Справа № 561/679/16-а
Суддя: Снітчук Р.М.
Дата ухвалення: 2016-11-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 561/679/16-а
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 листопада 2016 року смт. Зарічне

Зарічненський районний суд Рівненської області

в складі судді Снітчук Р.М.

секретар Расевич Г.І.

розглянувши у порядку письмового провадження в залі суду смт. Зарічне справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Зарічненського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Рівненської області про визнання дій протиправними, зобов'язання відновити нарахування та виплату раніше призначеної пенсії,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом до Зарічненського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Рівненської області про визнання протиправними дій щодо призупинення виплати їй пенсії по інвалідності як працюючому державному службовцю та зобов'язання з 01 липня 2016 року відновити виплату пенсії, яка була їй призначена відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

В обґрунтування позову покликається на те, що з 17.05.2002 по 30.06.2016 року їй призначено пенсію як інваліду з дитинства другої групи внаслідок аварії на ЧАЕС відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». З 22.06.2016 року по 30.06.2019 року їй встановлено третю групу інвалідності як інваліду з дитинства.

Пенсія по інвалідності їй виплачувалася під час роботи на посаді судового розпорядника Зарічненського райнного суду Рівненської області, яка віднесена до посади державного службовця.

На даний час позивач продовжує працювати на вказаній посаді, однак з 01.07.2016 року їй припинено виплату пенсії по інвалідності у зв'язку з тимчасовими обмеженнями, застосованими відповідачем на підставі Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року № 213-VIII, який набрав чинності з 01.04.2015 року та яким внесено зміни до ст. 58 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», ст. 47 Закону України «Про загальнобов`язкове державне пенсійне стархування» та запроваджено особливий порядок виплати пенсій працюючим пенсіонерам. Зокрема, тимчасово, у період з 1 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року у період роботи особи (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту") на посадах та на умовах, передбачених законами України "Про державну службу", "Про прокуратуру", "Про судоустрій і статус суддів", призначені пенсії/щомісячне довічне грошове утримання не виплачуються. Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24.12.2015 року № 911-VІІІ тимчасово, на період з 01.01.2016 року по 31.12.2016 року продовжено особливий порядок виплати пенсії працюючим пенсіонерам. Після звільнення з роботи виплата пенсії поновлюється.

03 жовтня 2016 року позивач звернулася до відповідача із заявою про відновлення виплати їй пенсії по інвалідності.

Листом відповідача від 13.10.2016 року № 1854/05 позивачу відмовлено у відновленні виплати пенсії у зв'язку з тим, що вона працює на посаді державного службовця та до неї застосовуються обмеження, встановлені Законом України « Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення » від 02.03.2015 № 213-VIII, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24.12.2015 року № 911-VІІІ.

Вважає, що таке обмеження у виплаті пенсії порушує її конституційні права на працю, соціальний захист, достатній життєвий рівень.

У судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явилася, подала письмову заяву про розгляд справи за її відсутності, просила позов задовольнити.

Представник відповідача у судове засідання не з'явився, подав письмову заяву з проханням справу розглядати у його відсутності.

Відповідно до ч. 4 ст. 122 КАС України судовий розгляд здійснюється у порядку письмового провадження.

Дослідивши письмові докази у справі, суд вважає заявлені вимоги обґрунтованими і такими, що підлягають до задоволення.

Відповідно до приписів ч. 3 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють: чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії): безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно до ч.1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в Зарічненському об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України Рівненської області, з 17.05.2002 по 30.06.2016 року отримувала пенсію як інвалід з дитинства другої групи внаслідок аварії на ЧАЕС відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». З 22.06.2016 року по 30.06.2019 року їй встановлено третю групу інвалідності як інваліду з дитинства, що підтверджується довідкою МСЕК від 18.07.2016 року, посвідченням особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, посвідченням про призначення пенсії по інвалідності № 546550.

На даний час позивач продовжує працювати на посаді судового розпорядника Зарічненського районного суду Рівненської області, яка віднесена до категорії посад державних службовців, що підтверджується копією трудової книжки.

З 01 липня 2016 року відповідачем припинено виплату пенсії позивачу.

З листа-відповіді від 13.10.2016 року за № 1854/05 та письмових заперечень відповідача вбачається, що позивачу відмовлено у поновленні виплати пенсії по інвалідності у зв'язку з тим, що Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року № 213-VIII, який набрав чинності з 01.04.2015 року, внесено зміни до ст. 58 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», ст. 47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та запроваджено особливий порядок виплати пенсій працюючим пенсіонерам. Зокрема, тимчасово, у період з 1 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року у період роботи особи (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"), які працюють на посадах та на умовах, передбачених законами України"Про державну службу", "Про прокуратуру", "Про судоустрій і статус суддів", призначені пенсії/щомісячне довічне грошове утримання не виплачуються. Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24.12.2015 року № 911-VІІІ тимчасово, на період з 01.01.2016 року по 31.12.2016 року продовжено особливий порядок виплати пенсії працюючим пенсіонерам. Враховуючи прийняті зміни, а також те, що у період з 01.07.2016 року та по даний час позивач є інвалідом третьої групи та працює на посаді судового розпорядника Зарічненського районного суду Рівненської області, яка віднесена до посади державного службовця, то до неї застосовано обмеження у виплаті пенсії. Лише після її звільнення з роботи виплата пенсії буде їй поновлена.

Ст. 43 Конституції України гарантує кожному право на працю.

Відповідно до ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Ст. 48 Конституції України гарантує кожному достатній життєвий рівень для себе і своєї сім'ї, що включає достатнє харчування, одяг, житло.

Встановлено, що зупинення виплати пенсії позивачу було здійснено на підставі Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року № 213-VIII, яким внесено зміни до ст. 58 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», ст. 47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та Закону України № 911-VIII від 24.12.15 р. «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України», яким тимчасово на період з 01.01.2016 року по 31.12.2016 року продовжено обмеження виплати пенсій працюючим пенсіонерам.

Відповідно до п. 5 розділу ІІІ Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення», у разі неприйняття до 1.06.2015 р. закону щодо призначення всіх пенсій, в т.ч. спеціальних, на загальних підставах з 1.06.2015 р. скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсія призначається відповідно до Закону України «Про державну службу». Відповідний закон прийнятий не був, а тому втратили чинність норми цього закону щодо пенсійного забезпечення і пенсії призначаються відповідно доЗакону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Тому, передбачені ч.1 ст. 47 цього Закону підстави для невиплати позивачу пенсії відпали, і з 1.06.2015 року перешкод для її виплати немає.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» № 911-VIII від 24.12.15 р. до ст.47 Закону України « Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування » внесено зміни, згідно з якими тимчасово, у період з 01.01.16 р. по 31.12.16 р. особам (крім визначеного кола осіб), які працюють на посадах та на умовах, передбачених, зокрема, Законом України « Про державну службу », призначені пенсії/щомісячне довічне грошове утримання не виплачуються.

Суд вважає неприйнятними заперечення відповідача позовних вимог у тій частині, що відповідно до ст. 47 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування » тимчасово, у період з 01.01.16 р. по 31.12.16 р. особам (крім визначеного кола осіб), які працюють на посадах та на умовах, передбачених, зокрема, Законом України «Про державну службу», призначені пенсії не виплачуються, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 22 Конституції України права, свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

За загальним правилом, установленим ч.1 ст. 58 Конституції України, закони та інші правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Відповідно до ч. 1 ст. 64 Конституції України, конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмеженні, крім випадків передбачених Конституцією України.

Згідно до ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 8 Закону України "Про загальнообов'язкове пенсійне страхування" право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають: громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані інвалідами в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші передбачені цим Законом.

Частиною 2 ст. 30 Закону України "Про загальнообов'язкове пенсійне страхування" передбачено, що пенсія по інвалідності призначається незалежно від того, коли настала інвалідність: у період роботи, до влаштування і після припинення роботи.

Відповідно до вимог ст. 34 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» пенсія по інвалідності призначається на весь строк встановлення інвалідності.

Статтею 36 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" передбачено матеріальне, соціально-побутове і медичне забезпечення інвалідів, яке здійснюється у вигляді грошових виплат (пенсій, допомоги, одноразових виплат), забезпечення медикаментами, технічними й іншими засобами, включаючи друковані видання із спеціальним шрифтом, звукопідсилюючу апаратуру та аналізатори, а також шляхом надання послуг по медичній, соціальній, трудовій і професійній реабілітації, побутовому та торговельному обслуговуванню.

Отже, органи державної влади та місцевого самоврядування повинні сприяти забезпеченню прав інвалідів щодо їх належного матеріального та соціально-побутового забезпечення, недопущення дискримінації у праві на працю нарівні з іншими громадянами.

Рішенням Конституційного Суду України № 4-рп/2007 від 18.06.2007 року встановлено, що Конституційний Суд України неодноразово розглядав проблему, пов'язану з реалізацією права на соціальний захист, неприпустимістю обмеження конституційного права громадян на достатній життєвий рівень, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція(254к/96-ВР) та закони України виокремлюють певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, яким пенсія призначається за спеціальними законами. У рішеннях Конституційного Суду України підкреслюється, що пільги, компенсації, гарантії є видом соціальної допомоги і необхідною складовою конституційного права на достатній життєвий рівень, тому звуження змісту та обсягу цього права шляхом прийняття нових законів або внесення змін до чинних законів за статтею 22 Конституції України (254к/96-ВР) не допускається (рішення Конституційного Суду України від 06.07.1999 року № 8-рп/99 (v008р710-99), від 20.03.2002 року № 5-рп/2002 (v005р710-02), від 17.03.2004 року № 7-рп/2004 (v007р710-04), від 01.12.2004 року № 20-рп/2004 (v020р710-04).

Судом встановлено, що позивач обіймає посаду державного службовця відповідно до Закону України «Про державну службу» та раніше призначена пенсія по інвалідності їй не виплачується саме у зв`язку з обійманням такої посади.

Аналізуючи вищенаведене, суд дійшов висновку, що відповідач допустив несправедливу дискримінацію права позивача на працю, пенсійне забезпечення, належний соціальний захист, достатній життєвий рівень.

При цьому, суд вважає твердження відповідача, про відсутність правових підстав для виплати пенсії позивачу у повному розмірі необґрунтованими.

У рішенні Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі "Пічкур проти України" від 07.11.2013 року, яке набрало статусу остаточного 07.02.2014 року, зазначається, що статтею 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), користування правами та свободами, визнаними в цій Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою, у поєднанні із статтею 1 Першого протоколу до Конвенції, якою передбачено право кожної фізичної або юридичної особи мирно володіти своїм майном та закріплено, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Пунктом 40 вказаного рішення ЄСПЛ встановлено, що заборона дискримінації за статтею 14 Конвенції поширюється за межі використання прав та свобод, гарантування яких кожною державою вимагається Конвенцією та протоколами до неї. Вона також застосовується до тих додаткових прав, що входять до загальної сфери застосування будь-якої статті Конвенції, які держави добровільно вирішили гарантувати (див. ухвалу щодо прийнятності у справі "ОСОБА_2 та інші проти Сполученого Королівства" (ОСОБА_2 and Others v. The United Kingdom) [ВП], заяви № № 65731/01 та 65900/01, п. 40, ECHR 2005-Х).

Пунктом 42 вказаного рішення ЄСПЛ встановлено, що у справах, щодо скарги за статтею 14 Конвенції у поєднанні зі статтею 1 Першого протоколу на те, що заявника частково або повністю позбавили певної матеріальної допомоги на дискримінаційній підставі, що охоплюється статтею 14 Конвенції, відповідним методом перевірки є з'ясування, чи він або вона мали б право на отримання відповідної матеріальної допомоги за національним законодавством за умови існування права, щодо якого скаржиться заявник. Хоча Перший протокол не включає в себе право на отримання будь-яких видів виплат з соціального страхування, якщо держава вирішує створити механізм соціальних виплат, вона повинна зробити це у спосіб, що відповідає статті 14 (там же, п. 55).

Суд вважає, що позивачу не виплачується пенсія у порушення вимог та положень статті 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенції) в поєднанні зі статтею 1 Першого протоколу.

Стаття 14 Конвенції передбачає, що здійснення прав і свобод, викладених у цій Конвенції, гарантується без будь-якої дискримінації за ознакою статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного або соціального походження, належності до національних меншин майнового стану, народження або інших обставин.

Всупереч статті 14 Конвенції, яка гарантує рівність у здійсненні основних свобод, позивачу з огляду на її рід занять зменшено виплату пенсії, в той час як без будь-якого об'єктивного і розумного обґрунтування виплата такої ж пенсії проводиться іншим особам, які перебувають в однаковому із позивачем положенні, однак мають інший рід занять. Виплата такої пенсії не зменшена та не припинена іншим особам, які працюють в інших сферах.

З огляду на вказане, суд дійшов висновку щодо дискримінаційного позбавлення пенсії ОСОБА_1, а саме позбавлення її права на соціальний захист, що включає, зокрема, і право на одержання пенсії як інваліду третьої групи призначеної згідно Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», яка працює на посаді державного службовця, при тому, що інші особи, які також працюють та мають інвалідність, однак не є державними службовцями, отримують пенсію по інвалідності, а також та по відношенню до інвалідів інших груп. Тому, суд вважає зазначені вище підстави достатніми для поновлення конституційного права особи на виплату пенсії, яка була зупинена.

Крім того, враховуючи, що пенсія позивачу призначена з 2002 року, тобто до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» (№213-VIII), а отже, поширення порядку припинення виплат пенсії працюючим пенсіонерам, встановленого Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» №213- VIII від 02 березня 2015 року, незалежно від часу призначення пенсії, порушує конституційні права позивача.

Таким чином, суд вважає, що дії відповідача щодо невиплати позивачу призначеної пенсії по інвалідності відповідно до ст. 58 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з 01 липня 2016 року є протиправними, у зв`язку з чим позовні вимоги є такими, що підлягають до задоволення.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 256 КАС України негайно виконуються постанови суду про присудження виплати пенсій, інших періодичних платежів з Державного бюджету України або позабюджетних державних фондів у межах суми стягнення за один місяць.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КАС України, суд присуджує на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав стороною в справі документально підтверджені судові витрати.

Керуючись ст. 8, 22, 46, 58, ч. 1 ст. 64 Конституції України, п. 40, 42 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Пічкур проти України" від 07.11.2013 року, яке набрало статусу остаточного 07.02.2014 року, ст. 2, 6-12, 71, 94, ч. 4 ст. 122, 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України,

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Зарічненського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Рівненської області про визнання дій протиправними, зобов'язання здійснити відновлення та виплату раніше призначеної пенсії задовольнити.

Визнати протиправними дії Зарічненського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Рівненської області щодо припинення виплати ОСОБА_1 пенсії по інвалідності, призначеної відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Зобов'язати Зарічненське об'єднане управління Пенсійного фонду України Рівненської області відновити виплату ОСОБА_1 пенсії по інвалідності, призначеної відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», починаючи з 01 липня 2016 року.

Допустити постанову до негайного виконання у межах суми стягнення за один місяць.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КАС України, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до Житомирского апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги до Зарічненського районного суду Рівненської області протягом десяти днів з дня отримання її копії. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя-підпис

Постанова законної сили не набрала

22.11.2016 року

Суддя: Р. М. Снітчук