Справа № 2а-1617/11/2670
Суддя: Патратій О.В.
Дата ухвалення: 2011-03-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

30 березня 2011 року 10:57 № 2а-1617/11/2670

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: головуючого судді Патратій О.В. за участю секретаря судового засідання Бузінській А.В. та представників сторін:

позивача ОСОБА_1

відповідача не зявився

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1
до Відділу Державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у місті Києві
про скасування постанови про закінчення виконавчого провадження від 11 січня 2011 року, визнання протиправними дій, зобовязання вчинити певні дії,-

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Окружного адміністративного суду м. Києва звернулась ОСОБА_1 (далі Позивач) з позовом до Відділу Державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві (далі Відповідач, ВДВС Шевченківського РУЮ) про скасування постанови про закінчення виконавчого провадження від 11 січня 2011 року, визнання протиправними дій по закінченню виконавчого провадження, зобовязання винести постанову про відновлення виконавчого провадження.

В обґрунтування позовних вимог позивачка посилається на те, що оскаржуваною постановою відповідачем було безпідставно закінчено виконавче провадження ВП № 9117139, оскільки виконавчий лист № 2а-761/2006, виданий на примусове виконання постанови Шевченківського районного суду м. Києва від 29.09.2006 р., залишається невиконаним, а державним виконавцем не було вжито всіх передбачених законом заходів, спрямованих на його виконання.

В судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала повністю та просила позов задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві.

Відповідач в судовому засіданні 24 лютого 2011 року проти позову заперечував та просив відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що перед винесенням постанови про закінчення виконавчого провадження державним виконавцем було вжито усіх необхідних заходів, передбачених Законом України «Про виконавче провадження», однак виконати рішення суду без участі боржника виявилось неможливим, у звязку з чим виконавчий документ на підставі п. 11 ч. 1 ст. 37 цього Закону було повернуто до суду.

З огляду на вищевикладене, відповідач вважає позовні вимоги необґрунтованими та просив суд відмовити у їх задоволенні в повному обсязі.

Представник відповідача в судове засідання 30 березня 2011 року не зявився, про день, час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, тому справа відповідно до ч. 4 ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України вирішується на підставі наявних у ній доказів.

На підставі ч. 3 ст. 160 КАС України в судовому засіданні 30 березня 2011 року проголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, що мають значення для вирішення справи, суд

ВСТАНОВИВ:

15 листопада 2006 року державним виконавцем ВДВС Шевченківського РУЮ було відкрито виконавче провадження по примусовому виконанню виконавчого листа № 2а-761/06, виданого Шевченківським районним судом м. Києва 29.09.2006 р., яким зобовязано Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на обєкти нерухомого майна (далі - КМ БТІ, боржник) скасувати державну реєстрацію дублікату договору міни від 17.08.1994 року.

15 листопада 2006 року вказана постанова державного виконавця була направлена до КМ БТІ для виконання.

01 грудня 2006 року державним виконавцем було направлено боржнику вимогу про скасування державної реєстрації дублікату договору міни від 17.08.1994 року.

У звязку з невиконанням боржником вказаної вимоги державного виконавця 15 березня 2007 року державним виконавцем було винесено постанову № 0805/41 про накладення штрафу, якою на начальника КМ БТІ накладено штраф у розмірі 170,00 грн.

Листом КМ БТІ від 05.04.2007 р. № 9771 державного виконавця було повідомлено про неможливість виконання вищевказаного рішення суду, оскільки 26.05.2003 р. право власності перейшло до ДПІ у Шевченківському районі м. Києва.

У звязку із зверненням державного виконавця до Шевченківського районного суду м. Києва з заявами про розяснення судового рішення, виконавче провадження ВП № 9117139 неодноразово зупинялось.

01 жовтня 2007 року виконавче провадження було поновлено, а 16.10.2007 року державним виконавцем направлено начальнику КМ БТІ повторну вимогу про скасування державної реєстрації дублікату договору міни від 17.08 1994 р. в строк до 26.10.2007 року.

У звязку з невиконанням боржником вимог державного виконавця 09 листопада 2007 року державним виконавцем було винесено постанову про накладення штрафу на начальника КМ БТІ у розмірі 340,00 грн.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 08.02.2008 року по справі № 2а-761/06 було розяснено постанову Шевченківського районного суду м. Києва від 29.09.2006 року та зазначено, що відповідач КМ БТІ зобовязаний скасувати державну реєстрацію дублікату договору міни квартири АДРЕСА_1 від 17.08.1994 р.

19 лютого 2008 року державним виконавцем було направлено начальнику КМ БТІ повторну вимогу про скасування державної реєстрації дублікату договору міни квартири АДРЕСА_1 від 17.08 1994 р. в строк до 26.02.2008 р.

Листом від 14.03.2008 р. № НОМЕР_1 БТІ повідомило ВДВС Шевченківського РУЮ про неможливість виконання постанови суду з тих же підстав, що зазначались раніше у звязку з переходом права власності на квартиру в порядку спадкування до ДПІ у Шевченківському районі м. Києва.

У звязку з невиконанням боржником вимог державного виконавця, 11 квітня 2008 року державним виконавцем було винесено постанову про накладення штрафу на начальника КМ БТІ у розмірі 510,00 грн.

21 серпня 2008 року державний виконавець звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з поданням про притягнення до кримінальної відповідальності винних осіб та цього ж дня виніс постанову про закінчення виконавчого провадження ВП № 9117139 на підставі п. 11 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження».

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 04 вересня 2009 року у справі № 12/11-09 позов ОСОБА_1 до ВДВС Шевченківського РУЮ було задоволено, скасовано постанову державного виконавця про закінчення виконавчого провадження від 21.08.2008 року ПВ № 9117139.

Як вбачається зі змісту постанови Окружного адміністративного суду м. Києва від 04 вересня 2009 року, підставою для скасування постанови державного виконавця про закінчення виконавчого провадження від 21.08.2008 р. було те, що у державного виконавця відсутнє право закінчити виконавче провадження при порушенні клопотання перед судом про кримінальну відповідальність боржника.

Згідно наданих відповідачем матеріалів виконавчого провадження ВП № 9117139, подання державного виконавця про притягнення винних осіб до кримінальної відповідальності було направлено Шевченківським районним судом м. Києва до прокуратури Шевченківського району м. Києва, якою 29.12.2008 р. було прийнято рішення про відмову в порушенні кримінальної справи відносно службових осіб КМ БТІ, у звязку з відсутністю у їх діях складу злочину, передбаченого ст. 382 КК України.

Постановою Шевченківського районного суду від 20 серпня 2009 року постанову прокуратури Шевченківського району м. Києва 29.12.2008 р. про відмову в порушенні кримінальної справи було скасовано.

Даних про подальше вирішення органами прокуратури питання про наявність підстав для порушення кримінальної справи відносно посадових осіб КПМ БТІ за невиконання рішення суду матеріали виконавчого провадження ВП № 9117139 не містять.

22 вересня 2009 року державним виконавцем було винесено постанову про відновлення виконавчого провадження.

Після відновлення виконавчого провадження листом від 15.02.2010 року № 390/17 державний виконавець направив до КМ БТІ вимогу про скасування у семиденний строк державної реєстрації дублікату договору міни від 17.08.1994 року.

У звязку з невиконанням боржником вказаної вимоги, 15 березня 2010 року державним виконавцем було винесено постанову про накладення штрафу на начальника КМ БТІ у розмірі 170,00 грн.

Після направлення боржнику повторної вимоги про виконання рішення суду, 11 січня 2011 року державним виконавцем було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження ВП № 9117139 на підставі п. 11 ч. 1 ст. 37, ст. 38 Закону України «Про виконавче провадження», у зв'язку із неможливістю виконання рішення суду без участі боржника.

Вказану постанову позивачка вважає незаконною, винесеною з порушенням ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження»та такою, що суперечить ст. 124 Конституції України стосовно обовязкового виконання рішень судів на території України.

Вирішуючи спір по суті суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

У відповідності до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із статтею 8 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

У статті 17 Закону від 23.02.2006 року № 3477-IV Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини зазначається, що суди при розгляді справ застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Складовою принципу верховенства є вимога юридичної визначеності, відповідно до якої остаточне рішення суду не може піддаватись сумніву, а також належне виконання судових рішень проти органів державної влади: Принцип верховенства права, один з основоположних принципів демократичного суспільства, який є невідємним аспектом всіх статей Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, зобовязує державу та будь-який державний орган виконувати судові розпорядження чи рішення, ухвалені проти держави (органу) (параграф 87 рішення Європейського Суду з прав людини: Гасан і Чеус проти Болгарії від 26.10.2000 року).

Невжиття державним виконавцем заходів щодо виконання судового рішення, яке винесено з метою захисту прав позивача, порушує права позивача, гарантовані йому Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню, визначені Законом України «Про виконавче провадження»вiд 21.04.1999 № 606-XIV (тут і далі у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до частини 1 статті 5 Закону державний виконавець зобов'язаний вживати заходів примусового виконання рішень, встановлених цим Законом, неупереджено, своєчасно, повно вчиняти виконавчі дії.

Відповідно статей 3, 18 Закону України «Про виконавче провадження»примусове виконання рішень державною виконавчою службою здійснюється на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом, зокрема, виконавчих листів, що видаються судами.

Відповідно до статті 5 Закону України «Про виконавче провадження»державний виконавець зобов'язаний здійснювати необхідні заходи щодо своєчасного і повного виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб і порядок, визначені виконавчим документом, і має право накладати стягнення у вигляді штрафу на громадян і посадових осіб у випадках, передбачених законом.

Як вбачається із постанови ВДВС Шевченківського РУЮ про закінчення виконавчого провадження ВП № 9117139 від 11 січня 2011 року, виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2а-296 від 10.06.2009 року закінчено на підставі пункту 11 частини 1 статті 37 Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до п. 11 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження»(в редакції чинній на момент винесення оскаржуваної постанови) виконавче провадження підлягає закінченню у випадку повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадової особи), які видали виконавчий документ, у випадку, передбаченому частиною третьою статті 76 цього Закону.

Статтею 76 Закону України «Про виконавче провадження»визначено порядок виконання рішень, за якими боржник зобов'язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення.

Згідно ч. 1 ст. 76 Закону України «Про виконавче провадження»після відкриття виконавчого провадження по виконавчому документу, який зобов'язує боржника вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, державний виконавець відповідно до статті 24 цього Закону визначає йому строк добровільного виконання рішення.

У разі невиконання без поважних причин цих вимог державний виконавець застосовує до боржника штрафні санкції чи інші заходи, передбачені законодавством, і призначає новий строк виконання. Якщо після цього рішення не буде виконано і виконання може бути проведено без участі боржника, державний виконавець організовує виконання відповідно до повноважень, наданих йому законом, а на боржника державним виконавцем накладається штраф у сумі двократного розміру витрат на проведення виконавчих дій у порядку, встановленому частиною другою статті 87 цього Закону (ч. 2 ст. 76).

Якщо виконати рішення без участі боржника неможливо, державний виконавець застосовує до боржника штрафні санкції та інші заходи, передбачені статтею 87 цього Закону, після чого, виконавчий документ постановою державного виконавця, затвердженою начальником відповідного органу державної виконавчої служби, якому він безпосередньо підпорядкований, повертається до суду чи іншого органу, що видав виконавчий документ.

Статтею 87 Закону України «Про виконавче провадження»передбачено, що у разі невиконання без поважних причин у встановлений державним виконавцем строк рішення, що зобов'язує боржника виконати певні дії, які можуть бути виконані лише боржником, та рішення про поновлення на роботі державний виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу в розмірі від двох до десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - від десяти до двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на боржника - юридичну особу - від двадцяти до тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та призначає новий строк для виконання. Постанова державного виконавця про накладення штрафу може бути оскаржена до начальника відповідного органу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець або до суду в 10-денний строк. У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин державний виконавець у тому ж порядку накладає штраф на боржника у подвійному розмірі. При подальшому невиконанні рішення боржником державний виконавець порушує клопотання перед судом про кримінальну відповідальність боржника відповідно до закону.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що після відновлення виконавчого провадження державним виконавцем надсилалась до Київського міського бюро технічної інвентаризації вимога від 15.02.2010 р. № 390/17 про примусове виконання виконавчого листа № 2а-761 від 31.10.2006 р., а також однократно винесено постанову про накладення штрафу від 15.03.2010 р. у розмірі 170,00 грн.

Після направлення відповідачем повторної вимоги (яка також датована 15.02.2010 р.) державним виконавцем ВДВС Шевченківського РУЮ не було винесено постанови про повторне накладення штрафу та направлення до суду клопотання про кримінальну відповідальність боржника відповідно до закону.

Як вбачається з долученого відповідачем до матеріалів справи листа Прокуратури м. Києва від 29.10.2009 р. № 05/3-8380-07, в якому повідомлялось про прийняття рішення про відмову в порушенні кримінальної справи, вказаний лист був наданий у відповідь на звернення ОСОБА_1, а не державного виконавця.

Крім того, з вказаного листа вбачається, що прокуратурою було проведено перевірку наявності підстав для порушення кримінальної справи відносно посадових осіб ДПІ у Шевченківському районі м. Києва та посадових осіб КМ БТІ за фактом перевищення службових повноважень при реєстрації 16.04.2003 р. права власності на квартиру.

Питання про наявність підстав для притягнення до кримінальної відповідальності посадових осіб КМ БТІ у звязку із невиконанням рішення суду органами прокуратури не вирішувалось.

Після скасування постановою Шевченківського районного суду від 20 серпня 2009 року постанови прокуратури Шевченківського району м. Києва 29.12.2008 р. про відмову в порушенні кримінальної справи відносно службових осіб КМ БТІ за фактом невиконання рішення суду, державний виконавець повторно не звертався до суду клопотання про кримінальну відповідальність боржника відповідно до закону.

Таким чином, державним виконавцем перед винесенням постанови про закінчення виконавчого провадження до боржника застосовано не всі заходи, передбачені статтею 87 Закону України «Про виконавче провадження».

Крім того, відповідач не використав власного права на звернення до суду із заявою про відстрочку або розстрочку виконання, а також про встановлення чи зміну способу і порядку виконання рішення відповідно до вимог статті 33 Закону України «Про виконавче провадження».

З огляду на викладене та враховуючи, що виконавчий документ повертається до суду чи іншого органу, що видав виконавчий документ, лише після застосування державним виконавцем до відповідача всіх заходів передбачених статтею 87 Закону, суд приходить до висновку, що закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 11 статті 37 Закону України «Про виконавче провадження»є необґрунтованим та передчасним.

Крім того, суд звертає увагу на те, що підставою для прийняття оскаржуваної постанови був п. 11 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», який застосовується у випадках, коли після вжиття усіх заходів, передбачених ст. 87 цього Закону, виконання рішення без участі боржника виявилось неможливим.

Суд зазначає, що дана обставина не може бути підставою для закінчення виконавчого провадження ВП № 9117139, оскільки Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на обєкти нерухомого майна є підприємством, яке не ліквідовувалось, і якщо рішення виконати неможливо на даний момент, то це не виключає можливість виконання рішення суду взагалі.

Відповідно до ч. 2 ст. 3 Конституції України, права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави; держава відповідає перед людиною за свою діяльність; утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави.

Відповідно до положень ст. 21 Конституції України права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними.

Згідно з ст. 129 Конституції України однією із засад судочинства є обов'язковість рішень суду, тобто постанови та ухвали суду в адміністративних справах, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання на всій території України, що відображено в ст. 14 КАС України.

Суд зазначає, що державна виконавча служба є єдиною інституцією, яка уповноважена від імені держави вживати заходів, спрямованих на примусове виконання рішення суду, тож у випадку невжиття державним виконавцем усіх необхідних дій, передбачених законом, спрямованих на примусове виконання рішення суду, особа залишається позбавленою ефективного судового захисту з боку держави, гарантованого ст.ст. 6, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Враховуючи те, що на момент прийняття оскаржуваного рішення постанова Шевченківського районного суду від 29.09.2006 р. залишалась не виконаною, відповідач закінчивши виконавче провадження, фактично позбавив позивача ефективних засобів юридичного захисту її прав, визначених вказаною постановою суду.

Згідно з ст. 38 Закону України «Про виконавче провадження»(у редакції, чинній на момент винесення оскаржуваної постанови) передбачаються наслідки завершення виконавчого провадження, а саме: завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом, отже відповідач, винісши оскаржувану постанову про закінчення виконавчого провадження, позбавляє позивача можливості реалізувати свої права, судовий захист яких було здійснено постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 29.09.2006 року.

Європейський суд з прав людини неодноразово констатував у своїх рішеннях, що право на судовий розгляд було б примарним, якщо б внутрішня судова система Договірної Держави дозволила б, щоб остаточне та обовязкове судове рішення залишалось невиконаним відносно однієї із сторін, і що виконання рішення або постанови будь-якого органу судової влади повинно розглядатися як невідємна частина "процесу" в розумінні статті 6 Конвенції. (зокрема, рішення «Іммобільяре Саффі»проти Італії», 22774/93, 28.07.1999, § 63; рішення «Горнсбі проти Греції»від 19.03.1997, § 40.)

У рішенні по справі Півень проти України від 29 червня 2004 р. Європейський Суд з прав людини, зокрема, зазначив, що невиконання судового рішення не може бути виправдане недоліками законодавства, які унеможливлюють його виконання.

Як зазначалось вище, відповідно до статті 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини суди при розгляді справ застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права, відтак вказані вище рішення Європейського суду з прав людини враховуються судом при вирішенні даної справи.

З огляду на вищевказане суд приходить до висновку, що права позивача внаслідок прийняття оскаржуваної постанови були порушені та підлягають відновленню в судовому порядку.

Стосовно належного способу захисту прав позивача суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 51 Закону України «Про виконавче провадження»(у редакції Закону №2677-VI від 04.11.2010, який набрав чинності 08.03.2011 р.) у разі, якщо постанова державного виконавця про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа стягувачу визнана судом незаконною чи скасована начальником відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, або керівником відповідного органу державної виконавчої служби або якщо до державного виконавця надійшло рішення суду про скасування заходів до забезпечення позову, а також у разі повернення виконавчого документа з іншого відділу державної виконавчої служби, виконавче провадження підлягає відновленню протягом трьох робочих днів з дня надходження рішення суду, виконавчого документа чи постанови керівника відповідного органу державної виконавчої служби.

За наявності обставин, передбачених частиною шостою статті 79 цього Закону, виконавче провадження підлягає відновленню у триденний строк з дня надходження до державного виконавця відповідної заяви стягувача.

Про відновлення виконавчого провадження державний виконавець виносить постанову, копії якої не пізніше наступного дня надсилаються до суду, який визнав незаконною постанову державного виконавця, сторонам, а також органу (посадовій особі), який видав виконавчий документ.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що належним способом захисту прав позивача у даному спорі є визнання протиправною та скасування постанови Відділу Державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції міста Києва про закінчення виконавчого провадження ВП № 9117139 від 11.01.2011 року з примусового виконання виконавчого листа Шевченківського районного суду м. Києва № 2а-761/06 від 29.09.2006 р.

Вимога про визнання неправомірними дій державного виконавця по закінченню виконавчого провадження задоволенню не підлягає, оскільки дії державного виконавця по закінченню виконавчого провадження фактично мали вираз у винесенні постанови про закінчення виконавчого провадження, інших правових наслідків такі дії не мали, а відтак належним способом захисту прав позивача в такому випадку буде саме визнання неправомірною та скасування постанови про закінчення виконавчого провадження.

Позовна вимога про зобовязання відповідача відновити виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2а-761/06, виданого Шевченківським районним судом м. Києва 29.09.2006 р., задоволенню також не підлягає, оскільки дана вимога є передчасною.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

З вказаної правової норми вбачається, що судовому захисту підлягають лише ті права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтересів юридичних осіб, які є порушеними на момент розгляду справи в суді.

Судове рішення повинно бути наслідком чинного правового регулювання спірних правовідносин. Виходячи із змісту чинного законодавства рішення суду не може в майбутньому регулювати суспільні відносини, оскільки це виходить за межі завдань адміністративного судочинства.

З огляду на вимоги статті 51 Закону України «Про виконавче провадження»виконавче провадження підлягає відновленню у 3-денний строк з дня отримання судового рішення. Про відновлення виконавчого провадження державний виконавець виносить постанову, копія якої не пізніше наступного дня надсилається до суду, який визнав незаконною постанову державного виконавця, сторонам, а також органу (посадовій особі), які видали виконавчий документ.

У суду на момент розгляду даної справи відсутні підстави вважати, що відповідач буде відмовлятись від вчинення таких дій, відтак позовні вимоги в даній частині задоволенню не підлягають.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є частково обґрунтованими та відповідно такими, що підлягають задоволенню частково.

На розподілі судових витрат позивач не наполягав.

Керуючись ст. ст. 69 - 71, ст. 94, ст. ст. 158-163, ст. 167, ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Визнати протиправною та скасувати постанову Відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у місті Києві про закінчення виконавчого провадження ВП № 9117139 від 11 січня 2011 року з примусового виконання виконавчого листа Шевченківського районного суду м. Києва № 2а-761/06 від 29.09.2006 року.

3. В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання апеляційної скарги до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Патратій О.В.

Повний текст постанови складено та підписано: 05 квітня 2011 року