області від 16.10.2015 року № 657 «Про введення в дію переліку змін до структури Головного управління ДФС у Львівській області» та від 20.10.2015 року № 665 «Про введення переліку змін № 5 до штатного розпису Головного управління ДФС у Львівській області» Головне управління Державної фіскальної служби у Львівській області попереджає про наступне звільнення із займаної посади з 11.01.2016 року згідно з п. 6 ст. 36 КЗпП України.

06.11.2015 року ОСОБА_1 була запропонована посада головного державного ревізора-інспектора відділу координації, звітності та інформаційного забезпечення аудиту управління податкового та митного аудиту Головного управління державної фіскальної служби України у Львівській області, а 11.01.2016 року - посада головного державного ревізора-інспектора відділу контролю ризикових платників та моніторингу ризикових платників та моніторингу ризикових операцій управління податкового та митного аудиту Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області, від яких позивач відмовився.

Тобто у спірному випадку Головне управління Державної фіскальної служби у Львівській області виконало свої обов'язки як роботодавець, встановлені ст. 32 КЗпП України.

А в зв'язку з відмовою позивача від запропонованих йому посад, як зазначено вище, наказом Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області від 11.01.2016 року № 6-О ОСОБА_1 з 11.01.2016 року було звільнено з посади головного державного ревізора-інспектора відділу контролю за проведенням розрахункових операцій та проведення фактичних перевірок управління податкового та митного аудиту на підставі п. 6 ст. 36 КЗпП України.

Враховуючи наведені вище обставини та положення актів законодавства, колегія суддів дійшла висновку, що зазначений наказ є правомірним та обґрунтованим, а тому відсутні підстави для його скасування.

Також колегія суддів зазначає, що оскільки позовні вимоги ОСОБА_1 про поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди є похідними від позовної вимоги про скасування оскаржуваного наказу про звільнення, а судом встановлена правомірність зазначеного наказу, то відсутні підстави для задоволення інших позовних вимог.

За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що оскаржувана постанова підлягає скасуванню, оскільки суд неповно з'ясував обставини, що мають значення для справи, і оскаржувана постанова прийнята з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст. ст. 160, 195, 196, п. 3 ч. 1 ст. 198, ст. 202, ч. 2 ст. 205, ст. ст. 207, 254 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області задовольнити.

Постанову Львівського окружного адміністративного суду від 29 червня 2016 року у справі № 813/315/16 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області про скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди - скасувати та прийняти нову постанову, якою у задоволенні позову відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий О.М. Довгополов

Судді Л.Я. Гудим

В.В. Святецький

Постанова складена в повному обсязі 21.11.2016 року