Справа № 820/4558/16
Суддя: Мельников Р.В.
Дата ухвалення: 2016-11-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

10 листопада 2016 р. № 820/4558/16

Харківський окружний адміністративний суд у складі

головуючого судді - Мельникова Р.В.,

за участю секретаря судового засідання - Цибульник Г.В.,

позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - Макова А.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Харкові адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Центральної об'єднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління ДФС у Харківській області про скасування податкового повідомлення-рішення,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, просить суд:

- податкове повідомлення-рішення від 25.04.2016 № 596-1303 Центральної ОДПІ м. Харкова Головного управління ДФС у Харківській області про визначення земельного податку з фізичних осіб в сумі 2206,51 грн. визнати протиправним та скасувати як таке, що не відповідає чинному законодавству;

- податкове повідомлення-рішення від 16.06.2015 № 3395-15 Центральної ОДПІ м. Харкова Головного управління ДФС у Харківській області про визначення земельного податку з фізичних осіб в сумі 1539, 78 грн. визнати протиправним та скасувати як таке, що не відповідає чинному законодавству.

В обгрунтування позовних вимог, позивач зазначив, що контролюючий орган під час прийняття спірних рішень не врахував, що ОСОБА_1 не є власником земельної ділянки, на якій знаходиться об'єкт нежитлового фонду в багатоквартирному житловому будинку, а сама земельна ділянка не сформована, оскільки відсутній відповідний запис у Держгеокадастрі. Окрім того, позивач звернув увагу суду, що сам розрахунок сумаи земельного податку є математично невірним, зважаючи також на те, що контролюючим органом застосовано не правильні показники та коефіцієнти.

Представник відповідача заперечуючи проти задоволення позовних вимог зазначив, що оскільки користування землі в Україні є платним, а об'єктом плати за землю є земельна ділянка, то Центральною ОДПІ м. Харкова було правомірно прийнято податкові повідомлення - рішення.

У судовому засіданні сторони підтримали свої правові позиції в повному обсязі.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у справі доказів у їх сукупності прийшов до висновку про задоволення позовних вимог виходячи з наступного.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначення вичерпного переліку податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює Податковий кодекс України, який набрав чинності з 01 січня 2011 року.

Статтею 206 Земельного кодексу України визначено, що використання землі в Україні є платним. Об'єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.

За підпунктами 14.1.72 і 14.1.73 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України земельний податок - це обов'язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів (далі - податок для цілейрозділу XII цього Кодексу), а землекористувачі - юридичні та фізичні особи (резиденти і нерезиденти), яким відповідно до закону надані у користування земельні ділянки державної та комунальної власності, у тому числі на умовах оренди.

Відповідно до підпунктів 269.1.1 і 269.1.2 пункту 269.1 статті 269 Податкового кодексу України платниками земельного податку є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв) та землекористувачі.

Згідно із підпунктом 270.1.1 пункту 270.1 статті 270 Податкового кодексу України об'єктами оподаткування є земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні.

Згідно зі статтею 125 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Відповідно до пункту 286.1 статті 286 Податкового кодексу України підставою для нарахування земельного податку є дані державного земельного кадастру. Центральні органи виконавчої влади, що реалізують державну політику у сфері земельних відносин та у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно у сфері будівництва, щомісяця, але не пізніше 10 числа наступного місяця, а також за запитом відповідного контролюючого органу за місцезнаходженням земельної ділянки подають інформацію, необхідну для обчислення і справляння плати за землю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Підпунктом 14.1.42. пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України встановлено, що дані державного земельного кадастру - це сукупність відомостей і документів про місце розташування та правовий режим земельних ділянок, їх оцінку, класифікацію земель, кількісну та якісну характеристики, розподіл серед власників землі та землекористувачів, підготовлених відповідно до закону.

Відповідно до статті 271 Податкового кодексу України базою оподаткування є: нормативна грошова оцінка земельних ділянок з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до порядку, встановленого цим розділом; площа земельних ділянок, нормативну грошову оцінку яких не проведено. Рішення рад щодо нормативної грошової оцінки земельних ділянок розташованих у межах населених пунктів офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосування нормативної грошової оцінки земель або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом.

Отже, з правового аналізу вищезазначених норм права випливає, що податковий орган під час визначення суми грошових зобов'язань з орендної плати за землю має враховувати також і коефіцієнт індексації, визначений відповідно до порядку.

Згідно із пунктом 274.1 статті 274 Податкового кодексу України ставка податку за земельні ділянки, нормативну грошову оцінку яких проведено, встановлюється у розмірі не більше 3 відсотків від їх нормативної грошової оцінки, а для сільськогосподарських угідь - не більше 1 відсотка від їх нормативної грошової оцінки.

Пунктом 286.5 статті 286 Податкового кодексу України встановлено, що нарахування фізичним особам сум податку проводиться контролюючими органами, які видають платникові до 1 липня поточного року податкове повідомлення-рішення про внесення податку за формою, встановленою у порядку визначеному статтею 58 цього Кодексу. У разі переходу права власності на земельну ділянку від одного власника до іншого протягом календарного року податок сплачується попереднім власником за період з 1 січня цього року до початку того місяця, в якому він втратив право власності на зазначену земельну ділянку, а новим власником - починаючи з місяця, в якому у нового власника виникло право власності. У разі переходу права власності на земельну ділянку від одного власника до іншого протягом календарного року контролюючий орган надсилає податкове повідомлення-рішення новому власнику після отримання інформації про перехід права власності.

Відповідно до пункту 287.7 статті 287 ПК власник нежилого приміщення (його частини) у багатоквартирному жилому будинку сплачує до бюджету податок за площі під такими приміщеннями (їх частинами) з урахуванням пропорційної частки прибудинкової території з дати державної реєстрації прав власності на нерухоме майно.

Згідно з підпунктом 14.1.205 пункту 14.1 статті 14 ПК прибудинкова територія - встановлена за проектом поділу території мікрорайону (кварталу) за проектом забудови земельна ділянка багатоквартирної несадибної житлової забудови, яка необхідна для розміщення та обслуговування житлового будинку (будинків) і пов'язаних з ними (ними) господарських та технічних будівель і споруд.

За земельну ділянку, на якій розташована будівля, що перебуває у користуванні кількох юридичних або фізичних осіб, податок нараховується кожному з них пропорційно тій частині площі будівлі, що знаходиться в їх користуванні, з урахуванням прибудинкової території (п. 286.6 ст. 286 ПК).

Враховуючи вказане, власник нежилого приміщення (його частини) у багатоквартирному будинку сплачує податок за земельну ділянку з дати державної реєстрації прав власності на зазначене нерухоме майно за площі під такими приміщеннями (їх частинами) з урахуванням пропорційної частки прибудинкової території.

Як вбачається з матеріалів справи, згідно договору дарування від 12.10.2004 року громадянину ОСОБА_1 належить нежитлове приміщення 1-го поверху № 67-1-:-67-5 літ. А5 загальною площею 58, 6 кв.м, що знаходиться за адресою : АДРЕСА_2.

Вказаний правочин було зареєстровано в Державному реєстрі правочинів, що підтверджується відповідним витягом від 12.10.2014 року № 190833.

На підставі п.п. 54.3.3 п. 54.3 ст. 54 Податкового кодексу України, Центральною ОДПІ прийнято податкові повідомлення-рішення від 16.06.2015 № 3395-15 та від 25.04.2016 № 596-1303 про визначення земельного податку з фізичних осіб в сумі 1539, 78 грн. та 2206,51 грн. відповідно.

Відповідно до п.п.269.1.1 п.269.1 ст.269 Податкового кодексу України платниками податку є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв), та землекористувачі. А в силу вимог п.п.270.1.1 п. 270.1 ст. 270 Податкового кодексу України об'єктами оподаткування є земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні.

Таким чином, обов'язок платника податку сплачувати плату за землю виникає у власників та землекористувачів з дня виникнення права власності або користування земельною ділянкою.

Згідно зі ст.125 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Право власності та користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Питання переходу права власності на земельну ділянку у разі набуття права на житловий будинок, будівлю, споруду, що розміщені на ній, регулюються ст.120 Земельного кодексу України і ст.377 Цивільного кодексу України.

Цими нормами чітко встановлено, що до особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності або право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені.

За правилами п.286.1 ст.286 Податкового кодексу України підставою для нарахування земельного податку є дані державного земельного кадастру.

При цьому власник нежилого приміщення (його частини) у багатоквартирному жилому будинку сплачує до бюджету податок за площі під такими приміщеннями (їх частинами) з урахуванням пропорційної частки прибудинкової території з дати державної реєстрації права власності на нерухоме майно (п.287.8 ст. 287 Податкового кодексу України).

Тобто, фізична особа - власник нежилого приміщення (його частини) у багатоквартирному жилому будинку є платником земельного податку з дати державної реєстрації права власності на нерухоме майно.

Факт проведення державної реєстрації права власності на нерухоме майно за ОСОБА_1 підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 01.11.2004 року № 5262820.

При цьому, позивачем не заперечується факт належності йому нежитлового приміщення 1-го поверху № 67-1-:-67-5 літ. А5 загальною площею 58, 6 кв.м, що знаходиться за адресою : АДРЕСА_2.

В силу вимог статей 182, 334 Цивільного кодексу України та положень Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» право власності на нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації.

З урахуванням наведених норм права суд приходить до висновку, що сам факт відсутності даних в державному земельному кадастрі про користувача - позивача не звільняє ОСОБА_1 від обов`язку по внесенню плати за землю в силу вимог Податкового кодексу України, навітть у випадку, коли власник не зареєстрував право власності чи користування земельною ділянкою під належними йому на праві власності нежитловим приміщенням, виходячи із принципу пріоритетності норм Податкового кодексу України над нормами інших актів у разі їх суперечності, який закріплений у п.5.2 ст.5 цього Кодексу, обов'язок зі сплати земельного податку виник у ОСОБА_1 з дати державної реєстрації права власності на нерухоме майно.

Дана правова позиція викладена Верховним судом України у постановах від 07.07.2015р. у справі №21-775а5 та від 12.04.2016 року, які в силу норми ч.1 ст.2442 КАС України є обов'язковими для всіх судів України.

Таким чином судом не приймається до уваги твердження позивача про відсутність записів в Держгеокадастрі на земельну ділянку під об`єктом нежитлового фонду, як підстава для звільнення від оподаткування.

Щодо правильності нарахувань Центральною ОДПІ грошових зобов`язань з орендної плати за землю за 2015-2016 роки, то суд звертає увагу на наступне.

Статтею 289 Податкового кодексу України встановлено, що для визначення розміру податку використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок. Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, здійснює управління у сфері оцінки земель та земельних ділянок.

Суд вважає за необхідне зазначити, що законодавчо встановлений коефіцієнт індексації грошової оцінки землі тягне за собою автоматичну зміну розміру орендної плати. При цьому, визначена нормативно-грошова оцінка землі не змінюється, а лише індексується на відповідний коефіцієнт.

За таких обставин, розмір земельного податку з фізичних осіб, в будь-якому випадку повинен був бути проіндексований згідно правил ст. 289 Податкового кодексу України.

Також слід зазначити, що базою оподаткування відповідно до статті 271 ПК є нормативна грошова оцінка земельних ділянок з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до порядку, встановленого розділом XIII ПК та площа земельних ділянок, нормативну грошову оцінку яких не проведено.

У відповідності до п. 286.5 ст. 286 Податкового кодексу України, нарахування фізичним особам сум податку проводиться контролюючими органами, які видають платникові до 1 липня поточного року податкове повідомлення-рішення про внесення податку за формою, встановленою у порядку визначеному статтею 58 цього Кодексу.

Так, як вбачається з розрахунку податкового органу, станом на 01.01.2013 року базова вартість 1 кв.м земель м. Харкова становить 291, 18грн.( рішення 25 сесії 6 скликання Харківської міської ради від 03.07.2013 року № 1209/13 «Про затвердження технічної документації з нормативної грошової оцінки земель м. Харкова станом на 01.01.2013 р»).

Таким чином, податковий орган провів індексацію земельних ділянок з коефіцієнтом індексації 1, 0 за 2013 рік і дійшов висновку, що базова вартість у 2014 році 1 кв. м. землі складає 291, 18грн.

Суд звертає увагу, що методика розрахунку грошової оцінки окремої земельної ділянки для нарахування земельного податку фізичним особам визначається наступним чином:

Цзд = Б * Кі * Км2 * КмЗ_ср. * Кф * PL, де

Цзд - грошова оцінка окремої земельної ділянки; Б - базова вартість 1 кв.м. земель м. Харкова

Кі - коефіцієнт індексації, що застосовується кожний рік в порядку, встановленому законодавством України;

Км2 - зональний коефіцієнт, доведений у додатку №2

КмЗ_ср. - середній коефіцієнт сумісного впливу локальних факторів для кожної економіко-планувальної зони району м. Харкова, доведений у додатку №3

Кф - коефіцієнт, що характеризує функціональне використання земельної ділянки і доведений у додатку №3;

PL - площа земельної ділянки.

З використанням вищезазначених показників, за 2015 рік Центральною ОДПІ нараховано суму земельного податку у розмірі 1539, 78грн., а за 2016 рік у розмірі 2206, 51грн.

Між тим, матеріали справи не містять, а відповідачем в обгрунтування своєї правової позиції не надано до суду як жодних нормативно-правових актів, на підставі яких податковим органом було зафіксовано вищезазначені показники саме в застосованих відповідачем розмірах, так і додатків 2, 3 до розрахунків Км2 та Км3_ср та відповідного рішення Харківської міської ради про встановлення базової вартості землі по м. Харкову, а також пояснень з приводу того, що у Км2 (зональний коефіцієнт) зазначено зону АДРЕСА_3, у той час як об'єкт нежитлового фонду ОСОБА_1 розташований по АДРЕСА_4.

Окрім того, відповідно до змісту листа Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру № 6-28-0.22-201/2-16 від 11.01.2016 року, за інформацією Державної служби статистики України, індекс споживчих цін за 2015 рік становив 143,3 %.

Враховуючи це, коефіцієнт індексації нормативної грошової оцінки земель, на який індексується нормативна грошова оцінка земель населених пунктів та інших земель несільськогосподарського призначення, розрахований відповідно до пункту 289.2 статті Податкового кодексу України, станом на 1 січня 2016 року становить 1,433.

Коефіцієнт індексації нормативної грошової оцінки земель застосовується кумулятивно залежно від дати проведення нормативної грошової оцінки земель. Коефіцієнти індексації нормативної грошової оцінки земель становлять за 2015 рік - 1,433.

Отже, коефіцієнт індексації нормативної грошової оцінки земель за 2015-2016 роки становить 1, 433, у той час як відповідно до розрахунку відповідача податковим органом під час визначення грошової оцінки земельної ділянки за 2015 рік не застосовано даний показник.

Таким чином, згідно вкзааного розрахунку контролюючого органу, ставка податку на земельну ділянку на 2016 р. гр. ОСОБА_1, мала бути визначена у розмірі 763, 50 (76349.78*1%), у той час як податковим органом зазначено показник у розмірі 2206, 51грн.

Додатково суд також звертає увагу, що податковим органом не взято до увагу площу прибудинкової території (яка має підтверджуватись відповідною землевпорядною документацією), та загальну площу багатоповерхового житлового будинку ( яка складає 212 м. кв. згідно технічного паспорту на житловий будинок № 23 по пр. Леніна (Науки), із загальної суми яких слід вивести частину пропорційної частини прибудинкової території ОСОБА_1 із урахуванням тієї площі нежитлових приміщень (58,6 м. кв), якими останній володіє в будинку АДРЕСА_4.

Вказана правова позиція узгоджується також з позиціює Верховного суду України, яка викладена в постанові від 12.04.2016 року по справі № 809/442/15.

Окрім того, суд звертає увагу, що відповідачем не надано до суду жодного доказу на підтвердження належності землі під нежитловим прииміщенням позивача саме до земель комерційного призначення, що, в свою чергу, обгрунтовувало б застосування контролюючим органом коефіцієнта функціонального використання землі у розмірі 2,5, відповідно до вимог Порядку нормативної грошової оцінки земель сільськогосподарського призначення та населених пунктів, затвердженого Наказом Державного комітету України по земельних ресурсах, Міністерства аграрної політики України, Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України, Української академії аграрних наук від 27 січня 2006 року N 18/15/21/11.

Таким чином, підсумовуючи вищезазначене, судом приймається до уваги правомірність застосування до ОСОБА_1 процедури нарахування земельного податку з фізичної особи, яка володіє нежитловим приміщенням в багатоквартирному житловому будинку, однак зважаючи на недоведеність та необґрунтованість застосування конкретних показників, а також помилковість розрахунків податкового органу щодо розмірів земельного податку, суд приходить дог висновку про необхідність скасування оскаржуваних податкових повідомлень - рішень від 16.06.2015 № 3395-15 та від 25.04.2016 № 596-1303 в повному обсязі.

Згідно із ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування покладається на суб'єкта владних повноважень, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Розподіл судових витрат здійснюється відповідно до статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись ст.ст. 159-163, 167, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Центральної об'єднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління ДФС у Харківській області про скасування податкового повідомлення-рішення - задовольнити в повному обсязі.

Скасувати податкове повідомлення-рішення Центральної ОДПІ м. Харкова Головного управління ДФС у Харківській області від 25.04.2016 № 596-1303 про визначення земельного податку з фізичних осіб в сумі 2206,51 грн.

Скасувати податкове повідомлення-рішення Центральної ОДПІ м. Харкова Головного управління ДФС у Харківській області від 16.06.2015 № 3395-15 Центральної ОДПІ м. Харкова Головного управління ДФС у Харківській області про визначення земельного податку з фізичних осіб в сумі 1539, 78 грн.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (код НОМЕР_1, адреса: АДРЕСА_1) сплачений при поданні позову судовий збір у розмірі 551 (п'ятсот п'ятдесят одна) гривень 21 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Центральної об'єднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління ДФС у Харківській області (адреса: 61166, м. Харків, пр. Науки, 9).

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Повний текст постанови виготовлено 15 листопада 2016 року.

Суддя Р.В. Мельников