Справа № 820/4838/16
Суддя: Панченко О.В.
Дата ухвалення: 2016-11-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

15 листопада 2016 р. № 820/4838/16

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді - Панченко О.В.

при секретарі судового засідання - Самігулліній К.В.

за участю:

представника позивача - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом

ОСОБА_2
до Головне управління Державної міграційної служби України в Донецькій області
про скасування постанови,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач - ОСОБА_2, звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд:

- скасувати постанову про скасування рішення про видачу посвідки на постійне проживання та її вилучення у громадянки В'єтнаму ОСОБА_2, прийняту УГІРФО ГУМВС України в Донецькій області від 03.09.2009 р.;

- стягнути на користь ОСОБА_2 з Управління ДФС у країни в Донецькій області судовий збір в розмірі 551,20 грн.

В обґрунтування позовних позивач зазначив, що ОСОБА_2 є громадянкою Соціалістичної Республіки В'єтнам, яка прибула в Україну 1981 році. З листа Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області № 04/1-4576 від 22.03 2016 р. позивачка дізналася про існування рішення (постанови) УГІРФО ГУ МВС України в Донецькій області, яким скасовано дозвіл на імміграцію в Україну громадянину СРВ ОСОБА_2 від 03.09.2009 р. Даний висновок, на думку позивача, не містить підстав для скасування, а тому є незаконним та необґрунтованим. Вказані обставини слугували підставою для звернення позивача до суду.

Звертаючись з даним позовом до суду, позивач також зазначив, що оскільки копія спірного рішення ним була отримана лише у березні 2016 року, то строк, встановлений ст. 99 КАС України для подання позову, ним не пропущений.

Представник позивача у судовому засіданні підтримав доводи позовної заяви та просив суд прийняти рішення про задоволення позову.

Відповідач - Головне управління Державної міграційної служби України в Донецькій області, позов не визнав.

У письмових запереченнях на позов (а.с.25-28) зазначив, що відповідно до приписів Положення про Державну міграційну службу України, затвердженого указом Президента України від 06.04.2011 р. №405/2011, Головне управління ДМС України в Донецькій області не є правонаступником УГІРФО ГУ МВС в Донецькій області, а отже не може бути відповідачем по даній справі. Крім того, позивачка не взагалі не зверталась до ГУ ДФС у Донецькій області з запитом про надання інформації чи з заявою про скасування рішення. Посилаючись на викладені обставини, представник відповідача просив суд відмовити у задоволенні позову.

Ухвалою суду 17.10.2016 року задоволено клопотання представника відповідача - Головного управління Державної міграційної служби України в Донецькій області про розгляд справи в режимі відеоконфеоренції. Однак, сторона, яка була ініціатором звернення до суду з вказаним клопотанням у судове засідання, призначене на 15.11.2016 року о 16-20 год. в приміщенні Жовтневого районного суду м.Маріуполя Донецької області, не прибув.

Суд, вивчивши доводи позову, вислухавши доводи представника позивача, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, виходить з наступних підстав та мотивів.

Як встановлено судом, позивач - громадянка В'єтнаму ОСОБА_2, прибула в Україну у 1981 р. з метою навчання та залишилася проживати в Україні.

Після набуття чинності Закону України "Про імміграцію", УГІРФО ГУМВС в Донецькій області позивачці було видано посвідку на постійне проживання в Україні серії ДН№17269 від 12.03.2004 року з безстроковим строком дії. (а.с.8).

Однак, 03.09.2009 року УГІРФО ГУМВС України в Донецькій області, на підставі висновку Державної міграційної служби України, прийнято постанову, якою постановлено, зокрема: 1) скасувати рішення УГІРФО ГУМВС України в Донецькій області від 12.03.2014 року про видачу посвідки на постійне проживання громадянці В'єтнаму ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1; 2) прийняти заходи щодо вилучення посвідки на постійне проживання у ОСОБА_2 та анулювати в її паспортному документі штамп про надання дозволу на постійне проживання; 3) прийняти рішення про зміну статусу перебування вищевказаної іноземки з постійного на тимчасовий, тобто зняти її з реєстраційного обліку та продовжити термін перебування на території України у відповідності до вимог "Інструкції про порядок продовження терміну перебування в Україні іноземців та осіб без громадянства" затверджених наказом МВС України від 01.12.2003 року №1456; 4) при наявності на сьогодення у вищевказаної особи підстав, що передбачені ст.4 Закону України "Про імміграцію", запропонувати їй звернутися до територіального підрозділу ГІРФО з питання отримання дозволу на імміграцію в Україні на загальних підставах; 5) виконання цієї постанови доручити СГІРФО Кіровського РВ ДМУ ГУМВС України в Донецькій області.

Юридичною підставою для прийняття спірного висновку відповідачем визначено ст. ст. 12-13 Закону України "Про імміграцію", а фактичним мотивом зазначена відсутність у справі позивача документу, що підтверджує право громадянина СРВ на постійне проживання в Україні.

При цьому, доказів вручення або надіслання позивачу копії вказаного вище висновку відповідачем суду не надані, а судом на виконання приписів ст. 11 КАС України, таких доказів не встановлено.

Перевіряючи юридичну та фактичну обґрунтованість мотивів, покладених суб'єктом владних повноважень в основу спірного рішення суд зазначає, що статтею 19 Конституції України на органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадових осіб покладений обов'язок діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачений Конституцією та законами України.

Стаття 26 Конституції України гарантує, іноземці та особи без громадянства, які знаходяться в Україні на законних підставах користуються тими ж правами та свободами, а також несуть такі ж самі обов'язки, що і громадяни України.

Умови і порядок імміграції в Україну іноземців та осіб без громадянства визначені Законом України "Про імміграцію".

Так, відповідно до ст. 1 вищенаведеного Закону, імміграція - це прибуття в Україну чи залишення в Україні у встановленому законом порядку іноземців та осіб без громадянства на постійне проживання; іммігрант - іноземець чи особа без громадянства, який отримав дозвіл на імміграцію і прибув в Україну на постійне проживання, або, перебуваючи в Україні на законних підставах, отримав дозвіл на імміграцію і залишився в Україні на постійне проживання; імміграційна віза позначка у паспортному документі, що засвідчує право іноземця чи особи без громадянства на в'їзд в Україну для постійного проживання.

Відповідно абз.4 п.4 Прикінцевих Положень Закону України "Про імміграцію" від 07.06.2001 року, вважаються такими, що мають дозвіл на імміграцію в Україну іноземці та особи без громадянства, які прибули в Україну до 6 березня 1998 року за Угодою між Урядом Соціалістичної Республіки В'єтнам та Урядом СРСР про направлення і прийняття в'єтнамських громадян на професійне навчання та роботу на підприємства і в організації СРСР від 2 квітня 1981 року, залишилися проживати в Україні і звернулися протягом шести місяців з дня набрання чинності цим Законом із заявою про видачу їм посвідки на постійне проживання в Україні.

Згідно з абз. 6 ст. 1 Закону України "Про імміграцію", посвідка на постійне проживання - документ, що підтверджує право іноземця чи особи без громадянства на постійне проживання в Україні.

Стаття 12 Закону України "Про імміграцію" передбачає, що дозвіл на імміграцію може бути скасовано органом, який його видав, якщо: 1) з'ясується, що його надано на підставі свідомо неправдивих відомостей, підроблених документів чи документів, що втратили чинність; 2) іммігранта засуджено в Україні до позбавлення волі на строк більше одного року і вирок суду набрав законної сили; 3) дії іммігранта становлять загрозу національній безпеці України, громадському порядку в Україні; 4) це є необхідним для охорони здоров'я, захисту прав і законних інтересів громадян України; 5) іммігрант порушив законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства; 6) в інших випадках, передбачених законами України.

Відповідно до п.п. 21-24 "Порядку провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію і поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень", затвердженого Постановою Кабінету Міністрів №1983 від 26.12.2002 року, дозвіл на імміграцію скасовується органом, який його видав. Для започаткування процедури розгляду питання про скасування дозволу на імміграцію відповідне подання надсилається до органу, який приймав рішення про надання такого дозволу. Департамент, територіальні органи і підрозділи всебічно вивчають у місячний термін подання щодо скасування дозволу на імміграцію, запитують у разі потреби додаткову інформацію в ініціатора подання, інших органів виконавчої влади, юридичних і фізичних осіб, а також запрошують для надання пояснень іммігрантів, стосовно яких розглядається це питання. На підставі результату аналізу інформації приймається відповідне рішення. Про прийняте рішення письмово повідомляються протягом тижня ініціатори процедури скасування дозволу на імміграцію та іммігранти. Рішення про скасування дозволу на імміграцію надсилається протягом тижня органом, що його прийняв, до територіального підрозділу за місцем проживання для вилучення посвідки на постійне проживання в іммігранта та вжиття заходів відповідно до статті 13 Закону України "Про імміграцію".

Суд звертає увагу на те, що при наданні позивачу посвідки на постійне проживання в Україні Відділ УГІРФО ГУМВС України в Донецькій області проводив перевірку підстав залишення на постійне проживання в Україні позивача, підстав для відмови у наданні дозволу на імміграцію в Україну не виявив та надав позивачу посвідку на постійне проживання в Україні як то передбачено Законом № 2491-ІІІ.

Разом з тим, цією ж нормою Закону Головне управління ДМС України в Донецькій області обґрунтовує прийняття протилежного рішення - постанови про скасування рішення про видачу посвідки на постійне проживання та її вилучення у громадянки В'єтнаму ОСОБА_2.

Відповідачем не надано, а судом не встановлено, що за визначений проміжок часу з'явилися обставини, які б тягли за собою обґрунтування скасування дозволу на імміграцію.

Отже, з'ясувавши обставини спірних правовідносин і перевіривши їх добутими доказами, суд доходить висновку, що суб'єктом владних повноважень не наведено жодних правових підстав, з якими законодавцем визначено перелік законних підстав для прийняття рішення про скасування посвідки на постійне місце проживання в Україні гр. СРВ ОСОБА_2.

Юридична обставина, з якою закон пов'язує виникнення певних прав особи зворотної дії не має. Фактична підстава, на яку посилається відповідач, мала існувати на момент первісного рішення про надання дозволу на імміграцію позивача та видачу посвідки.

Згідно зі ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Відповідно до ч.1 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу.

Проте, доказів отримання позивачем посвідки на постійне проживання у не передбаченому законом порядку відповідач суду не надав.

За таких підстав, постанова УГІРФО ГУМВС України в Донецькій області підлягає скасуванню та посвідка позивача на постійне проживання підлягає поновленню із повідомленням підрозділів міграційної служби.

Отже, оскільки судовим розглядом встановлений факт порушення прав та охоронюваних законом інтересів позивача у сфері публічно-правових відносин, то позов належить задовольнити у повному обсязі, адже обґрунтованість заявлених вимог підтверджена добутими судом і долученими до матеріалів справи доказами.

Враховуючи, що відповідачем не надано суду доказів отримання позивачем спірної постанови УГІРФО ГУ МВС в Донецькій області від 03.09.2009 р. у встановлений законодавством термін, суд не знаходить підстав для застосування наслідків, передбачених ст. 100 КАС України

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 8-14, 71, 128, 159, 160-164, 167, 186 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_2 до Головного управління Державної міграційної служби України в Донецькій області про скасування рішення - задовольнити.

Скасувати постанову про скасування рішення про видачу посвідки на постійне проживання та її вилучення у громадянки В'єтнаму ОСОБА_2, прийняту УГІРФО ГУМВС України в Донецькій області від 03.09.2009 р.

Постанова набирає законної сили згідно з ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України, а саме: після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, то вважається, що постанова чи ухвала суду не набрала законної сили.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного адміністративного суду згідно з ст.186 Кодексу адміністративного судочинства України, а саме: шляхом подачі через Харківський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня її проголошення (у разі застосування судом ч. 3, ст. 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні - з дня отримання копії постанови, у разі повідомлення суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених ч.4 ст.167 цього Кодексу, про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду) апеляційної скарги з одночасним надсиланням копії апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції.

Повний текст постанови виготовлений 21 листопада 2016 року.

Суддя Панченко О.В.