Справа № 806/5596/14
Суддя: Горбатюк С.А.
Дата ухвалення: 2016-11-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 листопада 2016 року м. Київ К/800/21978/15

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

Головуючого, суддіГорбатюка С.А.
СуддівМороз Л.Л.
Шведа Е.Ю.
провівши у порядку письмового провадження касаційний розгляд адміністративної справи за позовом Бердичівського геріатричного пансіонату Житомирської обласної ради до Державної фінансової інспекції в Житомирській області про визнання протиправними та скасування окремих пунктів вимог за касаційною скаргою Бердичівського геріатричного пансіонату Житомирської обласної ради на постанову Житомирського апеляційного адміністративного суду від 27 квітня 2015 року

в с т а н о в и л а:

У березні 2014 року Бердичівський геріатричний пансіонат Житомирської обласної ради (далі - Бердичівський геріатричний пансіонат) у Житомирському окружному адміністративному суді пред'явив позов до Державної фінансової інспекції в Житомирській області про визнання протиправними та скасування окремих пунктів вимог.

Просив визнати протиправними та скасувати пункти 9, 11, 12, 14 вимог Бердичівської об'єднаної державної фінансової інспекції від 01 квітня 2014 року

№ 61-17/730 та відповідні вимоги, викладені в листі Бердичівської об'єднаної державної фінансової інспекції від 01 квітня 2014 року №61-17/731.

Постановою Житомирського окружного адміністративного суду від 04 березня 2015 року позовні вимоги задоволено частково.

Визнано протиправними пункти 9, 11, 12, 14 вимоги в частині стягнення з осіб, винних у зайвих грошових виплатах, шкоду у порядку та розмірах, встановлених статтями 130-136 Кодексу законів про працю України, а також в частині відшкодування за рахунок керівника, що допустив зайві грошові виплати, у разі пропуску встановленого строку, та скасовано їх.

В решті позовних вимог відмовлено.

Постановою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 27 квітня 2015 року постанову Житомирського окружного адміністративного суду від 04 березня 2015 року скасовано та прийнято нову постанову, якою у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду апеляційної інстанції, Бердичівський геріатричний пансіонат подав касаційну скаргу. Посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій у цій справі встановлено, що Бердичівською об'єднаною державною фінансовою інспекцією було проведено ревізію фінансово-господарської діяльності Бердичівського геріатричного пансіонату за період з 01 жовтня 2009 року по 30 листопада 2013 року, за результатами якої складено акт від 14 березня 2014 року № 61-09/1.

В ході ревізії позивача встановлено ряд фінансових порушень, а саме: в порушення вимог Натуральних добових норм харчування на одного підопічного в день в інтернатних установах для громадян похилого віку та інвалідів, передбачених постановою Кабінету Міністрів України від 13 березня 2002 року

№ 324, внаслідок внесення відповідальними особами Пансіонату даних щодо списання продуктів харчування по завищеним нормам протягом 2010-2013 років, проведено безпідставне їх списання на загальну суму 141 698,75 грн.

У порушення пункту 3.2.1 наказу Міністерства транспорту України від 10 лютого 1998 року № 43 "Норми витрат палива і мастильних матеріалів на автомобільному транспорті" за період ІV кварталу 2009 року, 2010-2012 роки та 11 місяців 2013 року, проведено понаднормоване списання пального (бензину А-95) в кількості 202,0 л на суму 1 596,03 грн.

Також ревізією встановлено, що в порушення статті 1 Закону України "Про автомобільний транспорт", пункту 2.2.3 Державного стандарту України 3849-99 "Дорожній транспорт", затвердженого Держстандартом України від 19 березня 2000 року № 120, протягом ревізуємого періоду Пансіонатом проводилося використання спеціалізованого автомобіля медичної допомоги не за цільовим призначенням, що призвело до безпідставного списання пального в кількості 167,0 літрів на загальну суму 1 320,92 грн.

В порушення пункту 11 Порядку зарахування та використання коштів, що підлягають перерахуванню пенсійним фондом або органами праці та соціального захисту установам (закладам), де особи перебувають на повному державному утриманні, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04 березня 2004 року № 269, внаслідок того, що адміністрацією Пансіонату не вжито належних заходів по утриманню підопічної ОСОБА_4 проведено незаконні витрати на утримання вищезазначеної підопічної за рахунок бюджетних коштів, чим нанесено шкоди на суму 49 420,00 грн.

01 квітня 2014 року Бердичівською об'єднаною державною фінансовою інспекцією винесено вимогу № 61-17/730 "Про усунення виявлених ревізією порушень законодавства з фінансових питань", пунктами 9, 11, 12, 14 якої, відповідно, зобов'язано позивача:

- стягнути з осіб, винних у безпідставному списанні, зайво списані продукти харчування в сумі 141 698,75 грн.; в іншому випадку стягнути з осіб, винних у безпідставному списанні за рахунок бюджетних коштів продуктів харчування на суму 141 698,75 грн. шкоду у порядку та розмірах, встановлених статтями 130-136 КЗпП України; у разі пропуску встановленого строку - відшкодувати порушення за рахунок керівника, що допустив зайві грошові виплати (стаття 133 КЗпП України) (пункт 9);

- стягнути з осіб, винних у безпідставному списанні, зайво списану вартість палива в сумі 1 589,03 грн.; в іншому випадку стягнути з осіб, винних у безпідставному списанні за рахунок бюджетних коштів палива на суму

1 596,03 грн. шкоду у порядку та розмірах, встановлених статтями 130-136 КЗпП України; у разі пропуску встановленого строку - відшкодувати порушення за рахунок керівника, що допустив зайві грошові виплати (стаття 133 КЗпП України) (пункт 11);

- стягнути з осіб, винних у безпідставному списанні, безпідставно списану вартість палива; в іншому випадку стягнути з осіб, винних у безпідставному списанні за рахунок бюджетних коштів палива на суму 1 320,92 грн. шкоду у порядку та розмірах, встановлених статтями 130-136 КЗпП України; у разі пропуску встановленого строку - відшкодувати порушення за рахунок керівника, що допустив зайві грошові виплати (стаття 133 КЗпП України) (пункт 12);

- вжити заходів щодо оформлення необхідних документів підопічної

ОСОБА_4 для продовження нарахування їй пенсії та отримання пансіонатом коштів на її утримання; стягнути з осіб, якими не вжито заходів щодо оформлення пенсії вказаної підопічної, внаслідок чого проводилось незаконне витрачання бюджетних коштів на її утримання в сумі 49 420,00 грн. шкоду у порядку та розмірі, встановленому статтями 130-136 КЗпП України; у разі пропуску встановленого строку - відшкодувати порушення за рахунок керівника, що допустив зайві грошові виплати (стаття 133 КЗпП України) (пункт 14).

Водночас, на підставі акта ревізії від 14 березня 2014 року № 61-09/1 Бердичівською об'єднаною державною фінансовою інспекцією встановлено неналежне виконання позивачем бюджетного законодавства, у зв'язку із чим Бердичівському геріатричному пансіонату листом від 01 квітня 2014 року

№ 61-17/731 надіслано попередження щодо усунення порушень бюджетного законодавства.

Не погодившись з пунктами 9, 11, 12, 14 вимоги відповідача від 01 квітня 2014 року № 61-17/730 та вимогою щодо усунення порушення бюджетного законодавства, викладеною в листі Бердичівської об'єднаної державної фінансової інспекції від 01 квітня 2014 року № 61-17/731, Бердичівський геріатричний пансіонат звернувся до суду з вказаним адміністративним позовом.

Задовольняючи позов в частині визнання протиправними та скасування пунктів 9, 11, 12, 14 вимоги від 01 квітня 2014 року № 61-17/730, суд першої інстанції виходив з того, що у ДФІ відсутні підстави для встановлення до підконтрольного органу вимоги щодо стягнення в порядку та розмірах, встановлених статтями 130-136 КЗпП України, зайво виплачених коштів з винних осіб, оскільки такі збитки відшкодовуються в судовому порядку за позовом органу державного фінансового контролю.

Суд першої інстанції зазначив, що орган державного фінансового контролю має право заявляти вимогу про усунення порушень, виявлених у ході перевірки підконтрольних установ, яка обов'язкова до виконання лише в частині усунення допущених порушень законодавства і за допомогою якої неможливо примусово стягнути виявлені в ході перевірки збитки. Враховуючи те, що збитки стягуються у судовому порядку за позовом органу державного фінансового контролю, правильність їх обчислення перевіряє суд, який розглядає цей позов, а не позов підконтрольної установи про визнання вимоги протиправною.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та приймаючи нове рішення про відмову у задоволенні позову, суд апеляційної інстанції, пославшись на Закон України "Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні" та Положення про Державну фінансову інспекцію України, затверджене Указом Президента України від 23 квітня 2011 року № 499/2011, дійшов висновку про наявність у органу державного фінансового контролю права заявляти вимогу про усунення порушень, виявлених у ході перевірки підконтрольних установ, яка обов'язкова до виконання лише в частині усунення допущених порушень законодавства і за допомогою якої неможливо примусово стягнути виявлені в ході перевірки збитки.

У зв'язку із цим та оскільки Бердичівська об'єднана державна фінансова інспекція пред'явила вимоги, які вказують на виявлені збитки, їхній розмір та їх стягнення, суд апеляційної інстанції вважав за необхідне зазначити, що зважаючи на те, що збитки відшкодовуються у судовому порядку за позовом органу державного фінансового контролю, правильність їх обчислення перевіряє суд, який розглядає цей позов, а не за поданням адміністративного позову підконтрольної установи про визнання вимоги протиправною.

Апеляційний суд також зауважив, що суд першої інстанції обґрунтовано послався у висновках на рішення Верховного Суду України у справі № 21-93а14, однак неправильно витлумачив правову позицію суду вищої інстанції, а тому прийняв помилкове рішення.

Така правова позиція суду апеляційної інстанції є правильною, оскільки вона ґрунтується на повно та всебічно встановлених обставинах справи та відповідає вимогам чинного законодавства.

Частиною другої статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з Положенням про Державну фінансову інспекцію України, затвердженим Указом Президента України від 23 квітня 2011 року № 499/2011 (далі - Положення), Державна фінансова інспекція України (Держфінінспекція України) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів України, входить до системи органів виконавчої влади і забезпечує реалізацію державної політики у сфері державного фінансового контролю.

Держфінінспекція України відповідно до покладених на неї завдань вживає в установленому порядку заходів до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства та притягнення до відповідальності винних осіб, а саме: вимагає від керівників та інших підконтрольних установ усунення виявлених порушень законодавства; звертається до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів (підпункт 4 пункту 4 Положення).

Відповідно до пункту 6 Положення Держфінінспекція України для виконання покладених на неї завдань має право в установленому порядку, зокрема, пред'являти керівникам та іншим особам підприємств, установ та організацій, що контролюються, обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства; при виявленні збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, визначати їх розмір згідно з методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України.

Також Положенням установлено, що у разі, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів, Держфінінспекція України має право звернутися до суду в інтересах держави.

Зазначені норми кореспондуються з положеннями пункту 7 статті 10 Закону України "Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні", згідно з якими органу державного фінансового контролю надано право пред'являти керівникам та іншим службовим особам підконтрольних установ, що ревізуються, вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства з питань збереження і використання державної власності та фінансів, вилучати в судовому порядку до бюджету виявлені ревізіями приховані і занижені валютні та інші платежі, ставити перед відповідними органами питання про припинення бюджетного фінансування і кредитування, якщо отримані підприємствами, установами та організаціями кошти і позички використовуються з порушенням чинного законодавства.

Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що органу державного фінансового контролю надано можливість здійснювати контроль за використанням коштів державного і місцевого бюджету та, у разі виявлення порушень законодавства, пред'являти обов'язкові до виконання вимоги про усунення таких правопорушень.

При виявленні збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, орган державного фінансового контролю має право визначати їх розмір згідно з методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України, та звернутися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів.

Вимога органу державного фінансового контролю спрямована на коригування роботи підконтрольної організації та приведення її у відповідність із вимогами законодавства і у цій частині вона є обов'язковою до виконання. Що стосується відшкодування виявлених збитків, завданих державі чи об'єкту контролю то про їх наявність може бути зазначено у вимозі, але вони не можуть бути примусово стягнуті шляхом вимоги. Такі збитки відшкодовуються у добровільному порядку або шляхом звернення до суду з відповідним позовом.

На підставі наведеного колегія суддів дійшла висновку про наявність у органу державного фінансового контролю права заявляти вимогу про усунення порушень, виявлених у ході перевірки підконтрольних установ, яка обов'язкова до виконання лише в частині усунення допущених порушень законодавства і за допомогою якої неможливо примусово стягнути виявлені в ході перевірки збитки.

З матеріалів справи вбачається, що Бердичівською об'єднаною державною фінансовою інспекцією пред'явлено вимогу про усунення виявлених ревізією порушень законодавства. При цьому у пунктах 9, 11, 12, 14 вимоги вказано, зокрема на виявлені збитки, їх розмір та необхідність їх стягнення.

Зважаючи на те, що збитки стягуються у судовому порядку за позовом органу державного фінансового контролю, правильність їх обчислення перевіряється судом, який розглядає такий позов, тому суд апеляційної інстанції правильно застосував норми матеріального і процесуального права, відмовляючи у задоволенні позову, підстави для скасування або зміни прийнятого ним рішення відсутні.

Такий висновок відповідає правовій позиції, висловленій Верховним Судом України у постановах від 15 квітня 2014 року у справі № 21-40а14, від 15 квітня 2014року у справі № 21-63а14, від 07 жовтня 2014 року № 21-368а14, від 27 січня 2015 року № 21-436а14, який згідно зі статтею 244-2 Кодексу адміністративного судочинства України, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Доводи, викладені в касаційній скарзі, не спростовують висновку суду апеляційної інстанції та встановлених обставин справи.

Відповідно до частини першої статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчинення процесуальних дій.

Оскільки суд апеляційної інстанції не допустив порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судового рішення чи вчиненні процесуальних дій, підстав для задоволення касаційної скарги немає.

На підставі викладеного, керуючись статтями 210, 220, 222, 230 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Бердичівського геріатричного пансіонату Житомирської обласної ради залишити без задоволення, а оскаржувану постанову Житомирського апеляційного адміністративного суду від 27 квітня 2015 року в адміністративній справі за позовом Бердичівського геріатричного пансіонату Житомирської обласної ради до Державної фінансової інспекції в Житомирській області про визнання протиправними та скасування окремих пунктів вимог - без зміни.

Ухвала є остаточною, оскарженню не підлягає і може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строк та у порядку, визначеними статтями 237, 238, 2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді Горбатюк С.А.

Мороз Л.Л.

Швед Е.Ю.