Справа № 2а/1770/2225/12
Суддя: Штульман І.В.
Дата ухвалення: 2016-10-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 жовтня 2016 року м. Київ К/800/46375/13

Вищий адміністративний суд України в складі колегії суддів:

головуючого: Штульман І.В. (доповідач),

суддів: Олексієнка М.М.,

Рецебуринського Ю.Й., -

провівши в порядку касаційного провадження попередній розгляд справи за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю (далі - ТОВ) «Поліссяавтотранс» до Управління Пенсійного фонду (далі - УПФ) України в Дубенському районі Рівненської області про визнання дій протиправними та розрахунків недійсними, за касаційною скаргою УПФ України в Дубенському районі Рівненської області на постанову Житомирського апеляційного адміністративного суду від 8 серпня 2013 року, -

в с т а н о в и в :

ТОВ «Поліссяавтотранс» 30 травня 2012 року звернулося в суд з адміністративним позовом, у якому просило визнати протиправними дії УПФ України в Дубенському районі Рівненської області та недійсними розрахунки фактичних витрат на виплату і доставку пенсій, призначених відповідно до пункту 2 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 9 липня 2003 року № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV) в частині пенсії, призначеної ОСОБА_2 відповідно до пункту «а» частини 1 статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 5 листопада 1991 року № 1788-XII (далі - Закон № 1788-XII): за квітень 2011 року

на суму 339,79 гривень від 30 травня 2011 року за № 3272/02; за 2011 рік на суму 347,53 гривень від 6 грудня 2011 року за № 8249/02; за квітень 2012 року на суму 415,76 гривень від 11 травня 2012 року за № 2715/02.

Ухвалою Рівненського окружного адміністративного суду від 14 червня 2012 року зазначений адміністративний позов в частині визнання недійсним розрахунку фактичних витрат на виплату і доставку пенсій, призначених відповідно до пункту 2 Прикінцевих положень Закону № 1058-IV в частині пенсій, призначених відповідно до пункту «а» частини 1 статті 13 Закону № 1788-XII, за квітень 2011 року на суму 339,79 гривень від 30 травня 2011 року (вх. № 3272/02) залишено без розгляду.

Зазначена ухвала предметом перегляду в апеляційному порядку не була.

Постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 17 вересня 2012 року в задоволенні позову відмовлено.

Постановою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 8 серпня 2013 року постанову Рівненського окружного адміністративного суду від 17 вересня 2012 року скасовано, прийнято нову постанову, якою позов задоволено. Визнано протиправними дії УПФ України в Дубенському районі Рівненської області щодо розрахунку фактичних витрат на виплату і доставку пенсій, призначених відповідно до пункту 2 Прикінцевих положень Закону № 1058-IV в частині пенсій, призначених відповідно до пункту «а» частини 1 статті 13 Закону № 1788-XII: за 2011 рік на суму 347,53 гривень від 6 грудня 2011 року (вх. № 8249/02), за квітень 2012 року на суму 415,76 гривень від 11 травня 2012 року (вх. № 2715/02), а відповідні розрахунки недійсними.

У касаційній скарзі УПФ України в Дубенському районі Рівненської області, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, просить Вищий адміністративний суд України скасувати постанову Житомирського апеляційного адміністративного суду від 8 серпня 2013 року та залишити в силі постанову Рівненського окружного адміністративного суду від 17 вересня 2012 року.

ТОВ «Поліссяавтотранс» подано письмове заперечення на зазначену касаційну скаргу, позивач просить таку залишити без задоволення, а постанову Житомирського апеляційного адміністративного суду від 8 серпня 2013 року - без змін.

Касаційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що УПФ України в Дубенському районі Рівненської області було надіслано позивачеві розрахунки фактичних витрат на виплату і доставку пенсій, призначених відповідно до пункту 2 Прикінцевих положень Закону № 1058-IV в частині пенсії, призначеної ОСОБА_2 відповідно до пункту «а» частини 1 статті 13 Закону № 1788-XII, зокрема, за 2011 рік на суму 347,53 гривень від 6 грудня 2011 року (вх. № 8249/02) та за квітень 2012 року на суму 415,76 гривень від 11 травня 2012 року (вх. № 2715/02).

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що ТОВ «Поліссяавтотранс», як правонаступник Будівельно-монтажного підприємства (далі - БМП) «Рівневодбуд», зобов'язане відшкодувати УПФ України в Дубенському районі Рівненської області суму, яка покриває витрати на виплату і доставку пільгової пенсії, призначеної ОСОБА_2 відповідно до пункту «а» частини 1 статті 13 Закону № 1788-XII.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та задовольняючи позов апеляційний суд дійшов висновку, що позивач не є правонаступником підприємства, на якому працював ОСОБА_2

За змістом пункту 2 Прикінцевих положень Закону № 1058-IV (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах або за вислугу років, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, мали право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди. До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону в разі досягнення пенсійного віку та наявності трудового стажу, передбаченого Законом № 1788-XII. У цьому випадку розміри пенсій визначаються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону. При цьому зберігається порядок покриття витрат на виплату і доставку цих пенсій, що діяв до набрання чинності цим Законом.

Відповідно до абзацу четвертого підпункту 1 зазначеного пункту Прикінцевих положень Закону № 1058-IV підприємства та організації з коштів, призначених на оплату праці, вносять до Пенсійного фонду України плату, що покриває фактичні витрати на виплату і доставку пенсій особам, які були зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, крім тих, що були безпосередньо зайняті повний робочий день на підземних роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) з видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт та рудників за списком робіт і професій, затвердженим Кабінетом Міністрів України, починаючи з дня набрання чинності цим Законом, у розмірі 20 відсотків з наступним збільшенням її щороку на 10 відсотків до 100-відсоткового розміру відшкодування фактичних витрат на виплату і доставку цих пенсій до набуття права на пенсію за віком відповідно до цього Закону.

В абзаці п'ятому цього ж підпункту пункту 2 Прикінцевих положень Закону № 1058-IV зазначено, що виплата пенсій особам, які були безпосередньо зайняті повний робочий день на підземних роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) з видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт та рудників, за списком робіт і професій, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та особам, пенсії яким призначені відповідно до пунктів «в» - «е» та «ж» статті 13 Закону № 1788-XII, здійснюється до 1 січня 2005 року за рахунок коштів Пенсійного фонду України, а з 1 січня 2005 року - за рахунок коштів Державного бюджету України до досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону.

Аналіз наведених положень дає підстави для висновку про те, що із набранням чинності Законом № 1058-IV (з 1 січня 2004 року) витрати на виплату і доставку пенсій, призначених на підставі пункту «а» частини 1 статті 13 Закону № 1788-XII особам, які були зайняті на роботах за списком № 1, покриваються підприємствами та організаціями. При цьому обов'язок підприємств та організацій з відшкодування цих витрат, понесених Пенсійним фондом України після 1 січня 2004 року, не пов'язаний із датою призначення такої пенсії чи часом набуття необхідного для цього пільгового стажу (до чи після набрання чинності Законом № 1058-IV).

Згідно з пунктом 6 Інструкції про порядок обчислення і сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України, затвердженої постановою правління Пенсійного фонду України від 19 грудня 2003 року № 21-1, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 16 січня 2004 року за № 64/8663, (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин; далі - Інструкція № 21-1) витрати Пенсійного фонду України на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах відповідно до пункту 2 Прикінцевих положень Закону № 1058-IV підлягають відшкодуванню.

Розрахунки суми відшкодування здійснюються відповідно до підпункту 6.1 зазначеної Інструкції.

У пункті 6.3 Інструкції № 21-1 визначено, що у разі ліквідації або зміни власника підприємства суми зазначених витрат Пенсійному фонду України вносять правонаступники.

Суд апеляційної інстанції за матеріалами справи встановив, що згідно з наказами БМП «Рівневодбуд» від 3 лютого 1992 року № 23 «Про реорганізацію АТБ № 3 підприємства «Рівневодбуд» та від 20 лютого 1992 року № 44 «Про створення Дубенського державного малого підприємства «Експрес» на базі Дубенської автоколони було створене Дубенське державне мале підприємство «Експрес», яке є повним і одноосібним правонаступником всіх прав та обов'язків Дубенської автоколони Рівненської автобази № 3 БМП «Рівневодбуд».

Відповідно до наказів БМП «Рівневодбуд» від 2 березня 1992 року № 63/к «Про переведення спеціалістів та працівників в Дубенське державне мале підприємство «Експрес» і автобази № 3 підприємства «Рівневодбуд» від 2 березня 1992 року № 23к ОСОБА_2, коваля 5 розряду, було звільнено з Дубенської автоколони по переводу в Дубенське державне мале підприємство «Експрес» з 2 березня 1992 року, згідно з пунктом 5 частини 1 статті 36 Кодексу законів про працю України.

У вищеперелічених наказах визначено, що Дубенське державне мале підприємство «Експрес» є повним і одноосібним правонаступником всіх прав та обов'язків Дубенської автоколони Рівненської автобази № 3 БМП «Рівневодбуд», де і працював ОСОБА_2

При переведенні до Дубенського державного малого підприємства «Експрес» ОСОБА_2 фактично зберіг ту саму посаду, яку він обіймав до 3 лютого 1992 року.

Згідно статуту орендного підприємства «Поліссяавтотранс», правонаступниками якого є Закрите акціонерне товариство (далі - ЗАТ) «Поліссяавтотранс» та ТОВ «Поліссяавтотранс», воно було створене на добровільних засадах рішенням конференції трудового колективу Рівненської автотранспортної бази № 3 (протокол № 3 від 15 листопада 1994 року, реєстрація 25 листопада 1994 року) більше ніж через два роки після переведення ОСОБА_2 У тексті цього статуту відсутнє посилання на те, що зазначене орендне підприємство виступає правонаступником будь-якої іншої юридичної особи.

Відповідно до статуту ЗАТ «Поліссяавтотранс», це товариство засноване згідно з рішенням засновників (протокол № 1 від 14 березня 1996 року) на базі державного майна орендного підприємства «Поліссяавтотранс», викупленого засновниками в процесі приватизації. ОСОБА_2 засновником даного товариства не був.

Згідно статуту ТОВ «Поліссяавтотранс», воно створене шляхом перетворення ЗАТ «Поліссяавтотранс» і є правонаступником всіх його прав та обов'язків.

Судом апеляційної інстанції також досліджувалося: Положення про організацію орендарів Рівненської автотранспортної бази № 3 державного підприємства «Рівневодбуд», затверджене конференцією уповноважених трудового колективу Рівненської автотранспортної бази № 3 державного підприємства «Рівневодбуд» (протокол № 5 від 4 жовтня 1994 року); договір купівлі-продажу державного майна № 6 від 31 травня 1995 року, згідно якого організація орендарів Рівненської автотранспортної бази № 3 державного підприємства «Рівневодбуд» придбала у орендного підприємства «Поліссяавтотранс» цілісний майновий комплекс; статут Відкритого акціонерного товариства «Кортеп», яке з 15 червня 2010 року перетворене у ТОВ «Кортеп».

Отже, у відповідності до встановлених апеляційним судом обставин ТОВ «Поліссяавтотранс» не є правонаступником БМП «Рівневодбуд», а відтак наявні підстави для визнання недійсними оспорюваних розрахунків.

Посилання УПФ України в Дубенському районі Рівненської області на пропущення ТОВ «Поліссяавтотранс» строку звернення до суду, що є наслідком для залишення позовної заяви без розгляду, є безпідставним, так як ТОВ «Поліссяавтотранс» дотриманий шестимісячний строк звернення до суду, встановлений частиною 2 статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України, з позовними вимогами, які розглянуті судами по суті.

Також необґрунтованим є посилання відповідача на уточнюючу довідку ЗАТ «Поліссяавтотранс» № 26 від 15 січня 2004 року, оскільки сама по собі довідка не є належним та допустимим доказом правонаступництва.

Доводи, викладені УПФ України в Дубенському районі Рівненської області у касаційній скарзі, не спростовують встановлених судом апеляційної інстанції обставин справи та його висновків, підстави для призначення справи до розгляду в судовому засіданні відсутні.

Відповідно до частини 3 статті 2201 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Згідно частини 1 статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись статтями 220, 2201, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

у х в а л и в :

Касаційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Дубенському районі Рівненської області - залишити без задоволення.

Постанову Житомирського апеляційного адміністративного суду від 8 серпня 2013 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Поліссяавтотранс» до Управління Пенсійного фонду України в Дубенському районі Рівненської області про визнання дій протиправними та розрахунків недійсними - залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає, може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строк та у порядку, визначеними статтями 237-2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: Штульман І.В.

Судді: Олексієнко М.М.

Рецебуринський Ю.Й.