Справа № 823/1511/16
Суддя: Епель О.В.
Дата ухвалення: 2016-11-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий у 1-й інстанції: Рідзель О.А. Суддя-доповідач: Епель О.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 листопада 2016 року Справа № 823/1511/16

Київський апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Епель О.В.,

суддів: Карпушової О.В., Кобаля М.І.,

за участю секретаря Лісник Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Черкаського окружного адміністративного суду від 20 жовтня 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Генеральної прокуратури України про визнання протиправними та скасування рішення про визнання неправомірною бездіяльності та зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 (далі - позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Генеральної прокуратури України (далі - відповідач) про:

1) визнання неправомірною та незаконною бездіяльності відповідача - суб'єкта владних повноважень в особі Генеральної прокуратури України під час розгляду звернення позивача з огляду та підстав: «У зв'язку з прийняттям Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року, згідно з п. 3 «Прикінцевих положень» якого, визнано такою, що втратила чинність статтю 48 Закону України «Про прокуратуру» від 05 листопада 1991 року № 1789-ХІІ (з наступними змінами та доповненнями), положення якої регламентували питання дисциплінарної відповідальності прокурорсько-слідчих працівників, розглянути питання про приведення запису № 16 від 12 березня 1999 року до трудової книжки серії УКР № 1331565 від 17 липня 1985 року про звільнення з посади прокурора Лисянського району Черкаської області на підставі ст. 8, п. 5 ст. 9 Дисциплінарного статуту прокуратури України, внесеного на підставі наказу Генерального прокурора України від 02 березня 1999 року № 130-К до належної позивачу трудової книжки у відповідність до приписів ст.ст. 1, 3, 8, 21, 22, 43, 68 Конституції України, Закону України «Про прокуратуру» від 05 листопада 1991 року (з наступними змінами та доповненнями), ст. 48 Кодексу законів про працю України, а також нормативно-правових документів, які регламентують порядок ведення трудових книжок працівників»;

2) зобов'язання відповідача - суб'єкта владних повноважень в особі Генеральної прокуратури України у зв'язку з прийняттям Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року, згідно з п. 3 «Прикінцевих положень» якого, визнано такою, що втратила чинність статтю 48 Закону України «Про прокуратуру» від 05 листопада 1991 року № 1789-ХІІ (з наступними змінами та доповненнями), положення якої регламентували питання дисциплінарної відповідальності прокурорсько-слідчих працівників, розглянути питання про перегляд та приведення запису № 16 від 12 березня 1999 року у трудовій книжці серії УКР № 1331565 про звільнення з посади прокурора Лисянського району Черкаської області на підставі ст. 8, п. 5 ст. 9 Дисциплінарного статуту прокуратури України, внесеного на підставі наказу Генерального прокурора України від 02 березня 1999 року № 130-К до належної позивачу трудової книжки у відповідність до приписів ст.ст. 1, 3, 8, 21, 22, 43, 68 Конституції України, Закону України «Про прокуратуру» від 05 листопада 1991 року (з наступними змінами та доповненнями), ст. 48 Кодексу законів про працю України, а також нормативно-правових документів, які регламентують порядок ведення трудових книжок працівників, ухвали Київського апеляційного адміністративного суду від 29.08.2016 р.;

3) зобов'язання відповідача - суб'єкта владних повноважень в особі Генеральної прокуратури України розглянути питання про проведення службової перевірки щодо обставин, пов'язаних з фактом дорожньо-транспортної пригоди, покладені в основу службового розслідування від 29 січня 1999 року, як підстави видання наказу Генерального прокурора України від 02 березня 1999 року № 130-К про звільнення позивача з посади прокурора Лисянського району Черкаської області на підставі ст. 8, п. 5 ст. 9 Дисциплінарного статуту прокуратури України, в частині відповідності формулювання підстав звільнення, зазначених у наказі, положенням статті 48 Закону України «Про прокуратуру» від 05 листопада 1991 року № 1789-ХІІ, а також статті 8, пункту 5 статті 9 Дисциплінарного статуту прокуратури України, затвердженого постановою Верховної Ради України від 06 листопада 1991 року № 1796-ХІІ, відповідно до положень ч. 3 ст. 48 Закону України «Про прокуратуру» від 05 листопада 1991 року № 1789-ХІІ;

4) зобов'язання відповідача - суб'єкта владних повноважень в особі Генеральної прокуратури України розглянути питання про проведення службової перевірки щодо обставин внесення представником третьої особи до належної позивачу трудової книжки запису № 16 від 12 березня 1999 року про звільнення з посади за ст. 8 та п. 5 ст. 9 Дисциплінарного статуту прокуратури України, як підзаконного нормативно-правового акту, затвердженого постановою Верховної Ради України від 06 листопада 1991 року № 1796-ХІІ, відповідно до положень ч. 3 ст. 48 Закону України «Про прокуратуру» від 05 листопада 1991 року № 1789-ХІІ, без посилання на статтю 48 Закону України «Про прокуратуру» від 05 листопада 1991 року № 1789-ХІІ, схваленого єдиним законодавчим органом України в конституційний спосіб та з дотриманням процедури, передбаченої приписами ст.ст. 82, 83, 89, 91, 92, 94 Основного Закону України, та вирішити питання щодо його персональної відповідальності, передбаченої законодавством.

Ухвалою Черкаського окружного адміністративного суду від 20 жовтня 2016 року позовну заяву було залишено без руху.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати зазначену ухвалу суду та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції, так як, на його думку, судом першої інстанції були порушені норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання про відкриття провадження у справі.

У судове засідання сторони не з'явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, у зв'язку із чим, колегія суддів, на підставі ч. 6 ст.12, ч. 1 ст. 41, ч. 4 ст. 196 КАС України розглядає справу за їх відсутності без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала суду - скасуванню, з наступних підстав.

Судова колегія встановила, що залишаючи позовну заяву без руху, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не сплачено судовий збір.

Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції та вважає їх передчасними, з огляду на наступне.

Спірні правовідносини регулюються Конституцією України, Кодексом адміністративного судочинства України (далі - КАС України), Законом України «Про судовий збір» від 08.07.2011 р. № 3674-VI (далі - Закон № 3674-VI).

Так, відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з п. 4 ч. 1, ч. 3 ст. 106 КАС України у позовній заяві, зокрема зазначається зміст позовних вимог згідно з частинами четвертою і п'ятою статті 105 цього Кодексу і виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, а в разі подання позову до декількох відповідачів, - зміст позовних вимог щодо кожного з відповідачів.

До позовної заяви додається документ про сплату судового збору крім випадків, коли його не належить сплачувати.

У ч. 1 ст. 108 КАС України передбачено, що суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтею 106 цього Кодексу, постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху, у якій зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб їх усунення і встановлюється строк, достатній для усунення недоліків. Копія ухвали про залишення позовної заяви без руху невідкладно надсилається особі, що звернулася із позовною заявою.

Відповідно до ч. 2 ст. 87 КАС України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

У п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону № 3674-VI закріплено, що від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі.

Отже, однією з вимог, що ставляться адміністративним процесуальним законодавством до позовної заяви, є сплата позивачем судового збору, крім випадків, коли він звільнений від його сплати в силу закону.

При цьому, Законом № 3674-VI передбачено звільнення позивача за подання позовної заяви, зокрема у справі про поновлення на роботі.

Таким чином, проаналізувавши наведені правові норми та перевіривши матеріали справи, колегія суддів встановила, що позивач оскаржує дії відповідача, зокрема щодо прийняття наказу про його звільнення з роботи.

Разом з тим, з положень ст. 235 КЗпП України вбачається, в разі встановлення судом неправомірного звільнення особи із займаної посади, належним способом захисту її права є поновлення на роботі.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що правильне вирішення питання про відкриття провадження у цій справі із застосуванням норм ст.ст.106, 108 КАС України вимагає конкретизації позивачем його позовних вимог та перевірки судом першої інстанції відповідності позовної заяви вимогам КАС України, зокрема й в частині строків звернення до суду.

З огляду на це, висновки суду першої інстанції, викладені в оскаржуваній ухвалі, про залишення позовної заяви без руху через несплату позивачем судового збору є передчасними і таке рішення ухвалено за неповного встановлення обставин справи, що мають переважне значення для правильного вирішення питання про відкриття провадження, а тому воно підлягає скасуванню, а справа направленню для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 204 КАС України, підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм матеріального чи процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

Таким чином, апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає задоволенню, ухвала Черкаського окружного адміністративного суду від 20 жовтня 2016 року скасуванню, а справа направленню на продовження розгляду до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження у справі.

Керуючись ст. ст. 41, 159, 160, 195, 196, 199, 204, 205, 206, 211, 254 КАС України, суд,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити.

Ухвалу Черкаського окружного адміністративного суду від 20 жовтня 2016 року - скасувати та направити справу до Черкаського окружного адміністративного суду для продовження розгляду.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Повний текст рішення, відповідно до ч. 3 ст. 160 КАС України, виготовлено 23 листопада 2016 року.

Головуючий суддя:

Судді:

Головуючий суддя Епель О.В.

Судді: Кобаль М.І.

Карпушова О.В.