Справа № 817/787/16
Суддя: Сало А.Б.
Дата ухвалення: 2016-11-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

07 листопада 2016 р.Р і в н е 817/787/16

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Сала А.Б. розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1

до Господарського суду Рівненської області третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ГУ Державної казначейської служби України в Рівненській області третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ТУ Державної судової адміністрації України в Рівненській області
провизнання протиправними дій, зобов'язання вчинення певних дій , -
В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до Рівненського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Господарського суду Рівненської області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Головне управління Державної казначейської служби України в Рівненській області, Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Рівненській області про визнання неправомірними дій щодо не нарахування та не виплати заробітної плати за період 26.10.2014 року - 28.03.2015 року виходячи з посадового окладу, визначеного абзацом 2 частини 1 статті 144 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" у редакції Закону України "Про прокуратуру", за період 29.03.2015 року - 08.09.2015 року виходячи з посадового окладу, визначеного абзацом 2 частини 1 статті 147 Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд" та за період 09.09.2015 року - 31.12.2015 року виходячи з посадового окладу - 0,4 від місячного посадового окладу судді місцевого суду без 50-відсоткового зменшення, з урахуванням фактично виплаченої заробітної плати та зобов'язання здійснити перерахунок заробітної плати в повному обсязі з урахуванням премій, встановлених щомісячно відповідними наказами відповідача, та усіх надбавок, а також відпускних та матеріальної допомоги на оздоровлення, що нараховуються залежно від зазначених розмірів посадового окладу.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що працюючи помічником судді Господарського суду Рівненської області протягом 26.10.2014 - 31.12.2015 отримувала заробітну плату, нижчу від встановленої Законом України від 14.10.2014 №1697-VII "Про прокуратуру" та Законом України від 12.02.2015 №192-VIII "Про забезпечення права на справедливий суд", прикінцевими та перехідними положеннями яких Кабінет Міністрів України було зобов'язано привести свої нормативні акти у відповідність до положень законодавства. Крім того, нормами Закону України від 28.12.2014 №80- VIII "Про Державний бюджет України на 2015 рік" також було визначено, що норми і положення Закону України "Про судоустрій і статус суддів" в частині розміру посадового окладу помічника судді застосовуються у розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України. Однак, як стверджувала позивач, Кабінет Міністрів України наведене делеговане повноваження виконав лише 02.09.2015 прийнявши Постанову №644 "Про внесення змін до деяких актів Кабінету Міністрів України", що набрала чинності 09.09.2015, якою у новій редакції додатка 47 до Постанови Кабінету Міністрів України №268 було викладено відповідно Схему посадових окладів керівних працівників і спеціалістів апарату місцевих (загальних, спеціалізованих) судів. Проте, до цього часу для визначення посадового окладу помічника суду відповідачем застосовувалась Постанова Кабінету Міністрів України №268 у редакції Постанови Кабінету Міністрів України від 09.03.2011 №215. Враховуючи положення п.9 Прикінцевих положень Закону України від 28.12.2014 №80- VIII "Про Державний бюджет України на 2015 рік", згідно якого Уряд України мав прийняти відповідну постанову щодо розміру окладів працівників апарату судів з метою врахування наявних фінансових ресурсів державного бюджету, позивач стверджувала, що Постанова Кабінету Міністрів України №268 не могла враховувати фінансові ресурси державного бюджету протягом інших бюджетних періодів, ніж бюджетний період 2011 року, а відтак застосування її положень щодо визначення посадового окладу позивача є протиправним. Водночас позивач вважає, що невиконання Кабінетом Міністрів України свого обов'язку щодо приведення своїх нормативних актів у відповідність до положень законодавства, як того вимагали Закон України від 14.10.2014 №1697-VII "Про прокуратуру" та Закон України від 12.02.2015 №192-VIII "Про забезпечення права на справедливий суд", не може слугувати підставою для позбавлення її права на оплату праці у відповідному розмірі. Позивач наголошувала, що на користь такої позиції свідчить практика Верховного Суду України та Європейського суду з прав людини. Тому просила суд позов задовільнити повністю.

Відповідач проти позову заперечував, представник відповідача подав через відділ документального забезпечення Рівненського окружного адміністративного суду (канцелярію) письмові заперечення на адміністративний позов (вх.№7878/16 від 13.06.2016), у яких зазначив, що ні до Закону України "Про Державний бюджет на 2014 рік", ні до Постанови Кабінету Міністрів України від 09.03.2006 №268 "Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів" змін внесено не було, відтак за період з 26.10.2014 по 28.03.2015 позивачу нарахована та виплачена заробітна плата відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 09.03.2006 №268, виходячи з розміру мінімальної заробітної плати, визначеної Законом України "Про Державний бюджет на 2014 рік". Крім того, згідно з п.9 розділу Прикінцевих положень Закону України від 28.12.2014 №80- VIII "Про Державний бюджет України на 2015 рік" (який набрав чинності з 01.01.2015) установлено, що норми і положення ч.3 ст.69, ст.129, ч.1 ст.144 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування, а відтак у відповідача були відсутні підстави з 29.03.2015 здійснювати оплату праці позивача у розмірі, визначеному ч.1 ст.144 Закону України "Про судоустрій і статус суддів". Водночас, пп.2 п.13 розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд" Кабінету Міністрів України було встановлено тримісячний строк, з дня набрання чинності цим Законом, для приведення своїх нормативно-правових актів у відповідність із вказаним Законом. Однак Урядом ніяких змін до Постанови від 09.03.2006 №268 внесено не було. За наведених обставин, відповідач стверджував, про відсутність фінансової можливості та механізму реалізації положень ст.147 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" в редакції Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд", тому у період 29.03.2015 - 08.09.2015 позивачу нарахована та виплачена заробітна плата відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 09.03.2006 №268, виходячи з розміру мінімальної заробітної плати, визначеної Законом України "Про Державний бюджет на 2015 рік". При цьому відповідач звернув увагу, що може здійснювати виплати лише в межах затвердженого фонду оплати праці та не наділений правом самостійно, без правового врегулювання та фінансової можливості збільшення видатків з Державного бюджету України, встановлювати та здійснювати перерахунок посадового окладу працівників апарату суду, в тому числі і позивача. Крім того, відповідач пояснив, що Постановою Кабінету Міністрів України від 02.09.2015 №644 було викладено у новій редакції схему посадових окладів керівник працівників і спеціалістів апарату місцевих (загальних і спеціалізованих) судів з приміткою про те, що у 2015 році місячний посадовий оклад застосовується з урахуванням 50-відсоткового зменшення; інші виплати працівникам апаратів судів здійснюються виключно в межах фонду оплати праці. Відтак, відповідачем правомірно нараховано та виплачено позивачу заробітну плату за період з 09.09.2015 по 31.12.2015 виходячи з посадового окладу - 0,4 від місячного посадового окладу судді місцевого суду з 50-відсотковим зменшенням. У зв'язку з тим, що реалізацію права позивача на отримання заробітної плати відповідно до Закону України "Про прокуратуру" та Закону України "Про судоустрій і статус суддів" в редакції Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд" унеможливила бездіяльність Кабінету Міністрів України, відповідач просив суд відмовити у задоволенні позову повністю.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Головного управління Державної казначейської служби України в Рівненській області подав через відділ документального забезпечення Рівненського окружного адміністративного суду (канцелярію) письмові пояснення (вх.№8308/16 від 21.06.2016), у яких зазначив, що управління здійснює лише розрахунково-касове обслуговування відповідача, не має права втручатися у його діяльність та не уповноважене самостійно спрямовувати надані бюджетні асигнування. Також повідомлено, що третя особа не вступала у правовідносини з позивачем, своїми діями або бездіяльністю не порушувала його законних прав та інтересів.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Територіального управління Державної судової адміністрації України в Рівненській області подав через відділ документального забезпечення Рівненського окружного адміністративного суду (канцелярію) письмові заперечення проти адміністративного позову (вх.№87471/16 від 24.06.2016), у яких покликаючись до пп.2 п.13 Розділу ХІІІ Закону України "Про прокуратуру" вказав, що саме Кабінету Міністрів України було доручено у двомісячний строк з дня, наступного за днем опублікування цього закону, внести на розгляд Верховної Ради України пропозиції щодо приведення законодавчих актів у відповідність із цим законом, у тому числі з метою забезпечення збільшення видатків Державного бюджету України на оплату праці працівників апаратів судів та встановлення їм посадових окладів у розмірі, не меншому за передбачені Законом України "Про судоустрій і статус суддів", Оскільки Кабінетом Міністрів України цього зроблено не було, третя особа не могла самостійно встановлювати підвищений посадовий оклад та виплачувати відповідні кошти на користь позивача. Тобто, ні відповідач, ні територіальне управління ДСА в Рівненській області, ні ДСА України не наділені правом самостійно, без правового врегулювання Кабінетом Міністрів України та фінансової можливості Державного бюджету України здійснювати перерахунок заробітної плати позивачу та виплачувати її у вищому розмірі. Таким чином, представник третьої особи переконаний, що як відповідач так і третя особа діяли в межах закону, а отже підстав для задоволення позовних вимог немає.

У позовній заяві позивач просила суд розглядати справу без її участі.

У поданих письмових заперечення представник відповідача також просив суд розглянути справу за відсутності представника відповідача, 01.11.2016 через відділ документального забезпечення Рівненського окружного адміністративного суду (канцелярію) подав клопотання (вх.№14852/16), у якому також просив суд розглянути справу за відсутності представника відповідача, у задоволенні позову просив відмовити повністю.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Територіального управління Державної судової адміністрації України в Рівненській області 04.11.2016 подав через відділ документального забезпечення Рівненського окружного адміністративного суду (канцелярію) клопотання про розгляд справи у порядку письмового провадження (вх.№15164/16).

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Головного управління Державної казначейської служби України в Рівненській області 07.11.2016 подав через відділ документального забезпечення Рівненського окружного адміністративного суду (канцелярію) клопотання про розгляд справи без участі свого представника (вх.№15201/16).

Відповідно до частини четвертої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо всі особи, які беруть участь у справі, заявили клопотання про розгляд справи за їх відсутності, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

За таких обставин суд прийшов до висновку про можливість розгляду справи в порядку письмового провадження.

Дослідивши письмові докази у справі, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку, що в задоволенні позовних вимог необхідно відмовити повністю, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 призначена на посаду помічника судді Господарського суду Рівненської області за переведенням на підставі наказу Господарського суду Рівненської області від 06.08.2012 (а.с.15).

Наказом Господарського суду Рівненської області від 18.05.2016 №02-40/632/16 ОСОБА_1 було присвоєно 9 ранг державного службовця (а.с.19).

Згідно довідок Господарського суду Рівненської області від 17.05.2016 №29 - №31, посадовий оклад ОСОБА_1 на посаді помічника судді складав:

-у період з 26.10.2014 року по 31.08.2015 року 1218,00 грн./міс.;

-у період з 01.09.2015 року по 08.09.2015 року 1378,00 грн./міс.;

-у період з 09.09.2015 року по 31.12.2015 року 2756,00 грн./міс. (а.с.16-18).

Вважаючи, що в період з жовтня 2014 року по вересень 2015 року заробітна плата нараховувалась та виплачувалась виходячи з посадового окладу в розмірі меншому, ніж це передбачено Законами України, ОСОБА_1 звернулася із даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинах суд виходить з наступного.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні на момент виникнення спірних правовідносин було визначено Законом України "Про судоустрій і статус суддів" від 07.07.2010 №2453-VI (далі - Закон №2453-VI).

Відповідно до ч.5 ст.149 Закону №2453-VI (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) правовий статус працівників апарату суду визначається Законом України "Про державну службу".

Статтею 33 Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993 №3723-XII, який був чинний на момент виникнення спірних правовідносин (що підлягає до застосування в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) встановлено, що оплата праці державних службовців повинна забезпечувати достатні матеріальні умови для незалежного виконання службових обов'язків, сприяти укомплектуванню апарату державних органів компетентними і досвідченими кадрами, стимулювати їх сумлінну та ініціативну працю.

Умови оплати праці державних службовців, розміри їх посадових окладів, надбавок, доплат і матеріальної допомоги визначаються Кабінетом Міністрів України (ч.7 ст.33 Закону №3723-XII).

Джерелом формування фонду оплати праці державних службовців є Державний бюджет України та інші джерела, визначені для цієї мети положеннями про органи державної виконавчої влади, затвердженими указами Президента України та постановами Кабінету Міністрів України (ч.8 ст.33 Закону №3723-XII).

Аналогічні положення закріплено також ч. 2 ст. 8 Закону України "Про оплату праці" від 24.03.1995 №108/95-ВР, згідно з якою умови та розміри оплати праці працівників установ та організацій, що фінансуються з бюджету, визначаються Кабінетом Міністрів України.

На виконання вказаних законодавчих положень Кабінетом Міністрів України прийнято Постанову про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів від 09.03.2006 №268, якою затверджено, зокрема, схеми посадових окладів керівних працівників і спеціалістів апарату місцевих загальних судів (Додаток 47), який залишався незмінним до 9 вересня 2015 року (далі - Постанова №268).

Згідно з ч.1 ст.144 Закону №2453-VI (в редакції до 26.10.2014) розмір заробітної плати працівників апаратів судів, Державної судової адміністрації України, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, Національної школи суддів України, їхнє побутове забезпечення і рівень соціального захисту визначаються законом і не можуть бути меншими, ніж у відповідних категорій державних службовців органів законодавчої та виконавчої влади.

Підпунктом 59 пункту 5 Розділу ХII "Прикінцеві положення" Закону України "Про прокуратуру" від 14.10.2014 №1697-VII, який набрав чинності 26.10.2014, частину першу ст.144 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" доповнено абзацом другим такого змісту: "При цьому розмір посадового окладу працівника апарату суду, посада якого віднесена до шостої категорії посад державних службовців, установлюється в розмірі 30 відсотків посадового окладу судді місцевого суду. Посадові оклади працівників апарату суду, посади яких віднесені до кожної наступної категорії посад державних службовців, установлюються з коефіцієнтом 1,3 пропорційно посадовим окладам працівників апарату суду, посади яких віднесені до попередньої категорії посад державних службовців".

Підпунктом 1 і підпунктом 2 пункту 13 Розділу XIII Закону №1697-VII Кабінет Міністрів України зобов'язано у тримісячний строк з дня, наступного за днем опублікування цього Закону, привести свої нормативно-правові акти у відповідність із цим Законом та у двомісячний строк з дня, наступного за днем опублікування цього Закону, внести на розгляд Верховної Ради України пропозиції щодо приведення законодавчих актів у відповідність із цим Законом, у тому числі з метою забезпечення збільшення видатків Державного бюджету України на оплату праці працівників апаратів судів та встановлення їм посадових окладів у розмірі, не меншому за передбачені Законом №2453-VІ.

В свою чергу, відповідно до положень ст.142 Закону №2453-VI (в редакції до 28.03.2015) фінансування всіх судів в Україні здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України. Функції головного розпорядника коштів Державного бюджету України щодо фінансового забезпечення діяльності судів здійснює Державна судова адміністрація України - щодо фінансового забезпечення діяльності всіх інших судів загальної юрисдикції, діяльності Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, органів суддівського самоврядування, Національної школи суддів України та Державної судової адміністрації.

Видатки кожного місцевого та апеляційного суду всіх видів та спеціалізації визначаються у Державному бюджеті України в окремому додатку.

Згідно з ст.143 Закону №2453-VI (в редакції до 28.03.2015) суди загальної юрисдикції фінансуються згідно з кошторисами і щомісячними розписами видатків, затвердженими відповідно до вимог цього Закону, у межах річної суми видатків, передбачених Державним бюджетом України на поточний фінансовий рік, у порядку, встановленому Бюджетним кодексом України.

До Закону України "Про Державний бюджет на 2014 рік" відповідних змін щодо фінансування судів в Україні внесено не було.

З 28 березня 2015 року набрав чинності Закон України "Про забезпечення права на справедливий суд" від 12.02.2015 №192-VIII (далі - Закон №192-VIII), яким з метою підвищення національних стандартів судоустрою і судочинства та забезпечення права на справедливий суд Закон України "Про судоустрій і статус суддів" викладено в новій редакції, зокрема ст.147 встановлено, що розмір заробітної плати працівників апаратів судів, Державної судової адміністрації України, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, Національної школи суддів України, їхнє побутове забезпечення і рівень соціального захисту визначаються законом і не можуть бути меншими, ніж у відповідних категорій державних службовців органів законодавчої та виконавчої влади. При цьому розмір посадового окладу працівника апарату суду, посада якого віднесена до шостої категорії посад державних службовців, установлюється в розмірі 30 відсотків посадового окладу судді місцевого суду. Посадові оклади працівників апарату суду, посади яких віднесені до кожної наступної категорії посад державних службовців, установлюються з коефіцієнтом 1,3 пропорційно посадовим окладам працівників апарату суду, посади яких віднесені до попередньої категорії посад державних службовців.

Водночас, в новій редакції Закону України "Про судоустрій і статус суддів" залишились положення ст.142 та ст.143 Закону №2453-VI (в редакції до 28.03.2015), змінився лише порядок їх нумерації (ст.145 та ст.146 відповідно).

Підпунктом 2 пункту 13 Перехідних положень Закону №192-VІІІ Кабінет Міністрів України зобов'язано у тримісячний строк з дня набрання чинності цим Законом привести свої нормативно-правові акти у відповідність із зазначеним Законом.

З 1 січня 2015 року пунктом 9 Прикінцевих положень Закону України "Про Державний бюджет України на 2015 рік" встановлено, що норми і положення, зокрема, частини першої статті 144 Закону №2453-VІ застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування, а з 13.03.2015 встановлено, що норми і положення Закону України "Про судоустрій і статус суддів" застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування.

З 26 жовтня 2014 року по 9 вересня 2015 року Кабінетом Міністрів України змін до Постанови №268 щодо умов оплати праці, зокрема розмірів окладів працівників апарату суду, внесено не було.

Таким чином, Кабінет Міністрів України покладені на нього підпунктом 1 пункту 13 розділу XIII Закону №1697-VII та підпунктом 2 пункту 13 Перехідних положень Закону №192-VІІІ обов'язків щодо приведення його нормативно-правових актів у відповідність із цими законами у тримісячний строк не виконав.

Відповідно до частини 1 та частини 2 статті 23 Бюджетного кодексу України будь-які бюджетні зобов'язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення, якщо інше не передбачено законом про Державний бюджет України. Бюджетні призначення встановлюються законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет) у порядку, визначеному цим Кодексом.

Частиною 1 статті 51 Бюджетного кодексу України встановлено, що керівники бюджетних установ утримують чисельність працівників, військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та здійснюють фактичні видатки на заробітну плату (грошове забезпечення), включаючи видатки на премії та інші види заохочень чи винагород, матеріальну допомогу, лише в межах фонду заробітної плати (грошового забезпечення), затвердженого для бюджетних установ у кошторисах.

На підставі вказаного, враховуючи, що з 26.10.2014 по 09.09.2015 Кабінетом Міністрів України зміни до Постанови №268 щодо умов оплати праці, зокрема, розмірів окладів працівників апарату суду не внесено, а Законами України "Про Державний бюджет України на 2014 рік" та "Про Державний бюджет України на 2015 рік" видатки на реалізацію положень абзацу другого частини першої статті 144 Закону №2453-VІ та частини першої статті 147 цього ж Закону у редакції з 28 березня 2015 року не передбачено, відсутні правові підстави для перерахунку та виплати заробітної плати позивачу поза межами видатків Державного бюджету на оплату праці працівників апарату суду у розмірах інших, ніж встановлено Кабінетом Міністрів України.

Аналогічний висновок щодо застосування норм матеріального права міститься у постановах Верховного Суду України від 12 липня 2016 року (№ 21-1726а16), від 13 липня 2016 року (№820/4653/15) та від 13 липня 2016 року (№818/3372/15), які з врахуванням вимог ст.244-2 КАС України є обов'язковими для врахування судами при розгляді справ у подібних правовідносинах.

Крім того, Постановою "Про внесення змін до деяких актів Кабінету Міністрів України" від 02.09.2015 року №644, яка набрала чинності 09.09.2015 року, додаток 47 до Постанови Кабінету Міністрів України "Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів" від 09.03.2006 року №268 було викладено у новій редакції, у відповідності до якої для визначення місячного посадового окладу помічника судді застосовується коефіцієнт від місячного посадового окладу судді місцевого суду на рівні 0,4. При цьому, у примітках до даного додатку передбачено, що у 2015 році місячний посадовий оклад застосовується з урахуванням 50-відсоткового зменшення; інші виплати працівникам апарату судів, передбачені цією постановою, здійснюються виключно в межах фонду оплати праці суду.

Таким чином, делеговані Кабінету Міністрів України повноваження щодо визначення розміру посадових окладів працівників апарату судів було виконано з прийняттям Постанови "Про внесення змін до деяких актів Кабінету Міністрів України" від 02.09.2015 року №644, тому у відповідача були відсутні правові підстави для перерахунку і виплати заробітної плати позивача за період з 09.09.2015 по 31.12.2015без урахування 50% зменшення, встановленого Кабінетом Міністрів України.

Підсумовуючи вказане, суд приходить до переконання, що відповідач, не будучи головним розпорядником бюджетних коштів, не наділений повноваженнями самостійно без збільшення видатків з Державного бюджету України встановлювати та здійснювати перерахунок посадового окладу працівників апарату суду, а тому не мав можливості виплачувати позивачу заробітну плату у період з 26.10.2014 по 28.03.2015 виходячи з посадового окладу, визначеного абзацу 2 частини 1 статті 144 Закону України "Про судоустрій та статус суддів" у редакції Закону України "Про прокуратуру", та у період з 29.03.2015 по 08.09.2015 виходячи з посадового окладу, визначеного абзацом 2 частини 1 статті 147 Закону України "Про судоустрій та статус суддів" у редакції Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд".

Відповідно до частини 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з частиною 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Оцінюючи зібрані у справі та досліджені в судовому засіданні докази, суд дійшов висновку, що у спірних правовідносинах відповідач-суб'єкт владних повноважень діяв обґрунтовано, у межах наданих повноважень та з дотриманням приписів закону.

За наведених обставин, позов задоволенню не підлягає.

Підстави для вирішення судом питання розподілу судових витрат відповідно до статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України відсутні.

Керуючись статтями 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні позову, - відмовити повністю.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Житомирського апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Сало А.Б.