Справа № 804/2388/16
Суддя: Сидоренко Дмитро Володимирович
Дата ухвалення: 2016-09-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 вересня 2016 р. Справа № 804/2388/16
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Сидоренко Д.В., при секретарі судового засідання Гелетій М.Т., розглянувши за участю:
представника позивача ОСОБА_1,
представника відповідача ОСОБА_2,
розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Торговий дім ПРМЗ,
до Дніпродзержнської ОДПІ ГУ ДФС у Дніпропетровській області,
про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень.
Обставини справи: 17.07.2012 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю Торговий дім ПРМЗ до Верхньодніпровської об'єднаної державної податкової інспекції Дніпропетровської області, в якому, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, позивач просить суд визнати протиправними та скасувати:
- податкове повідомлення-рішення форми Р від 23 квітня 2012 р. № НОМЕР_2 про збільшення суми грошового зобов'язання за платежем: податок на прибуток підприємств в сумі 2047606,00 грн., в тому числі, за основним платежем в сумі 1787751,00 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) в сумі 259855,00 грн., в частині визначення грошового зобовязання в розмірі 2030429,00 грн., в т.ч. 1779278,00 грн. за основним платежем та 251150,00 грн. за штрафними санкціями.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27 квітня 2016 року справу №804/2388/16 прийнято до провадження та призначено до розгляду.
Ухвалою суду від 26 травня 2016 року допущено заміну відповідача правонаступником Дніпродзержинською об'єднаною державною податковою інспекцією Головного управління ДФС у Дніпропетровській області.
Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що податкові повідомлення - рішення, складені за результатами планової виїзної перевірки ТОВ Торговий дім ПРМЗ з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.10.2010 р. по 31.12.2011 р., валютного та іншого законодавства за період з 01.10.2010 р. по 31.12.2011р. на підставі акту № 64/23/32896903 від 22.03.2012р., є протиправними та прийнятими всупереч чинного законодавства України. Позивач зауважує, що ТОВ Торговий Дім ПРМЗ надало всі необхідні первинні документи, які, на його думку, підтверджують право підприємства на формування податкового кредиту та податкових зобовязань, валових доходів та валових витрат, що, в свою чергу, свідчить про безпідставність висновків Верхньодніпровської ОДПІ Дніпропетровської області про відсутність обєктів оподаткування податком на прибуток на податком на додану вартість по операціям з придбання товарів у ТОВ НВО МСК-Інвест, ТОВ Промстройальянс та ПП Інвест-Пром, про заниження сум податку на прибуток підприємств та відповідно завищення валових витрат.
Окрім цього, позивач вважає, що при визнанні угод нікчемними, податковим органом не дотримано зазначених вимог законодавчих норм, не встановлено вини та умислу ні у позивача, ні у його контрагентів, спрямованих на заволодіння державним майном, порушення публічного порядку. Зміст укладених ТОВ Торговий дім ПРМЗ договорів не суперечить Цивільному кодексу України, іншим актам цивільного законодавства, а також жодним чином не суперечить інтересам держави і суспільства, його моральним засадам: договори були спрямовані на реальне настання правових наслідків та набуття сторонами цивільних прав та обов'язків, що обумовлені ними, а саме: продавець/виконавець за договорами передав товар покупцю/виконав роботу та передав її результат покупцю, та отримав за це обумовлену договорами суму, покупець - прийняв товар/роботу та здійснив їх оплату на користь продавця, зобов'язання сторонами виконані в повному обсязі, заборгованість відсутня.
Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити у повному обсязі, посилаючись на доводи, викладені в адміністративному позові.
Представник відповідача проти позову заперечував, до суду надав письмові заперечення, в яких свою позицію обґрунтовував тим, що перевірка проведена правомірно, виявлені перевіркою порушення податкового законодавства встановлені вірно, з урахуванням усіх обставин, податкові повідомлення-рішення винесені відповідно до вимог чинного законодавства, у звязку із чим, підстави для задоволення позову відсутні.
Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши подані документи і матеріали, зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про наступне.
Згідно із положеннями Податкового кодексу України основним завданням та функцією органів державної податкової служби є здійснення контролю за своєчасністю, достовірністю, повнотою нарахування та сплати податків та зборів (обов'язкових платежів), контролю за валютними операціями, контролю за додержанням порядку проведення готівкових розрахунків за товари (послуги) у встановленому законом порядку.
Відповідно до пункту 20.1.4 статті 20 Податкового кодексу України органи податкової служби мають право проводити перевірки платників податків (крім Національного банку України) в порядку, встановленому цим Кодексом.
Підпунктом 75.1 статті 75 Податкового кодексу України передбачено, що органи державної податкової служби мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.
Так, з матеріалів справи вбачається, що Верхньодніпровською ОДПІ було проведено планову виїзну перевірку Торговий дім ПРМЗ з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.10.2010р. по 31.12.2011р., валютного та іншого законодавства за період з 01.10.2010р. по 31.12.2011р. та за результатами вказаної перевірки було складено Акт № 64/23/32896903 від 22 березня 2012 р.
Перевіркою виявлено порушення: пп.4.1.6 п.4.1. ст. 4, п. 5.1. ст.5, п.п.5.3.9 п.5.3, п.п.5.7.1 п.5.7 ст.5 Закону України від 22.05.1997 р. № 283/97-ВР Про оподаткування прибутку підприємств із змінами та доповненнями, п. 135.1, п. 135.2 п.п.135.5.4 п.135.4 ст.135, п.п.139.1.9 п.139.1 ст. 139 Податкового кодексу України від 02.12.2010 р. № 2756-VI із змінами та доповненнями, в результаті чого донараховано податку на прибуток в періоді, що перевірявся, всього у сумі 1 787 751 грн., у тому числі: за 4 квартал 2010 року на суму 1 039 416 грн.; за 1 кв. 2011р. на суму 108 828 грн.; за 2 кв. 2011 р. на суму 600 731грн.; за 4 кв. 2011 р. на суму 38 776 грн.; п.3.1. ст.3, п.п.7.4.5 п.7.4, п.п.7.7.1 п.7.7 ст. 7 Закону України № 168/97-ВР від 03.04.1997р. зі змінами та доповненнями, п.185.1 ст.185, п.198.6 ст. 198, п.200.1 ст. 200 Податкового кодексу України від 02.12.2012р. № 2756-VI із змінами та доповненнями, в результаті чого донараховано податок на додану вартість в періоді, що перевірявся на загальну суму 535 990 грн.; ч.1,2, ч. 5 ст. 203, ст.215, ст.216, ст. 228 Цивільного кодексу України встановлено нікчемність правочинів по взаємовідносинам з ТОВ МСК Інвест, ТОВ Промстройальянс, ПП Інвест-Пром.
Не погоджуючись з п.1, п.2 та п. 3 висновків перевірки, фактами та даними, викладеними у акті № 64/23/32896903 від 22 березня 2012 р., позивачем були подані до Верхньодніпровської обєднаної державної податкової інспекції заперечення вих. № 25 від 13.04.2012р.
Так, відповідно до викладених в акті перевірки висновків, позивач порушив приписи ч.1, 2, ч.5 ст.203, ст.215, ст.216 ст. 228 Цивільного кодексу України при вчиненні правочину, укладеного з ТОВ МСК Інвест, ТОВ Промстройальянс, ПП Інвест-Пром, оскільки правочин з зазначеними контрагентоми є нікчемними, та не створює юридичних наслідків.
Вирішуючи заявлений спір по суті, суд зазначає наступне.
Відповідно до ч.1 ст. 9 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні, первинні документи є підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій, фіксують факти здійснення господарських операцій та повинні бути складені під час здійснення господарських операцій. Розрахункові документи, згідно з Законом України Про платіжні системи та переказ коштів в Україні опосередковують рух коштів у безготівковій формі.
Вимога щодо аналізу правомірності оподаткування фінансово-господарських операцій на підставі первинних бухгалтерських документів та документів фінансової і бухгалтерської звітності, передбачена ст. 75 Податкового кодексу України та Порядком оформлення результатів документальних перевірок з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства, затвердженого Наказом ДПА України № 984 від 22.12.201 року (п. 6 Розділу 1, п.п.5.2 п. 5 розділу 2).
Згідно пункт 1.32. ст. 1 Закону України Про оподаткування прибутку підприємств від 28.12.1994 № 334/94-ВР (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), (далі Закон №334), господарська діяльність - будь-яка діяльність особи, направлена на отримання доходу в грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, у разі коли безпосередня участь такої особи в організації такої діяльності є регулярною, постійною та суттєвою. Під безпосередньою участю слід розуміти зазначену діяльність особи через свої постійні представництва, філіали, відділення, інші відокремлені підрозділи, а також через довірену особу, агента або будь-яку іншу особу, яка діє від імені та на користь першої особи.
За приписами п. 5.1 ст. 5 Закону України Про оподаткування прибутку підприємств валовими витратами виробництва та обігу (далі - валові витрати) є сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних як компенсація вартості товарів (робіт, послуг), які придбаваються (виготовляються) таким платником податку для їх подальшого використання у власній господарській діяльності.
Підпункт 5.2.1. п. 5.2. ст. 5 Закону України Про оподаткування прибутку підприємств до складу валових витрат включаються, зокрема, суми будь-яких витрат, сплачених (нарахованих) протягом звітного періоду у зв'язку з підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг) і охороною праці, у тому числі витрати з придбання електричної енергії (включаючи реактивну), з урахуванням обмежень, установлених пунктами 5.3 - 5.7 цієї етапі.
Отже, лише у тому разі, коли у пунктах 5.3 - 5.7 Закону України Про оподаткування прибутку підприємств містяться певні обмеження чи є пряма заборона щодо включення певних витрат до складу валових витрат, таке включення можна вважати неправомірним.
Відповідно до ч. 4 пп. 5.3.9 п. 5.3. сг. 5 Закону України Про оподаткування прибутку підприємств не належать до складу валових витрат будь-які витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку.
Пунктом 5.11 Закону №334 визначено, що установлення додаткових обмежень щодо віднесення витрат до складу валових витрат платника податку, крім тих, що зазначені у цьому Законі, не дозволяється.
Аналогічні положення містяться в ст.ст. 138-140 Податкового кодексу України (в редакції від 01.01.2011 року).
Стаття 11 Правила ведення податкового обліку Закону України Про оподаткування прибутку підприємств не встановлює вимог до форми чи виду документів, які були б належні для цілей податкового обліку, тобто були би обов'язковими для підтвердження віднесення певних витрат до складу калових витрат. Тому такі документи мають відповідати вимогам статті 9 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні та п. 2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Мінфіну України від 24.05.1995 р. №88, де визначено перелік обов'язкових реквізитів первинних та зведених облікових документів, які необхідні для надання цим документам юридичної сили, та які дають змогу ідентифікувати осіб, які брали участь у їх складанні.
Відповідно до пп. 7.2.3 п. 7.2 ст. 7 Закону України Про податок на додану вартість від 03.04.1997 № 168/97-ВР (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) податкова накладна складається у момент виникнення податкових зобов'язань продавця у двох примірниках. Оригінал податкової накладної надається покупцю, копія залишається у продавця товарів (робіт, послуг). Податкова накладна є звітним податковим документом і одночасно розрахунковим документом. Податкова накладна виписується на кожну повну або часткову поставку товарів (робіт, послуг). Платники податку повинні зберігати податкові накладні протягом строку, передбаченого законодавством для зобов'язань із сплати податків.
Згідно з пп. 7.2.6 п. 7.2. ст. 7 Закону України Про податок на додану вартість податкова накладна видається платником податку, який поставляє товари (послуги), на вимогу їх отримувача, та є підставою для нарахування податкового кредиту.
Датою виникнення податкових зобов'язань з поставки товарів (робіт, послуг) згідно 7.3.1 и. 7.3 ст. 7 Закону України Про податок на додану вартість вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: або дата зарахування коштів від покупця (замовника) на банківський рахунок платника податку як оплата товарів (робіт, послуг), що підлягають поставці, а у разі поставки товарів (робіт послуг) за готівкові грошові кошти - дата їх оприбуткування в касі платника податку, а при відсутності такої - дата інкасації готівкових коштів у банківській установі, що обслуговує платника податку; або дата відвантаження товарів, а для робіт (послуг) - дата оформлення документа, що засвідчує факт виконання робіт (послуг) платником податку.
Підпунктом 7.4.1 п. 7.4 ст. 7 Закону України Про податок на додану вартість передбачено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи із договірної (контрактної) вартості товарів (послуг), та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 6.1 статті 6 та статтею 81 цього Закону, протягом такого звітного періоду у зв'язку, зокрема, з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку. При цьому, право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари (послуги) та основні фонди почали використовуватися і оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.
Підпункт 7.5.1 п. 7.5 ст. 7 Закону України Про податок на додану вартість встановлює, що датою виникнення права платника податку на податковий кредит вважається дата здійснення першої з подій: або дата списання коштів з банківського рахунку платника податку в оплачу товарів (робіт, послуг), дата виписки відповідного рахунку (товарного чека) - в разі розрахунків з використанням кредитних дебетових карток або комерційних чеків; або дата отримання податкової накладної, що засвідчує факт придбання платником податку товарів (робі т послуг).
Отже, правильність формування платником податків валових, витрат та податкового кредиту вимагає наявності зв'язку витрат платника податків на придбання послуг з його господарською діяльністю. За наявності цього у платника податків є всі законні підстави для зменшення бази оподаткування податком на прибуток і податком на додану вартість за рахунок валових витрат та податкового кредиту.
Згідно п. 198.3 ст. 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до ст. 39 Податкового кодексу України, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою п. 193.1 ст. 193 Податкового кодексу України, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершений капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку. Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, і також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.
Пункт 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України встановлює, що до податкового кредиту не відносяться суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог ст. 201 Податкового кодексу України) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими п. 201.11ст. 201 Податкового кодексу України.
Суд зазначає, що для правильного вирішення даного спору необхідним є дослідження самих договорів, укладених позивачем з контрагентом, їх економічного змісту та спрямованості на досягнення певного економічного ефекту, всіх первинних документів, які відповідно до специфіки господарських операцій підтверджують їх реальність, наявність технічної документації, сертифікатів якості на товар, способу прийняття, переміщення товару по складу, ким та на яких підставах здійснювався прийом товару, вантажно-розвантажувальні роботи, обставин, які б підтверджували рух активів у процесі здійснення господарських операцій позивача з контрагентом, а також встановлення наявності звязку між фактом придбання товарів (послуг) з понесенням інших витрат із господарською діяльністю платника податку та використання цих товарів у господарській діяльності.
Судом були досліджені первинні документи, що стосуються господарської діяльності позивача з його контрагентами та встановлено, що вказані господарські операції пов'язані з господарською діяльністю Товариства з обмеженою відповідальністю Торговий дім ПРМЗ, а первинні документи складені у відповідності до вимог Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні, а тому, суд вважає висновки податкового органу, викладені в акті перевірки, неправомірними, виходячи з наступних підстав.
З матеріалів справи вбачається, що видами діяльності ТОВ Торговий дім ПРМЗ є, зокрема, Ремонт і технічне обслуговування машин і устаткування промислового призначення, Будівництво інших споруд, н. в. і. у., Інші спеціалізовані будівельні роботи, н. в. і. у..
В рамках господарської діяльності позивачем були укладені наступні договори: договір №01/11 від 01.11.2010 р. між ТОВ Торговий дім ПРМЗ (Покупець) та ТОВ НВО МСК-Інвест (Продавець) на покупку горношахтного обладнання та запасних частин до нього, заготовки металоконструкцій електрообладнання; договір № 28/01 від 28.01.2010 р. між ТОВ Торговий дім ПРМЗ (Покупець) та ТОВ Промстройальянс (Продавець) на покупку горношахтного обладнання та запасних частин до нього, заготовки металоконструкцій електрообладнання; договір №043 від 04.05.2011 р. між ТОРГОВИЙ ДІМ ПРМЗ (Покупець) та ПП Інвест-Пром (Продавець) на покупку горношахтного обладнання та запасних частин до нього, заготовки металоконструкцій електрообладнання.
Виконання ТОВ Торговий дім ПРМЗ договорів підтверджується наявними в матеріалах справи первинними бухгалтерськими документами, а саме: договорами, видатковими накладними, податковими накладними, товарно-транспортними накладними, специфікаціями до договорів актами прийому передачі, тощо.
Під час судового розгляду справи зясовано, що ТОВ Торговий дім ПРМЗ перераховувало з розрахункового рахунку грошові кошти платіжними дорученнями на розрахунковий рахунок ТОВ НВО МСК-Інвест, ТОВ Промстройальянс та ПП Інвест-Пром в рахунок оплати отриманих по договорам товарів.
Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що товари, придбані ТОВ Торговий дім ПРМЗ у ТОВ МСК-Інвест за видатковою накладною №113 від 03.12.2010р. та у ПП Інвест-Пром за видатковою накладною №3205047 від 04.05.2011р., були використані на виконання контракту про купівлю-продаж товару №1465 від 29.03.2011 року, укладеного з ПАТ АрселорМіттал Кривий Ріг, що підтверджується специфікацією №1 від 29.03.2011р., актом списання товарів №26 від 09.05.2011р., накладною вимогою на відпуск (внутрішнє переміщення) матеріали №30 від 05.05.2011р., накладною на передачу готової продукції №15 від 17.05.2011р., накладною №32 від 18.05.2011р.
Товари, придбані ТОВ Торговий дім ПРМЗ у ТОВ Промстройальянс за видатковою накладною №231102 від 23.11.2010р., були використані на виконання робіт за договором №15 від 08.10.2010р., укладеного з ТОВ НПФ Техвагонмаш, що підтверджується специфікацією, накладною №141 від 29.11.2010р., та у господарських операціях з ПАТ Запорізький залізорудний комбінат (Договір №3 від 04.01.2010р., накладна №134 від 25.11.2010р.) та з ПАТ АрселорМіттал Кривий Ріг (накладна №134 від 24.11.2010р.).
Товари, придбані ТОВ Торговий дім ПРМЗ у ТОВ Промстройальянс за видатковими накладними №021102, №021104 від 02.11.2010р. та прибутковими накладними, були використані при капітальному ремонті на ПАТ АрселорМіттал Кривий Ріг на підставі договору №3208 від 22.06.2010р., додаткової угоди №3 від 13.10.2010р., що підтверджується рахунком №122 від 24.11.2010р., податковою накладною №122 від 24.11.201.0р., довідкою про вартість виконаних робіт за листопад 2010 року., розрахунком загальновиробничих витрат, актом на використані матеріали і повернення залишків, актом прийняття виконаних робіт №384-1-01 за листопад 2010 року, актом оприбуткування матеріалів та їх використання.
Товари, придбані ТОВ Торговий дім ПРМЗ у ТОВ Промстройальянс за видатковими накладними №011105, №011103 від 01.11.2010р., були використані під час виконання підрядних робіт за контрактом №2231 від 07.07.2009р., укладеного з ПАТ АрселорМіттал Кривий Ріг, що підтверджується рахунком №123 від 22.11.2010р., податковою накладною №123 від 22.11.2010р., довідкою про вартість виконаних підрядних робіт за листопад 2010р., договірною ціною, реєстром виконаних робіт за листопад 2010 року, відомостями ресурсів до актів прийняття №4, 5, та під час виконання підрядних робіт за контрактом №3781 від 26.10.2009р., укладеного з ПАТ АрселорМіттал Кривий Ріг, що підтверджується рахунком №126 від 22.11.2010р., податковою накладною №126 від 22.12.2010р., довідкою про вартість виконаних підрядних робіт за листопад 2010р., договірною ціною за листопад 2010 року, реєстром виконаних робіт за листопад 2010 року, відомістю ресурсів до акта прийняття №9 за листопад 2011р., реєстром змонтованого обладнання до акту №9, розрахунком загальновиробничих витрат до акту №9.
Отже, судом встановлено, що ТОВ НВО МСК-Інвест, ТОВ Промстройальянс та ПП Інвест-Пром виконали взяті на себе зобовязання по поставці товарів, а ТОВ Торговий дім ПРМЗ сплатило за отримані товари, та відобразило у своїх бухгалтерській та податковій звітностях вчинені операції, правомірно віднесло вартість поставок відповідно до валового доходу та валових витрат, своєчасно сплатило податки.
Стосовно збільшення суми податку на додану вартість та на податок на прибуток підприємств за рахунок вартості товарів, що були отримані ТОВ Торговий дім ПРМЗ від ТОВ НВО МСК-Інвест, ТОВ Промстройальянс, та ПП Інвест-Пром, слід відмітити, що товари, отримані ТОВ Торговий дім ПРМЗ від ТОВ НВО МСК-Інвест, ТОВ Промстройальянс, та ПП Інвест-Пром, не підпадають під визначення безоплатно наданих товарів (робіт, послуг), передбаченого п. 1.23. ст. 1 Закону України Про оподаткування прибутку підприємств, оскільки такі товари отримані позивачем за укладеними договорами, що передбачають компенсацію, були прийняті та у позивача виникли відповідні зобов'язання з їх оплати, які були повністю або частково виконані відповідно до умов договорів.
Суд зазначає, що аналіз реальності господарської діяльності повинен здійснюватися на підставі даних податкового, бухгалтерського обліку платника податків та відповідності їх дійсному економічному змісту. Визначальним фактором для формування податкового кредиту платником податку на додану вартість є подальше використання таких товарів (основних фондів) в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності такої особи - платника податку.
Крім того, відповідачем не надано доказів, які б спростовували реальність господарської операції з вищезазначеними контрагентами та докази, які б підтверджували обставини, викладені в акті перевірки.
В акті перевірки відсутні будь-які посилання на дефекти форми, змісту або походження первинних і розрахункових документів, які, в силу ст.9 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні, Закону України Про оподаткування прибутку підприємств, Податкового кодексу України, п.2.4 Положення про документальне забезпечення записів бухгалтерському обліку (затверджено наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 року за № 88) спричиняють втрату первинними документами юридичної сили і доказовості.
Судом не приймаються до уваги доводи відповідача, викладені у акті перевірки № 64/23/32896903 від 22.03.2012 року про нереальність правочинів, укладених між позивачем та контрагентами, оскільки в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження факту розірвання, визнання недійсними чи неукладеними вказаних правочинів. Відповідачем не було надано належних та допустимих доказів нікчемності означених договорів, фіктивної господарської діяльності контрагентів позивача, безтоварності господарської операції, відсутності зв'язку укладених угод з господарською діяльністю позивача, притягнення до кримінальної відповідальності посадових осіб вказаних підприємств за ухилення від сплати податків або інші податкові правопорушення, а також, що укладені правочини порушують публічний порядок відповідно до ч.2 ст.228 Цивільного кодексу України.
Необхідними умовами для визнання угоди нікчемною в силу вимог ст.228 Цивільного кодексу України є її укладання з метою, завідомо суперечною інтересам держави і суспільства та наявність умислу хоча б у однієї із сторін щодо настання відповідних протиправних наслідків. При кваліфікації правочину за статтею 228 Цивільного кодексу України має враховуватися вина, яка виражається в намірі порушити публічний порядок сторонами правочину або однією зі сторін. Доказом вини може бути вирок суду, постановлений у кримінальній справі, щодо знищення, пошкодження майна чи незаконного заволодіння ним тощо. Проте, існування відповідних обставин у даній справі податковим органом не доведено.
Отже, договори поставки, виконання робіт чи надання послуг не віднесені до переліку тих правочинів, які посягають на суспільні, економічні та соціальні основи держави, тобто такі, що порушують публічний порядок.
Статтею 207 ГК України встановлено, що господарське зобов'язання, що відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.
Аналізуючи наведені норми, суд приходить до висновку, що відповідно до презумпції правомірності правочину всі укладені між сторонами правочини є чинними, якщо їх недійсність прямо не встановлена законом (нікчемні правочини). В усіх інших випадках питання про недійсність правочину має бути встановлено судом на підставі заяви зацікавленої особи після повного та всебічного розгляду питання про недійсність такого правочину. Про недійсність правочини ухвалюється судове рішення.
Отже, відповідач, зробивши висновок у акті від 22.03.2012 року про нереальність правочину, не міг керуватися лише припущеннями, його позиція про те, що цей правочин здійснений без мети настання реальності наслідків, не підкріплена належними доказами, а саме: рішеннями суду про визнання їх недійсними або вироком суду про визнання вини позивача у фіктивності (нереальності) вчинення господарських операцій.
Наведені фактичні обставини та проаналізовані норми чинного законодавства дають підстави дійти висновку про те, що правовідносини за спірними правочинами в повній мірі відображені в бухгалтерському та податковому обліку, тобто позивачем дотримано принцип превалювання сутності над формою, закріплений у ст. 4 ЗУ Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні, превалювання сутності над формою - операції обліковуються відповідно до їх сутності, а не лише виходячи з юридичної форми.
У відповідності до інформаційного листа Вищого адміністративного суду України № 1936/11/13-11 від 01.11.2011 року Щодо підтвердження даних податкового обліку документи та інші дані, що спростовують реальність здійснення господарської операції, яка відображена в податковому обліку, повинні оцінюватися з урахуванням специфіки кожної господарської операції - умов перевезення, зберігання товарів, змісту послуг, що надаються тощо.
При цьому сама собою наявність або відсутність окремих документів, а так само помилки у їх оформленні не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов'язаннях платника податків у зв'язку з його господарською діяльністю мали місце. Водночас наявність формально складених, але недостовірних первинних документів, відповідність яких фактичним обставинам спростована належними доказами, не є безумовним підтвердженням реальності господарської операції.
Згідно листа Вищого адміністративного суду України від 02.06.2011 року № 742/11/13-11 Щодо однакового застосування адміністративними судами окремих приписів Податкового кодексу України та Кодексу адміністративного судочинства України, судам слід ураховувати, що для підтвердження права платника податку на формування витрат та/або податкового кредиту з податку на додану вартість достатньо наявності мети використання товарів та послуг, що ним придбані, незалежно від фактичних результатів такого використання.
Окрім цього, суд зазначає, що платник податку (покупець товару), який дотримався вимог закону щодо формування податкового кредиту не має обов'язку та повноважень здійснювати контроль за дотриманням контрагентом чи його постачальниками вимог законодавства щодо створення підприємства, здійснення господарської діяльності, виконання податкових зобов'язань тощо і в подальшому зазнавати негативних наслідків у вигляді позбавлення права на валові витрати та податковий кредит. У разі коли постачальник чи його контрагенти допустили порушення вимог законодавства при веденні фінансово-господарської діяльності, то це тягне відповідальність та негативні наслідки щодо них.
Відповідачем також не було надано суду належних документальних доказів відсутності у контрагентів спеціальної податкової правосуб'єктності на момент укладення і виконання вказаних спірних правочинів, зокрема того, що контрагенти не були зареєстровані в якості платників податку на додану вартість або того, що їх реєстрація платником податку на додану вартість була анульована у встановленому законом порядку.
На підставі викладеного, судом було встановлено рух активів від контрагентів до позивача. Суд зазначає, що надане документальне оформлення операцій між позивачем та його контрагентами свідчить про фактичне існування та реальність господарських правовідносин між такими особами.
Відповідно до ч.1 ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу, а суд згідно ст.86 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та обєктивному дослідженні.
Відповідно до ч.2 ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Відповідачем по суті не надано в порядку виконання обов'язку, передбаченого ч. 2 ст. 71 КАС України, будь-яких належних та допустимих доказів, не доведено наявності обставин та підстав, які б свідчили про порушення позивачем податкового законодавства та наявність яких би призводила до невизнання права позивача на формування спірних сум податкових вигод та які б відповідно до вищезгаданих положень податкового законодавства та законодавства з питань бухгалтерського обліку унеможливлювали формування позивачем спірних сум податкових вигод за вищезгаданими операціями, які б свідчили про нездійснення спірних операцій та про юридичну дефектність первинних документів за спірними операціям, а відтак ДПІ не довела законності та обґрунтованості висновків акту перевірки та оскаржуваних рішень.
Захисту підлягають порушені права, свободи та інтереси позивача, щодо порушення яких суд дійшов відповідного висновку та це підтверджується відповідними доказами.
Вступну та резолютивну частину постанови оголошено у судовому засіданні 26.09.2016 року.
Повний текст постанови складено 03.10.216р.
На підставі викладено, керуючись статтями 160-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:
Адміністративний позов задовольнити повністю.
Постанова набирає законної сили через 10 днів з дня її проголошення. Якщо проголошено вступну та резолютивну частину постанови або справу розглянуто у порядку письмового провадження, постанова набирає законної сили через 10 днів з дня її отримання у разі неподання апеляційної скарги.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд протягом 10 днів з дня проголошення. У разі проголошення вступної та резолютивної частини постанови або розгляду справи у порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом 10 днів з дня отримання.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду.

Суддя ОСОБА_4