Справа № 2а-0870/4983/11
Суддя: Нестеренко Людмила Олексіївна
Дата ухвалення: 2011-09-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 вересня 2011 року 11:35 Справа № 2а-0870/4983/11

Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Нестеренко Л.О. при секретарі Буряковій А.В., за участю позивача ОСОБА_1, представника відповідача ОСОБА_2, розглянувши у місті Запоріжжі у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за заявою Приватного підприємця ОСОБА_1

до Управління Пенсійного фонду України в Комунарському районі м. Запоріжжя

про скасування та визнання нечинною Вимоги від 08.02.2011 р. № Ф-4546

ВСТАНОВИВ:

Приватний підприємець ОСОБА_1 звернувся з адміністративним позовом до Управління пенсійного фонду України в Комунарському районі м. Запоріжжя про скасування та визнання нечинною Вимоги від 08.02.2011 р. № Ф-4546. У позовній заяві позивач зазначив, що він є платником єдиного податку, та сплатив збір на загальнообовязкове пенсійне страхування відповідно до Указу Президента «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітів субєктів малого підприємництва», однак відповідачем надіслано на його адресу Вимогу від 08.02.2011 р. № Ф-4546 про сплату недоїмки зі страхових внесків станом на ІV квартал 2010 р. в сумі 890 грн. 04 коп. Позивач вважає, що вимога про сплату боргу не відповідає вимогам чинного законодавства, а отже є такою, що порушує права та охоронювані законом інтереси фізичній особи підприємця, оскільки відповідно до п.п. 4 п. 8, Розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», фізичні особи - суб'єкти підприємницької діяльності, які обрали особливий спосіб оподаткування (фіксований податок, єдиний податок), та члени сімей зазначених осіб, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності, на період дії законодавчих актів з питань особливого способу оподаткування сплачують страхові внески в порядку, визначеному цим Законом, у фіксованому розмірі. Розмір фіксованого розміру встановлений Указом Президента «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітів субєктів малого підприємництва». Крім того, згідно до цього Указу фізична особа підприємець, яка сплачує єдиний податок, не є платником збору на загальнообовязкове пенсійне страхування та платником податку на доходи. У платника єдиного податку немає доходу, що підлягає оподаткуванням податком на доходи фізичних осіб, і тому не має обєкту оподаткування для визначення розміру страхових внесків на загальнообовязкове пенсійне страхування. У зв'язку з викладеним, позивач просить скасувати та визнати нечинною Вимогу від 08.02.2011 р. № Ф-4546.

Позивач в судовому засіданні на задоволенні позову наполягає.

Відповідач надав письмові заперечення, в яких зазначив, що розмір страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування встановлений п.п. 4 п. 8, Розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». Згідно до зазначеної норми Закону фізичні особи - суб'єкти підприємницької діяльності, які обрали особливий спосіб оподаткування (фіксований податок, єдиний податок), та члени сімей зазначених осіб, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності, на період дії законодавчих актів з питань особливого способу оподаткування сплачують страхові внески в порядку, визначеному цим Законом. Сума страхового внеску встановлюється зазначеними особами самостійно для себе та членів їх сімей, які беруть участь у провадженні такими особами підприємницької діяльності та не перебувають з ними у трудових відносинах. При цьому сума страхового внеску з урахуванням частини фіксованого або єдиного податку, що перерахована до Пенсійного фонду України, повинна становити не менше мінімального розміру страхового внеску за кожну особу та не більше розміру страхового внеску, обчисленого від максимальної величини фактичних витрат на оплату праці найманих працівників, грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу, оподатковуваного доходу (прибутку), загального оподатковуваного доходу, з якого сплачуються страхові внески. Розмір мінімальної заробітної плати з липня по вересень 2010 р. складає 888 грн., мінімальний страховий внесок становить 294 грн. 82 коп., з жовтня по листопад 2010 р. розмір мінімальної заробітної плати складає 907 грн., мінімальний страховий внесок становить 301 грн. 12 коп., за грудень 2010 р. розмір мінімальної заробітної плати складає 922 грн. 00 коп., мінімальний страховий внесок становить 306 грн. 10 коп. Згідно розрахунку мінімальної суми страхових внесків, заявнику за 2010 рік нараховано до сплати 890 грн. 04 коп. страхових внесків з урахуванням сум сплаченого єдиного податку. Частиною 3 статті 106 «Про загальнообовязкове пенсійне страхування» передбачено, що територіальні органи Пенсійного фонду за формою і у строки, визначені правлінням Пенсійного фонду, надсилають страхувальникам, які мають недоїмку, вимогу про її сплату. З огляду на викладене, відповідач вважає, що вимога від 08.02.2011 р. № Ф-4546 про сплату боргу сформована правомірно і скасуванню не підлягає, просить позивачу у позові відмовити.

Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволенні позову заперечує з підстав, викладених у письмових запереченнях, просить у задоволенні позову позивачу відмовити.

Зясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, вислухавши думку представників сторін, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

ОСОБА_1 зареєстрований як Фізична особа підприємець, про що видано Свідоцтво від 08.04.2003 р. № 25488178Ф0035429.

Як встановлено судом, та не заперечується сторонами у справі, ОСОБА_1 є платником фіксованого податку, та сплачує його шляхом придбання патенту.

08.02.2011 р. Управлінням Пенсійного Фонду України в Комунарському районі м. Запоріжжя складено Вимогу про сплату боргу від 08.02.2011 р. № Ф-4546, в якій зазначено, що станом на 01.02.2011 р., заборгованість Фізичної особи підприємця ОСОБА_1 зі сплати страхових внесків на загальнообовязкове пенсійне страхування складає 890 грн. 04 коп., та Управління Пенсійного фонду України вимагає сплату недоїмки зі страхових внесків протягом 10 днів з дня одержання вимоги. У разі несплати заборгованості вимога передається до відділу державної виконавчої служби для стягнення у примусовому порядку.

Вимога позивачем отримана.

З матеріалів справи встановлено, що заборгованість виникла у звязку з тим, що позивачем не сплачуються страхові внески у розмірі, встановленому п.п. 4 п. 8 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообовязкове пенсійне страхування», а сплачуються тільки в складі фіксованого податку (плати за патент).

Суд вважає, що Вимога від 08.02.2011 р. № Ф-4546 про сплату боргу винесена відповідачем у відповідності до діючого законодавства виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про загальнообовязкове пенсійне страхування» страхові внески - це кошти відрахувань на соціальне страхування та збір на обов'язкове державне пенсійне страхування, сплачені згідно із законодавством, що діяло раніше; кошти, сплачені на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування відповідно до цього Закону.

Частиною 2 ст. 5 Закону України «Про загальнообовязкове пенсійне страхування» визначено, що виключно цим Законом визначаються: принципи та структура системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування; платники страхових внесків, їх права та обов'язки; порядок нарахування, обчислення та сплати страхових внесків, стягнення заборгованості за цими внесками.

Відповідно до п.п. 4 п. 8 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообовязкове пенсійне страхування» (в редакції, що набрала чинності 17.07.2010 р.), фізичні особи - суб'єкти підприємницької діяльності, які обрали особливий спосіб оподаткування (фіксований податок, єдиний податок), та члени сімей зазначених осіб, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності, на період дії законодавчих актів з питань особливого способу оподаткування сплачують страхові внески в порядку, визначеному цим Законом. Сума страхового внеску встановлюється зазначеними особами самостійно для себе та членів їх сімей, які беруть участь у провадженні такими особами підприємницької діяльності та не перебувають з ними у трудових відносинах. При цьому сума страхового внеску з урахуванням частини фіксованого або єдиного податку, що перерахована до Пенсійного фонду України, повинна становити не менше мінімального розміру страхового внеску за кожну особу та не більше розміру страхового внеску, обчисленого від максимальної величини фактичних витрат на оплату праці найманих працівників, грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу, оподатковуваного доходу (прибутку), загального оподатковуваного доходу, з якого сплачуються страхові внески.

Позивачем страхові внески, у розмірі, що встановлений п.п. 4 п. 8 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообовязкове пенсійне страхування» - не сплачені.

Частиною 3 ст. 106 Закону України «Про загальнообовязкове пенсійне страхування» передбачено, що Територіальні органи Пенсійного фонду за формою і у строки, визначені правлінням Пенсійного фонду, надсилають страхувальникам, які мають недоїмку, вимогу про її сплату. Вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом.

Згідно п. 7 ч. 1 ст. 64 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» виконавча дирекція Пенсійного фонду та її територіальні органи мають право стягувати з платників страхових внесків несплачені суми страхових внесків.

Таким чином, відповідачем обґрунтовано складено та направлено на адресу позивача вимогу про сплату боргу від 08.02.2011 р. № Ф-4546, відповідно до якої позивачем підлягають сплаті страхові внески до Пенсійного фонду за IV квартал 2010 року в сумі 890 грн. 04 коп.

Посилання позивача на те, що у платника єдиного податку немає доходу, що підлягає оподаткуванням податком на доходи фізичних осіб, і тому не має обєкту оподаткування страхових внесків на загальнообовязкове пенсійне страхування, не може бути прийнято до уваги, оскільки, у п.п. 4 п. 8, Розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», не передбачено, що положення цього пункту стосуються тільки осіб, що сплачують податок на доходи фізичних осіб, положення цього підпункту тільки встановлюють порядок визначення розміру страхових внесків на загальнообовязкове пенсійне страхування, та повязують розмір страхових внесків з загальним оподатковуваним доходом.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що заявлені Фізичною особою підприємцем ОСОБА_1 вимоги до Управління Пенсійного фонду України в Комунарському районі м. Запоріжжя про скасування та визнання нечинною вимоги про сплату боргу від 08.02.2011 р. № Ф-4546, не обґрунтовані і не підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 11, 17, ч. 4 ст. 41, ч. 6 ст.128, ст. ст. 160, 163 КАС України; ст. 1, ч. 2 ст. 5, п. 7 ч. 1 ст. 64 Закону України, ч. 3 ст. 106 Закону України, п.п. 4 п. 8 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообовязкове пенсійне страхування», Указом Президента України «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва», суд,

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні позову Приватному підприємцю ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Комунарському районі м. Запоріжжя про скасування та визнання нечинною Вимоги від 08.02.2011 р. № Ф-4546 відмовити у повному обсязі.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо вона не була подана у встановлені строки. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Запорізький окружний адміністративний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 КАС України, або прийняття постанови у письмовому провадженні - з дня отримання копії постанови, апеляційної скарги, з подачею її копії відповідно до кількості осіб, які беруть участь у справі.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя Л.О.Нестеренко

Постанова виготовлена у повному обсязі 08.09.2011 р.