Справа № 462/8445/15-а
Суддя: Гудим Любомир Ярославович
Дата ухвалення: 2016-11-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 листопада 2016 року Справа № 876/7784/16

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді: Гудима Л.Я.,

суддів: Довгополова О.М., Святецького В.В.,

за участю секретаря судового засідання: Кудєрової О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Миколаївської міської ради Львівської області на постанову Залізничного районного суду м. Львова від 14 вересня 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Миколаївської міської ради Львівської області про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И В:

В грудні 2015 року позивач - ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Миколаївської міської ради Львівської області, в якому просив стягнути на свою користь середньомісячний заробіток за час вимушеного прогулу за період з 24.09.2014 року по 31.03.2016 року в розмірі 80 180,43 грн.

В обґрунтування своїх позовних вимог посилався на те, що постановою Залізничного районного суду м. Львова від 30.09.2015 року його позов до Миколаївської міської ради був задоволений та його поновлено на посаді заступника міського голови з питань діяльності виконавчих органів Миколаївської міської ради з 12.11.2014 року. 21.10.2015 року розпорядженням №54/04.-01К міського голови м. Миколаєва його поновлено на посаді заступника міського голови з питань діяльності виконавчих органів Миколаївської міської ради з 12.11.2014 року. Вважає, що середньоденна заробітна плата для виплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу складає 298,21 грн. Тому з урахуванням середньоденного заробітку просить стягнути на свою користь середньомісячний заробіток за час вимушеного прогулу з розрахунку 298, 21 грн. х 383 роб. дн.

Постановою Залізничного районного суду м. Львова від 14 вересня 2016 року адміністративний позов задоволено частково; стягнуто з Миколаївської міської ради Львівської області на користь ОСОБА_1 середньомісячну заробітну плату за час вимушеного прогулу з 12.11.2014 року по 21.10.2015 року у розмірі 24 609грн. 46 коп., моральну шкоду у розмірі 2 000 грн.

Не погоджуючись з вищезазначеною постановою суду першої інстанції, Миколаївська міська рада Львівської області оскаржила її в апеляційному порядку, яка, покликаючись на неповне з»ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими, порушення судом норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким адміністративний позов задовольнити частково стягнувши з Миколаївської міської ради на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 10.12.2014 року по 08.02.2015 року в розмірі 4 224, 80 грн. з підстав, викладених у своїй апеляційній скарзі.

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до ч. 1 ст. 41 Кодексу адміністративного судочинства України у зв»язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апелянта у їх сукупності, колегія суддів дійшла переконання, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, що постановою Залізничного районного суду м. Львова від 30.09.2015 року позивача поновлено на посаді заступника міського голови з питань діяльності виконавчих органів Миколаївської міської ради з 12.11.2014 року.

21.10.2015 року розпорядженням №54/04.-01К міського голови м. Миколаєва позивача поновлено на посаді заступника міського голови з питань діяльності виконавчих органів Миколаївської міської ради з 12.11.2014 року.

Задовольняючи частково адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки під час розгляду спору про поновленні на роботі по суті не вирішувалось питання про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, такими чином права позивача потребують захисту.

Такі висновки суду першої інстанції частково відповідають фактичним обставинам справи, виходячи з наступного.

Відповідно до положень ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Так, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про те, що оскільки під час розгляду спору про поновленні на роботі по суті не вирішувалось питання про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, тому є підстави для винесення рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу, однак розрахунок розміру такої виплати та періоду за котрий слід її провести судом першої інстанції здійснено помилково.

Для визначення розміру середнього заробітку на час працевлаштування застосовується Порядок обчислення середньої заробітної плати, затверджений постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995 року.

Згідно з п. 2 цього Порядку, середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов»язана відповідна виплата.

У відповідності до п. 4 цього Порядку в інших випадках, коли нарахування проводяться виходячи із середньої заробітної плати, працівник не мав заробітку, не з вини працівника, розрахунки проводяться виходячи з установлених йому в трудовому договорі тарифної ставки, посадового (місячного) окладу.

Як видно з довідки відповідача розмір посадового окладу позивача складає 2 218,00грн, а повні робочі місяці перед звільненням є серпень та вересень 2014 року - 42 роб. дн. (20 роб. дн. + 22 роб. дн.), таким чином середньоденний заробіток складає 105,62 грн. (2 218,00 грн. + 2 218,00 грн. = 4 436,00 грн. : 42 роб. дн.)

Також з матеріалів справи видно, що за період з 12.11.2014 року по 09.12.2014 року ОСОБА_1 повністю оплачено лікарняні згідно листка непрацездатності в розмірі середньої заробітної плати, а з 09.02.2015 року до 31.12.2015 року ОСОБА_1 повністю виплачена середня заробітна плата з розрахунку середньоденної зарплати - 105,62 грн.

Таким чином, виплата середнього заробітку за час вимушеного прогулу підлягає виплаті за період з 10.12.2014 року по 08.02.2015 року, а розмір середнього заробітку за час вимушеного прогулу складає 4 224,80 грн. (105,62 грн. (середньоденний заробіток) х 40 днів вимушеного прогулу (з 10.12.2014 року по 08.02.2015 року).

Щодо позовної вимоги про стягнення моральної шкоди колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з абзацом 2 частини 5 постанови Пленуму Верховного суду України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов»язковому з»ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв»язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з»ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку про відмову в задоволенні вимог позивача про стягнення моральної шкоди, оскільки не доведено наявність заподіяння такої позивачу з боку відповідача.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

З огляду на вищевикладене, доводи апеляційної скарги є суттєвими і складають підстави для висновку про порушення судом норм матеріального права, суд першої інстанції при вирішенні даного публічно-правового спору помилково встановив фактичні обставини справи та надав їм не належну правову оцінку через що постанова суду підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови, якою адміністративний позов задовольнити.

Керуючись статтями 160, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Миколаївської міської ради Львівської області задовольнити, постанову Залізничного районного суду м. Львова від 14 вересня 2016 року у справі №462/8445/15-а - скасувати та прийняти нову постанову, якою адміністративний позов задовольнити частково.

Стягнути з Миколаївської міської ради Львівської області на користь ОСОБА_1 середньомісячну заробітну плату за час вимушеного прогулу з 10 грудня 2014 року по 08 лютого 2015 року у розмірі 4 224 (чотири тисячі двісті двадцять чотири) гривень 80 коп.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання постановою законної сили, а у разі складення постанови в повному обсязі відповідно до ст. 160 КАС України - з дня складення постанови в повному обсязі.

Головуючий суддя : Л.Я. Гудим

Судді: О.М. Довгополов

В.В. Святецький

Повний текст постанови виготовлено та підписано 17.11.2016 року.