Справа № 826/6810/16
Суддя: Федорчук А.Б.
Дата ухвалення: 2016-11-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

02 листопада 2016 року № 826/6810/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Федорчука А.Б., розглянувши адміністративну справу в письмовому провадженні

за позовомПриватного акціонерного товариства «Виробничо-торговельна фірма «МТН-Полтава»
доДержавної податкової інспекції у Солом'янському районі ГУ ДФС у м. Києві
про визнання протиправними дій, зобов'язання вчинити дії

На підставі ч. 4 ст. 122 КАС України, Суд розглядає справу у письмовому провадженні.

В С Т А Н О В И В:

Позивач, в особі Приватного акціонерного товариства «Виробничо-торговельна фірма «МТН-Полтава» (надалі - Позивач), звернувся з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у Солом'янському районі Головного управління ДФС у м. Києві (надалі - Відповідач) про визнання неправомірними дії Державної податкової інспекції у Солом'янському районі ГУ ДФС у м. Києві щодо переведення перерахованої суми ПрАТ ВТФ «МТН-Полтава» () грошової суми 23.06.2015 року у розмірі 215005,00 грн. з призначенням платежу «*;131; сплата грошових зобов'язань за актом перевірки від 09.06.2015 року №3061/26-58-22-08-18/25158009» на електронний рахунок платника податку; зобов'язати Державну податкову інспекцію у Солом'янському районі ГУ ДФС у м. Києві внести інформацію в інтегровану картку платника податків - Приватного акціонерного товариства «Виробничо-торговельна фірма «МТН-Полтава» () про відсутність податкового боргу з податку на додану вартість з нарахуванням по акту про результати перевірки з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства №3061/26-58-22-08-18/25158009 від 09.06.2015 року та винесеного податкового повідомлення-рішення від 18.06.2015 року № з податку на додану вартість у розмірі 215005 грн. (двісті п'ятнадцять тисяч п'ять гривень), у тому числі 172004 грн. суми грошового зобов'язання за основним платежем та 43001 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) у зв'язку зі сплатою 23.06.2015 року.

В обґрунтування позовних вимог Позивач зазначив про протиправне відображення Відповідачем в інтегрованій картці по особовому рахунку Позивача податкового боргу станом на лютий 2016, що виник в результаті зарахування сплаченої позивачем суми від 23.06.2015 р. у розмірі 215005,00 грн., що спрямовувалась позивачем на погашення суми податкового зобов'язання по податку на додану вартість, а після 01.07.2015 р. - на електронний рахунок платника. Оскільки заяву про зарахування сплачених коштів на збільшення ліміту позивач не подавав, позивач стверджує про відсутність законних підстав у відповідача для збільшення ліміту на електронному рахунку позивача, а також нарахування пені на суму податкового боргу, відображеного по картці особового рахунку тільки у липні 2015 року, що призвело до штучного створення податкового боргу позивача та слугувало підставою для звернення до суду з даним позовом.

Відповідач проти позову заперечував подавши суду письмові заперечення, у яких посилається до положень п.34 підрозділу 2 розділу ХХ Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-VI, відповідно до якого суми помилково та/або надміру сплачених грошових зобов'язань з податку на додану вартість (суми переплат) станом на 1 липня 2015 року автоматично збільшують суму податку, на яку платник має право зареєструвати податкові накладні/розрахунки коригування до податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних, визначену пунктом 200-1.3статті 200-1 Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-VI (реєстраційна сума). Таким чином, як зазначив відповідач, сплачена позивачем на підставі платіжного доручення від 23.06.2015 №503 сума податку на додану вартість у 215005,00 грн., яка станом на 1 липня 2015 року рахувалась у переплаті, автоматично збільшила реєстраційну суму в системі електронного адміністрування податку на додану вартість, тому просив суд відмовити в задоволені позовних вимог повністю.

В судовому засіданні, суд з урахуванням згоди представників сторін, керуючись ч. 4 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України ухвалив розглядати справу у порядку письмового провадження.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Приватне акціонерне товариство виробничо-торговельна фірма «МТН-Полтава» (код за ) перебуває на податковому обліку у Державній податковій інспекції у Солом'янському районі Головного управління ДФС у м. Києві, що підтверджується випискою з ЄДРПОУ.

На підставі акту перевірки від 09.06.2015 року № 3061/26-58-22-08-18/25158009 Державною податковою інспекцією у Солом'янському районі Головного управління ДФС у м. Києві було винесено податкове повідомлення-рішення від 18.06.2015 року № , яким було збільшено суму грошового зобов'язання з ПДВ у розмірі 215005,00 грн. (двісті п'ятнадцять тисяч п'ять грн.) у тому числі 172004,00 грн. суми грошового зобов'язання за основним платежем та 43001,00 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами).

Відповідно до податкового повідомлення-рішення від 18.06.2015 року № , сума нарахованого грошового зобов'язання з ПДВ, яке підлягає сплаті протягом 10-ти календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, на бюджетний рахунок одержувача № 0010 УДК у Солом'янському р-ні м. Києва код 38050812 в установі банку ГУ ДКУ у м. Києві, МФО 820019 з призначенням платежу - «*;131; сплата грошових зобов'язань за актом перевірки від 09.06.2015 року № 3061/26-58-22-08-18/25158009».

Відповідно до платіжного доручення № 503 від 23.06.2016 року в безготівковій формі Позивачем перераховано визначену Відповідачем суму донарахованого грошового зобов'язання у розмірі 215005 грн. на вказаний в податковому повідомленні-рішенні рахунок із призначенням платежу «*;131; сплата грошових зобов'язань за актом перевірки від 09.06.2015 року № 3061/26-58-22-08-18/25158009» - тобто із призначенням, яке було визначено Відповідачем в податковому повідомленні-рішенні від 18.06.2015 року № .

Відтак, донараховану суму грошового зобов'язання з ПДВ на підставі акту перевірки від 09.06.2015 року № 3061/26-58-22-08-18/25158009 було узгоджено Позивачем, та з боку ПрАТ ВТФ «МТН-Полтава» у встановлений строк було перераховано відповідну суму на визначений відповідачем бюджетний рахунок.

ДПІ у Солом'янському районі ГУ ДФС у м. Києві 24.07.2015 року було винесено податкову вимогу № 8774-23, відповідно до якої станом на 23.07.2015 р. сума податкового боргу за узгодженими грошовими зобов'язаннями з ПДВ була визначена у розмірі 248778,03 грн., у тому числі основного платежу у розмірі 172004,00 грн., штрафні (фінансові) санкції (штрафи) 43001,00 грн., а також пеня 33773,03 грн.

Згідно платіжного доручення №945 від 04.11.2015 року Позивачем, було сплачено пеню у розмірі 33773,03 грн. на визначений Відповідачем бюджетний рахунок з відповідним призначенням платежу: "*;131; сплата пені за актом перевірки від 09.06.2015 року № 3061/26-58-22-08- 18/25158009".

Відповідно до податкової вимоги від 24.07.2015 р. № 8774-23, станом на 23.07.2015 р. сума податкового боргу за узгодженими грошовими зобов'язаннями була визначена у розмірі 248778,03 грн., у тому числі за зобов'язаннями основного платежу у розмірі 172004,00 грн., штрафними (фінансовими) санкціями (штрафи) 43001,00 грн., тобто за сумами донарахованих за Актом перевірки зобов'язань з ПДВ.

Позивач 24 липня 2015 року звернувся до Державної фіскальної служби України із листом № 115 щодо роз'яснення підстав відповідних розрахунків.

Листом ДФС України від 14.09.2015 р. № 19558/6/99-99-1903-02-02-15, ПрАТ ВТФ «МТН-Полтава» було проінформовано, що сплачена ще відповідно до платіжного доручення № 503 від 23.06.2016 р. сума донарахованого грошового зобов'язання у розмірі 215005 грн. була визнана Контролюючим органом як сума помилково та/або надмірно сплаченого зобов'язання.

В подальшому Позивачем було надіслано лист від 25.11.2015 року № 169 до Відповідача, головного управління ДФС у м. Києві та до Державної фіскальної служби України про скасування неправомірно нарахованих пені та штрафу.

Листом від 01.02.2016 р. № 1933/6/99-99-19-09-03-02-15 Державною фіскальною службою України було надано відповідь, яка є доповненням до відповіді від 14.09.2015 року (про що зазначено в самому листі), що штрафні санкції та пеня, про які йшлося в звернені від 25.11.2015 р. № 169 скасуванню не підлягають, оскільки сплачені кошти в сумі 215005 грн. в якості грошових зобов'язань за актом перевірки були ДПІ визнанні як надмірно сплачені кошти.

На письмовий запит з боку Відповідача було надано Акт звіряння розрахунків платника податків № 2196-07 від 25.02.2016 року, відповідно до якого за ПрАТ ВТФ «МТН-Полтава» рахується податковий борг у розмірі 19486,93 грн.

ПрАТ ВТФ «МТН-Полтава» з листом від 26.02.2016 року № 32 звернулася до ДПІ у Солом'янському районі ГУ ДФС у м. Києві щодо роз'яснення причин виникнення боргу у розмірі 19486,93 грн.

Із листа № 3907/10/26-58-17-02-13 від 16.03.2016 року ДПІ у Солом'янському районі ГУ ДФС у м. Києві вбачається, що основний платіж та штрафні санкції по акту перевірки сплачені платником 23.06.2015 р., але у зв'язку з введенням електронного адміністрування ПДВ, як суми помилково/надміру сплачених грошових зобов'язань станом на 1 липня 2015 року, на яку платник має право зареєструвати податкові накладні, вони були переведені на електронний рахунок платника. В подальшому сума податкового боргу була погашена поточними оплатами підприємства, а сума пені по акту сплачена лише - 04.11.2015 р., тобто несвоєчасно.

Станом на 17.03.2016 р. в інтегрованій картці платника ПрАТ ВТФ «МТН- Полтава» () по ПДВ обліковується податковий борг в сумі 19486,93 грн., як залишок непогашеного податкового боргу по декларації з податку на додану вартість за лютий 2016 року.

Позивач не погоджується з діями та рішеннями Відповідача, тому звернувся до суду з відповідним позовом.

Повно та всебічно дослідивши наявні матеріали справи, а також норми чинного законодавства, Суд прийшов до висновку про обґрунтованість позовних вимог, виходячи з наступного.

Як встановлено судом, 23 червня 2015 року в безготівковій формі Позивачем перераховано визначену Відповідачем суму донарахованого грошового зобов'язання у розмірі 215005,00 грн. із призначенням платежу «*;131; сплата грошових зобов'язань за актом перевірки від 09.06.2015 року № 3061/26-58-22-08-18/25158009».

Однак, вказаний платіж Відповідач зарахував в рахунок переплати по податку на додану вартість по особовому рахунку Позивача мотивуючи відсутністю на момент здійснення платежу податкового боргу у Позивача по інтегрованій картці платника.

Як визначено 87.1 ст.87 Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-VI джерелами самостійної сплати грошових зобов'язань або погашення податкового боргу платника податків є будь-які власні кошти, у тому числі ті, що отримані від продажу товарів (робіт, послуг), майна, випуску цінних паперів, зокрема корпоративних прав, отримані як позика (кредит), та з інших джерел, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею, а також суми надміру сплачених платежів до відповідних бюджетів.

Отже, грошовий платіж є єдиною формою сплати податкових зобов'язань і погашення податкового боргу.

Суд звертає увагу на те, що згідно з пунктом 1.7 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 21.01.2004 №22, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 29.03.2004 за №377/8976, кошти з рахунків клієнтів банки списують лише за дорученнями власників цих рахунків (включаючи договірне списання коштів згідно з главою 6 цієї Інструкції) або на підставі розрахункових документів стягувачів згідно з главами 5 та 12 цієї Інструкції.

При цьому, реквізит "Призначення платежу" платіжного доручення заповнюється платником так, щоб надавати повну інформацію про платіж та документи, на підставі яких здійснюється перерахування коштів утримувачу. Повноту інформації визначає платник з урахуванням вимог законодавства України. Платник відповідає за дані, що зазначені в реквізиті платіжного доручення "Призначення платежу". Банк перевіряє заповнення цього реквізиту на відповідність вимогам, викладеним у цій главі, лише за зовнішніми ознаками (пункт 3.8 вказаної Інструкції).

Вказані норми кореспондуються з положеннями ст. 36 Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-VI, згідно з якою податковим обов'язком визнається обов'язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи, а відповідальність за невиконання або неналежне виконання податкового обов'язку несе платник податків.

Із наведеного випливає, що право визначати призначення платежу належить виключно платнику. Тому, суми податкових зобов'язань або податкового боргу слід вважати сплаченими у день реєстрації банківською установою платіжного документа із зазначеним у ньому призначенням платежу на сплату відповідних податкових зобов'язань або податкового боргу, визначених платником податків.

В силу статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Cаме Податковий кодекс України від 02.12.2010 №2755-VI визначає порядок нарахування та сплати податкових зобов'язань, компетенцію та повноваження контролюючих органів зокрема. Поряд з цим, Кодекс не наділяє податкові органи повноваженнями змінювати призначення платежу щодо коштів, сплачених платником податків в оплату податкових зобов'язань.

За таких обставин, самостійне зарахування податковим органом в рахунок переплати за платежем сплаченої платником податку відповідної суми у рахунок сплати узгодженого податкового зобов'язання, є неправомірним.

Суд відхиляє доводи Відповідача щодо правомірності зарахування сплачених Позивачем коштів у сумі 215005,00 грн. за платіжним дорученням від 23.06.2015 р. №503 на електронний рахунок платника відповідно до положень Закону України від 28.12.2014 №71-VIII "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи", яким підрозділ 2 розділу XX Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-VI доповнено пунктом 34, згідно якого суми помилково та/або надміру сплачених грошових зобов'язань з податку на додану вартість станом на 1 липня 2015 року автоматично збільшують суму податку, на яку платник має право зареєструвати податкові накладні/розрахунки коригування до податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних, визначену пунктом 200-1.3 статті 200-1 Кодексу.

Так, Суд зазначає, що враховуючи те, що кошти у розмірі 215005,00 грн., сплачені платіжним дорученням від 23.06.2015 №503, спрямовані платником на погашення узгодженої суми податкового зобов'язання, визначеного контролюючим органом у податковому повідомленні-рішенні від 18.06.2015 р. №, що набуло статусу узгодженого, а не на збільшення переплати по податку на додану вартість, то станом на 1 липня 2015 року у позивача була відсутня переплата по особовому рахунку за податком на додану вартість у сумі 215005,00 грн., яка, відповідно, не мала б бути зарахованою на електронний рахунок.

Таким чином, оскільки податковим органом не надано суду достатніх доказів та не наведено переконливих доводів правомірності спрямування сплачених позивачем грошових коштів у сумі 215005,00 грн. за платіжним дорученням від 23.06.2015 №503 в рахунок переплати по податку на додану вартість, в той час як платник спрямовував сплачену суму в рахунок погашення узгодженої суми податкового зобов'язання по податку на додану вартість, визначену контролюючим органом у податковому повідомленні-рішенні від 18.06.2015 р. №, застосування відповідачем положень пункту підрозділ 2 розділу XX Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-VI є безпідставним.

Згідно із п. 129.6 ст. 129 Податкового кодексу України, відповідно до якого за порушення строку зарахування податків до бюджетів або державних цільових фондів, установлених Законом України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні", з вини банку або органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриваються рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, такий банк/орган сплачує пеню за кожний день прострочення, включаючи день сплати, та штрафні санкції у розмірах, встановлених цим Кодексом, а також несе іншу відповідальність, встановлену цим Кодексом, за порушення порядку своєчасного та повного внесення податків, зборів, платежів до бюджету або державного цільового фонду. При цьому платник податків звільняється від відповідальності за несвоєчасне або перерахування не в повному обсязі таких податків, зборів та інших платежів до бюджетів та державних цільових фондів, включаючи нараховану пеню або штрафні санкції.

Оскільки відповідно до ст.129 Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-VI пеня нараховується на суму податкового боргу, який наразі у Позивача відсутній, Суд визнає дії Відповідача щодо відображення в інтегрованій картці Позивача податкового боргу по пені у сумі 19486,93 грн. протиправними.

В частині позовних вимог щодо позовних вимог про зобов'язання відповідача вчинити дії, а саме внести інформацію в інтегровану картку платника податків - Приватного акціонерного товариства «Виробничо-торговельна фірма «МТН-Полтава» () про відсутність податкового боргу з податку на додану вартість з нарахуванням по акту про результати перевірки з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства №3061/26-58-22-08-18/25158009 від 09.06.2015 року, Суд зазначає наступне.

З метою забезпечення ведення територіальними органами Міністерства доходів і зборів України оперативного обліку податків, зборів, митних платежів, єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, інших платежів, які сплачуються під час митного оформлення товарів наказом Міністерств доходів і зборів України від 05 грудня 2013 року №765 затверджено Порядок ведення органами Міністерства доходів і зборів України оперативного обліку податків, зборів, митних платежів, єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, інших платежів, які сплачуються під час митного оформлення товарів (далі по тексту - Порядок).

Цим Порядком встановлюється механізм ведення територіальними органами Міністерства доходів і зборів України (далі - Міндоходів) оперативного обліку податків, зборів, митних платежів, єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок), інших платежів, які сплачуються під час митного оформлення товарів.

Відповідно до пункту 1 розділу ІІ Порядку з метою обліку нарахованих і сплачених сум податків, зборів, митних платежів, єдиного внеску територіальними органами Міндоходів відкриваються інтегровані картки платників за кожним платником та кожним видом платежу, які повинні сплачуватися платниками, а для обліку сум передоплати - за кожним платником.

Згідно з пунктами 11-13 Розділу ІІ Порядку передбачено, що форми інтегрованих карток платника мають лицьовий та зворотний боки.

Зворотний бік інтегрованої картки відображає стан розрахунків платника (суми нарахованого та сплаченого платежів, пені, штрафних (фінансових) санкцій, процентів за користування розстроченням (відстроченням) грошових зобов'язань (податкового боргу), суми податкового боргу, недоїмки із сплати єдиного внеску, надміру та/або помилково сплачені, заявлені до відшкодування тощо) за податками, зборами, єдиним внеском, митними платежами, операції, що проводяться з коштами передоплати.

На лицьовому боці інтегрованої картки відображається додаткова інформація щодо стану розрахунків платника за податками, зборами, єдиним внеском, митними платежами та передоплатою.

Усі вартісні операції в інтегрованій картці платника здійснюються у гривнях з двома десятковими знаками.

Занесення/перенесення, виключення/включення операцій в інформаційній системі проводяться структурними підрозділами територіальних органів Міндоходів, на які покладено функції з введення відповідної інформації.

Контроль за достовірністю та повнотою відображення інформації в інформаційній системі забезпечується структурними підрозділами, на які покладено функції з введення відповідної інформації.

Згідно з пунктом 5 розділу IV Порядку дані про надходження податків, зборів, митних платежів, передоплати та єдиного внеску відображаються територіальним органом Міндоходів, на який покладено функції з ведення обліку відповідного платежу, в інтегрованій картці платника і в реєстрі надходжень та повернень у день отримання від органів Державної казначейської служби України відомостей про зарахування та повернення надміру сплачених платежів у вигляді електронного реєстру розрахункових документів.

Отже, з наведеного слідує, що відображення податковим органом в інтегрованих картках платника податків відомостей щодо своєчасного нарахування та сплати податкових зобов'язань є правовим наслідком для позивача, оскільки від правомірності таких дій фактично залежить фінансовий стан платника податків щодо розрахунків із бюджетом, зокрема, щодо наявності та вірного розрахунку заборгованості перед бюджетом з урахуванням періоду її виникнення.

Зазначене свідчить про наявність такого способу захисту порушеного права Позивача, як зобов'язання Відповідача внести зміни до картки особового рахунку платника податків.

Оскільки Позивач в повному обсязі виконав обов'язок щодо складення та подання до уповноваженого банку платіжних доручень про перерахування грошових коштів з метою сплати грошового зобов'язання з податку на додану вартість, а порушення вимог законодавства щодо перерахування коштів допущено Відповідачем, Суд прийшов до висновку про необхідність зобов'язання Відповідача внести до лицьової сторони картки особового рахунку Позивача відомості про сплату податкового боргу з податку на додану вартість, згідно з платіжними дорученнями від № 503 від 23.06.2015 р.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Отже, відповідачем не доведено правомірність та обґрунтованість свої дій з урахуванням вимог встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, адміністративний позов ПрАТ ВТФ «МНТ-Полтава» підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати підлягають відшкодуванню повністю.

Керуючись положеннями статей 69-71, 94, 160-163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Адміністративний позов задовольнити повністю.

2. Визнати протиправними дії Державної податкової інспекції у Солом'янському районі ГУ ДФС у м. Києві щодо переведення перерахованої суми Приватного акціонерного товариства «Виробничо-торговельна фірма «МТН-Полтава» () грошової суми 23.06.2015 року у розмірі 215005 грн. з призначенням платежу «*;131; сплата грошових зобов'язань за актом перевірки від 09.06.2015 року №3061/26-58-22-08-18/25158009» на електронний рахунок платника податку.

3. Зобов'язати Державну податкову інспекцію у Солом'янському районі ГУ ДФС у м. Києві вчинити дії, а саме внести до лицьової сторони картки особового рахунку Приватного акціонерного товариства «Виробничо-торговельна фірма «МТН-Полтава» () запис про сплату грошових коштів за наступним платіжним дорученням №503 від 23.06.2015 року.

4. Стягнути з Державної податкової інспекції у Солом'янському районі ГУ ДФС у м. Києві за рахунок бюджетних асигнувань на користь Приватного акціонерного товариства «Виробничо-торговельна фірма «МТН-Полтава» (код за ) судові витрати в сумі 1378,00 грн.

Відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України постанова набирає законної сили після закінчення строку для її апеляційного оскарження. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України. Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя А.Б. Федорчук