Справа № 415/4500/16-а
Суддя: Казначеєв Едуард Геннадійович
Дата ухвалення: 2016-11-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Фастовець В.М.
Суддя-доповідач - Казначеєв Е.Г.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 листопада 2016 року справа №415/4500/16-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Казначеєва Е.Г., суддів: Васильєвої І.А., Жаботинська С.В., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в місті Лисичанську Луганської області на постанову Лисичанського міського суду Луганської області від 21 вересня 2016 р. у справі № 415/4500/16-а (головуючий І інстанції Фастовець В.М.) за позовом ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України в місті Лисичанську Луганської області про дій неправомірними та зобов'язання до вчинення певних дій,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернулась до Управління Пенсійного фонду України в місті Лисичанську Луганської області з адміністративним позовом до Управління Пенсійного фонду України в місті Лисичанську Луганської області, в якому просила, визнати неправомірними дії відповідача щодо відмови позивачу у врахуванні загального стажу роботи період роботи з 12.04.1983 року по 14.11.1985 року у ТОВ «Горбитсенвіс» м. Стаханов, з 17.01.1986 року по 26.05.1986 року у ВАТ «Росток» м. Стаханов, з 26.09.1988 року по 29.05.1989 року в управлінні житлово-комунального господарства Стахановської міської ради, з 08.09.1986 року по 17.09.1988 року, з 12.10.1990 року по 13.11.1995 року на шахті ім. Ілліча в/о «Кадіїввугілля»;зобов'язати відповідача врахувати термін роботи позивача з 12.04.1983 року по 14.11.1985 року у ТОВ «Горбитсенвіс» м. Стаханов, з 17.01.1986 року по 26.05.1986 року у ВАТ «Росток» м. Стаханов, з 26.09.1988 року по 29.05.1989 року в управлінні житлово-комунального господарства Стахановської міської ради, з 08.09.1986 року по 17.09.1988 року, з 12.10.1990 року по 13.11.1995 року на шахті ім. Ілліча в/о «Кадіїввугілля» та призначити позивачу пенсію за віком з дня подачі заяви 26.07.2016 року (а.с.2-3).

Постановою Лисичанського міського суду Луганської області від 21 вересня 2016 року, прийнятою в порядку скороченого провадження, позовні вимоги задоволені. Суд першої інстанції визнав неправомірними дії УПФУ в м. Лисичанську Луганської області, щодо відмови ОСОБА_2 у врахуванні загального стажу роботи періоду роботи з 12.04.1983 р. по 14.11.1985 р. у ТОВ «Горбитсервіс» м. Стаханов, з 17.01.1986 р. по 26.05.1986 р. у ВАТ «Росток» м. Стаханов, з 26.09.1988 р. по 29.05.1989 р. в управлінні житлово-комунального господарства Стахановської міської ради, з 08.09.1986 р. по 17.09.1988 р., з 12.10.1990 р. по 13.11.1995 р. на шахті ім. Ілліча в/о «Кадіїввугілля»; зобов'язав УПФУ в м. Лисичанську Луганської області врахувати термін роботи ОСОБА_2 з 12.04.1983 р. по 14.11.1985 р. у ТОВ «Горбитсервіс» м. Стаханов, з 17.01.1986 р. по 26.05.1986 р. у ВАТ «Росток» м. Стаханов, з 26.09.1988 р. по 29.05.1989 р. в управлінні житлово-комунального господарства Стахановської міської ради, з 08.09.1986 р. по 17.09.1988 р., з 12.10.1990 р. по 13.11.1995 р. на шахті ім. Ілліча в/о «Кадіїввугілля» та призначити ОСОБА_2 пенсію за віком з дня подачі заяви 26 липня 2016 р (а.с.25-27).

Відповідач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову, якою відмовити в задоволені позовних вимог (а.с.30-31).

Всі особи, які беруть участь у справі, у судове засідання не прибули, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, тому відповідно до п.2 ч.1 ст. 197 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, здійснюючи апеляційний перегляд у межах апеляційної скарги відповідно до частини 1 статті 195 Кодексу адміністративного судочинства України, встановила наступне.

ОСОБА_2, до одруження ОСОБА_3, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, є матір'ю ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, який відповідно до довідки до акту огляду МСЕК Серія 2-20 СМ № 058345 є інвалідом з дитинства (а.с.10-18).

Згідно довідок про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 13.11.2014 року № 924000374 та № 924000373, виданим на ім'я ОСОБА_3 та ОСОБА_2, фактичне місце проживання: АДРЕСА_1 (а.с.19).

Відповідно до матеріалів справи, позивачу 06 лютого 2002 року була видана дублікат трудової книжки НОМЕР_1, в якій зазначені періоди роботи позивача, зокрема, з 12.04.1983 року по 14.11.1985 року у Стахановському комбінаті побутового обслуговування, з 17.01.1986 року по 26.05.1986 року у Стахановському хлібокомбінаті у подальшому ВАТ «Росток» м. Стаханов, з 08.09.1986 року по 17.09.1988 року та з 12.10.1990 року по 13.11.1995 року на шахті ім. Ілліча в/о «Кадіїввугілля».

Крім того, Управлінням житлово-комунального господарства Стахановської міської ради позивачу надана довідка від 18 лютого 2002 року № 15/103-65, якою підтверджено період роботи позивача з 26.09.1988 року по 29.05.1989 року в управлінні житлово-комунального господарства Стахановської міської ради та зміну прізвища з ОСОБА_3 на ОСОБА_3 (а.с.7). Запис в трудовій книжки щодо вказаного періоду відсутній.

26 липня 2016 року позивач звернулась до Управління Пенсійного фонду України в місті Лисичанську Луганської області з заявою про призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку на підставі статті 17 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05 листопада 1991 року № 1788-XII (далі - Закон № 1788-XII).

Управління Пенсійного фонду України в місті Лисичанську Луганської області рішенням від 08 серпня 2016 року відмовило позивачу в призначені пенсії за віком, як мати дитини інваліда з дитинства згідно Закону № 1788-XII, у зв'язку з відсутністю необхідного страхового стажу.

Також, Управління Пенсійного фонду України в місті Лисичанську Луганської області листом від 19.08.2016 року № 6548/02-31, повідомлено позивача про рішення від 08 серпня 2016 року та роз'яснення, що позивач має загальний стаж роботи, що підтверджується документами 6 років 11 місяців 27 днів, замість необхідних 15 років відповідно до Закону № 1788-XII. Зазначено, що дублікат трудової книжки виданий 06.02.2002 року, а відповідно до Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 р. № 637 (далі - Порядок № 637), коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про період роботи (дата заповнення трудової книжки не відповідає періодам роботи) приймаються довідки, які містять відомості про періоди роботи. Оскільки, надані довідки про період роботи з 12.04.1983 року по 14.11.1985 року, з 17.01.1986 року по 26.05.1986 року надані з території не контрольованої Україною зазначений стаж не може біти зарахований. Крім того, Управлінні житлово-комунального господарства Стахановської міської ради про період роботи з 26.09.1988 року по 29.05.1989 року не завірена печаткою та прізвище заявника не співпадає, зазначений стаж також не зараховується (а.с.4).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, виходив з того, що УПФУ неправомірно відмовило у зарахуванні періоду роботи та призначені пенсії, оскільки наявними документами підтверджується стаж позивача та право на призначення пенсії відповідно до статті 17 Закону № 1788-XII.

Колегія суддів погоджується з зазначеним висновком суду першої інстанції, з наступних підстав.

Відповідно до п. 3 розділу XV Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV), тимчасово, до прийняття відповідного закону жінки, які народили п'ятеро або більше дітей і виховали їх до шестирічного віку, і матері інвалідів з дитинства, які виховали їх до цього віку, мають право на призначення дострокової пенсії за віком, але не раніше ніж за 5 років до досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, за наявності не менше 15 років страхового стажу. При цьому до числа інвалідів з дитинства належать також діти-інваліди віком до 16 років.

Згідно із статтею 17 Закону №1788-XII, жінки, які народили п'ятеро або більше дітей і виховали їх до восьмирічного віку, і матері інвалідів з дитинства, які виховали їх до цього віку, мають право на пенсію за віком після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 15 років із зарахуванням до стажу часу догляду за дітьми. При цьому до числа інвалідів з дитинства належать також діти-інваліди віком до 16 років, які мають право на одержання соціальної пенсії.

Таким чином, пенсійним законодавством передбачено право на призначення дострокової пенсії за віком, зокрема, у випадку виховання інваліда з дитинства до певного віку, досягненню 50 років та при наявності стажу роботи не менше 15 років.

Відповідно до ст. 56 Закону № 1788-XII, до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

За приписами статті 62 Закону № 1788-XII, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Статтею 48 КЗпП України визначено, що трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника..

Відповідно до пункту 1 Порядку № 637, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Колегія суддів враховує, що відповідно до пункту 1.1 розділу 1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої спільним Наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 року № 58 (далі - Інструкція № 58), трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації усіх форм власності або у фізичної особи понад п'ять днів, у тому числі осіб, які є співвласниками (власниками) підприємств, селянських (фермерських) господарств, сезонних і тимчасових працівників, а також позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають державному соціальному страхуванню.

Відповідно до вимог п. 2.4 Інструкції № 58, записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

Згідно пункту 5.1 Інструкції № 58, особа, яка загубила трудову книжку (вкладиш до неї), зобов'язана негайно заявити про це власнику або уповноваженому ним органу за місцем останньої роботи. Не пізніше 15 днів після заяви, а у разі ускладнення в інші строки власник або уповноважений ним орган видає працівнику іншу трудову книжку або вкладиш до неї (нових зразків) з написом "Дублікат" в правому верхньому кутку першої сторінки.

З наведеного вбачається, що дублікат трудової книжки, який позивач надавав відповідачу, є трудовою книжкою в розумінні ст.48 КЗпП України та Порядку № 637 і записи в ній мають бути враховані при визначенні трудового стажу позивача.

Колегія суддів враховує, що вказані відомості у трудовій книжці підтверджуються записами в ній щодо нумерації даних роботи, періоду роботи, посади, власника, номерів та дат видання відповідних наказів, скріплення запису про звільнення печаткою підприємства.

Отже, наведені обставини з урахуванням правил, закріплених в ст. 56 Закону № 1788-XII, п. 1 Порядку № 637, свідчать про належність поданої позивачем дубліката трудової книжки як документа, який підтверджує його стаж роботи на підприємствах, та про достатність такого документа для органу пенсійного фонду при вирішенні питання про зарахування відповідного періоду роботи для обчислення пенсії.

Стосовно посилання відповідача на необхідність підтвердження періоду роботи уточнюючими довідками у відповідності до Порядку № 637 через невідповідність дати заповнення трудової книжки періодам роботи, колегія суддів зазначає, що зазначеним порядком та Законом № 1788-XII передбачено підтвердження трудового стажу довідками у визначених Порядком випадках, а саме при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, оскільки вони не підміняють трудову книжку. Крім того, у даному випадку мова йде про загальний, а не спеціальний стаж роботи позивача, що є підставою для призначення пенсії на пільгових умовах. Тобто, дії відповідача у даному випадку не відповідають вимогам законодавства.

Стосовно періоду роботи позивача з 26.09.1988 року по 29.05.1989 року, колегія суддів зазначає, що вказаний період роботи підтверджується наданою позивачем довідкою від 18 лютого 2002 року № 15/103-65, яка підписана уповноваженою особою, містить штамп та не визнавала не дійсно. Відповідач не надав суду доказів, що надана позивачем довідка не стосуються саме позивача та не може підтверджувати стаж її роботи

Посилання апелянта на те, що прізвище позивача не співпадає з прізвищем зазначеним у довідці, колегія суддів зазначає, що вказана довідка містить дані про зміну прізвища позивача з ОСОБА_3 на ОСОБА_3.

Зміна прізвища позивача з ОСОБА_3 на ОСОБА_3 підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища та Свідоцтвом про розірвання шлюбу (а.с.12-14)

Відповідно до статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

На підставі викладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що наявні в матеріалах справи докази у своїй сукупності дозволяють дійти до висновку, що періоди роботи позивача з 12.04.1983 року по 14.11.1985 року у ТОВ «Горбитсенвіс» м. Стаханов, з 17.01.1986 року по 26.05.1986 року у ВАТ «Росток» м. Стаханов, з 26.09.1988 року по 29.05.1989 року в управлінні житлово-комунального господарства Стахановської міської ради, з 08.09.1986 року по 17.09.1988 року, з 12.10.1990 року по 13.11.1995 року на шахті ім. Ілліча в/о «Кадіїввугілля» підлягають зарахуванню до стажу роботи позивача.

Колегія суддів зазначає, що позивач, з урахуванням зазначеного стажу, має більше 15 років загального трудового стажу, досягла 50 років та виховує інваліда з дитинства, отже, має право для призначення дострокової пенсії за віком відповідно до статті 17 Закону №1788-XII.

З урахуванням викладеного рішення відповідача щодо відмови в перерахунку пенсії та не зарахування позивачу до страхового стажу спірних періодів роботи та призначені пенсії на підставі статті 17 Закону № 1788-XII, є незаконним.

Відповідно до положень статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи зазначене, колегія суддів дійшла висновку, що судом попередньої інстанції прийнято правомірне рішення у відповідності до норм матеріального та процесуального права, порушень, які могли призвести до зміни чи скасування рішення суду не встановлено, тому апеляційна скарга залишається без задоволення, а постанова суду першої інстанції - без змін.

Керуючись статтями 183-2, 184, 195, 197, 198, 200, 205, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в місті Лисичанську Луганської області на постанову Лисичанського міського суду Луганської області від 21 вересня 2016 р. у справі № 415/4500/16-а залишити без задоволення.

Постанову Лисичанського міського суду Луганської області від 21 вересня 2016 р. у справі № 415/4500/16-а залишити без змін.

Судове рішення апеляційної інстанції, прийняте за результатами перегляду адміністративної справи, розглянутої судом першої інстанції в порядку скороченого провадження, за частиною 10 статті 183-2 Кодексу адміністративного судочинства України, є остаточним і оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя: Е.Г. Казначеєв

Судді: І.А. Васильєва

С.В. Жаботинська