Справа № 175/2474/16-а(2-а/175/49/16)
Суддя: Ясенова Т.І.
Дата ухвалення: 2016-11-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

15 листопада 2016 рокусправа № 175/2474/16-а(2-а/175/49/16)

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючий суддя: Ясенова Т.І.
судді: Суховаров А.В. Головко О.В.

секретар судового засідання: Троянов А.С.
розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 05 вересня 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до інспектора роти №2 батальону №2 УПП у м.Дніпро Департаменту патрульної поліції Головного Управління поліції в Дніпропетровській області Національної поліції України, рядової поліції Демченко Лариси Олександрівни, третя особа - Управління патрульної поліції у м. Дніпро Департаменту патрульної поліції Головного управління поліції в Дніпропетровській області Національної поліції України про визнання протиправними дій та бездіяльності, визнання протиправним та скасування рішення суб`єкта владних повноважень,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом в якому просив:

визнати протиправними дії 14.06.2016 інспектора 2 роти 2 батальйону Управління патрульної поліції у місті Дніпропетровську Департаменту патрульної поліції Головного Управління поліції Дніпропетровської області Національної поліції України, рядового поліції Демченко Лариси Олександрівни по затриманню ОСОБА_1 та по складанню постанови у справі про адміністративне правопорушення №4 серія ПС2 №315750 від 14.06.2016;

визнати протиправними бездіяльність інспектора 2 роти 2 батальйону Управління патрульної поліції у місті Дніпропетровську Департаменту патрульної поліції Головного Управління поліції Дніпропетровської області Національної поліції України, рядового поліції Демченко Лариси Олександрівни щодо складання протоколу затримання, протоколу про адміністративне правопорушення, надання прав особи, яка затримана та яка притягається до адміністративної відповідальності, користування затриманою та такою, що притягається до адміністративної відповідальності юридичною/правовою допомогою захисника/адвоката;

визнати протиправною постанову у справі про адміністративне правопорушення №4 серія СП2 №315750 від 14.06.2016інспектора 2 роти 2 батальйону Управління патрульної поліції у місті Дніпропетровську Департаменту патрульної поліції Головного Управління поліції Дніпропетровської області Національної поліції України, рядового поліції Демченко Лариси Олександрівни;

скасувати постанову у справі про адміністративне правопорушення №4 серія СП2 №315750 від 14.06.2016інспектора 2 роти 2 батальйону Управління патрульної поліції у місті Дніпропетровську Департаменту патрульної поліції Головного Управління поліції Дніпропетровської області Національної поліції України, рядового поліції Демченко Лариси Олександрівни та закрити адміністративну справу;

постановити окрему ухвалу за виявлених під час судового розгляду порушень закону і направити її керівництву відповідача та до прокуратури України для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що спричинили порушення закону.

Позовні вимоги обґрунтовані протиправністю дій, бездіяльності та рішень відповідача, що полягає у порушенні документального оформлення та процедури розгляду справи про адміністративне правопорушення, незаконному затриманні, позбавленні його можливості реалізації прав, передбачених статтею 268 Кодексу України про адміністративні правопорушення, притягнення до адміністративної відповідальності за відсутності доказів вчинення адміністративного правопорушення.

Постановою постанову Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 05 вересня 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив правомірності дій відповідача, доведеності вчинення позивачем адміністративного правопорушення передбаченого частиною 1 статті 122 КУпАП та правомірності накладення адміністративного стягнення.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, які суд першої інстанції вважає встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, що призвело до неправильного вирішення справи,просить скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на безпідставне неврахування судом першої інстанції доводів позивача та ненадання їм належної оцінки, зокрема щодо незаконності його затримання відповідачем та не складенні протоколу затримання, протоколу про адміністративне правопорушення, позбавлення його можливості реалізації прав, передбачених статтею 268 КУпАП, зокрема, щодо ознайомлення з матеріалами справи, надання ним доказів, в тому числі пояснень, користуватись правовою допомогою адвоката та інших прав, в тому числі з часу затримання та при складанні постанови і при притягненні до відповідальності, що підтверджується відсутністю роз`яснення прав на початок складання постанови відповідачем з прийняттям рішення. Також посилається на невідповідність змісту бланку вказаної постанови вимогам чинного законодавства.

Вказує на те, що 14.06.2016 він дійсно керував транспортним засобом «LEXUS GX460», номерний знак НОМЕР_1 , але, не о 9 год. 40 хв. в м. Дніпропетровськ на з`їзді з Нового мосту на вул. Плеханова, а тому не порушив за вказаних даних правила дорожнього руху п.8.5.1, р.34 (1.1) та не скоїв адміністративне правопорушення, передбачене частиною 1 статті 122 Кодексу України про адміністративне правопорушення, що полягає, зокрема, в тому, що 14.06.2016 він дійсно приблизно о 09 год. 30 хв. керував транспортним засобом «LEXUS GX460», номерний знак НОМЕР_1 в місті Дніпро і їхав по Центральному мосту і по вулиці Князя Володимира Великого та вказану постанову було складено відповідачем, як на нього, не по вул. Глинки, 2 в місті Дніпропетровську, а ближче до будівлі №15 по вул. Харківська в м. Дніпро. Проте у вказаній постанові відсутні посилання на встановлені докази, які б підтверджували вказані у постанові відомості.

Також посилається на незаконність стягнення судом першої інстанції при ухваленні постанови з нього судового збору, оскільки в силу частини 4 статті 288 КУпАП позивач звільнений від сплати судового збору при оскарженні постанови про адміністративне правопорушення.

В судовому засіданні представник позивача підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі.

Заперечуючи проти задоволення апеляційної скарги відповідач та представник третьої особи посилаються на безпідставність її доводів та законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції. Зазначають, що відповідач при винесення оскаржуваної постанови керувався Правилами дорожнього руху, КУпАП, в постанові чітко викладено вчинене позивачем правопорушення, відповідач діяв в межах правового кола з дотриманням процесуальних норм. Позивачу було повідомлено суть вчиненого ним правопорушення, роз`яснено права. При цьому жодної підстави для адміністративного затримання позивача не було як і не було такого затримання. Позивач був згоден з правопорушенням, пояснивши, що поспішав, та пред`явив інспектору необхідні документи. Весь час оформлення адміністративного правопорушення склав менше ніж 15 хвилин та позивач, отримавши примірник постанови, поїхав. Вказане підтверджено відеозаписом з нагрудної відеокамери інспектора патрульної поліції.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін та третьої особи, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Судом встановлено, що 14.06.2016 року інспектором роти №2 батальйону №2 УПП у м. Дніпропетровську, рядовою поліції Демченко Л.О. винесено постанову у справі про адміністративне правопорушення серія ПС2 №315750, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 255 грн.

Відповідно до вказаної постанови ОСОБА_1 14.06.2016 о 09 год. 40 хв. керуючи автомобілем «LEXUS GS460» номерний знак НОМЕР_1 в м. Дніпропетровську на з`їзді з Нового мосту на вул. Плеханова перетнув суцільну вузьку лінію дорожньої горизонтальної розмітки, чим порушив п.8.5.1 р.34 (1.1) Правил дорожнього руху, вчинивши адміністративне правопорушення, передбачене частиною 1 статті 122 КУпАП.

Горизонтальна дорожня розмітка встановлює певний режим і порядок руху. Наноситься на проїзній частині або по верху бордюру у вигляді ліній, стрілок, написів, символів тощо фарбою чи іншими матеріалами відповідного кольору згідно з пунктом 1 розділу 34 цих Правил (п. 8.5.1. Правил).

Відповідно до розділу 34 Правил дорожнього руху України 1.1 (вузька суцільна лінія) - поділяє транспортні потоки протилежних напрямків і позначає межі смуг руху на дорогах; позначає межі проїзної частини, на які в`їзд заборонено; позначає межі місць стоянки транспортних засобів, майданчиків для паркування і край проїзної частини доріг, не віднесених за умовами руху до автомагістралей.

Лінії 1.1 і 1.3 перетинати забороняється. Якщо лінією 1.1 позначено місце стоянки, майданчик для паркування або край проїзної частини, суміжний з узбіччям, цю лінію перетинати дозволяється.

Як виняток, за умови забезпечення безпеки дорожнього руху, дозволяється перетинати лінію 1.1 для об`їзду нерухомої перешкоди, розміри якої не дають змоги здійснити її безпечний об`їзд, не перетинаючи цю лінію, а також обгону поодиноких транспортних засобів, що рухаються із швидкістю менше 30 км/год.

Згідно пункту 1 розділу 34 Правил дорожнього руху України напрямні острівці в місцях поділу, розгалуження або злиття транспортних потоків позначаються лініями 1.1 та 1.16.1-1.16.3., де лінію 1.1 перетинати забороняється.

Частиною 1 статті 122 КУпАП встановлена адміністративна відповідальність, зокрема, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п`ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

Відповідно до статті 52 Закону України «Про дорожній рух» контроль у сфері безпеки дорожнього руху здійснюється Кабінетом Міністрів України, місцевими органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, Національною поліцією, іншими спеціально уповноваженими на те державними органами (державний контроль), а також міністерствами, іншими центральними органами виконавчої влади (відомчий контроль).

Згідно пункту11 частини 1 статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 № 580-VIII (в редакції на момент виникнення спірних відносин) поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Відповідно до статті 31 цього Закону поліція може застосовувати превентивні заходи, серед яких: перевірка документів особи; опитування особи; зупинення транспортного засобу; застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, засобів фото - і кінозйомки, відеозапису.

Частиною 1 статті 35 Закону України «Про національну поліцію» передбачено, що поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі, якщо водій порушив Правила дорожнього руху.

Статтею 222 Кодексу України про адміністративні правопорушення встановлені повноваження органів Національної поліції щодо розгляду справ про адміністративні правопорушення.

Так, органи Національної поліції розглядають справи, в тому числі: про порушення правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту (зокрема, частини перша, друга, третя, п`ята і шоста статті 121, статті 121-1, 121-2, частини перша, друга і третя статті 122, частина перша статті 123, статті 124-1 - 126).

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

За загальним правилом ст.254 КУпАП про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності.

Відповідно до частин 2-4 статті 258 КУпАП протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

У випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

Відповідно до частини 4 статті 285 Кодексу України про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених статтею 258 цього Кодексу, копія постанови уповноваженої посадової особи у справі про адміністративне правопорушення вручається особі, щодо якої її винесено, на місці вчинення правопорушення.

Відповідно до Кодексу України про адміністративні правопорушення, Закону України «Про національну поліцію», з метою встановлення нормативно-правового регулювання здійснення проваджень уповноваженими особами Національної поліції України у справах про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, Наказом МВС України від 07.11.2015 № 1395, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 10.11.2015 за № 1408/27853, затверджено Інструкцію з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі.

Вказана Інструкція визначає процедуру оформлення поліцейськими патрульної поліції матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі (пункт 1 розділ І Інструкції №1395).

Відповідно до пункту 4 розділу І Інструкції № 1395 у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Постанова виноситься у разі виявлення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбачених статтями 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частинами першою, другою, третьою, п`ятою і шостою статті 121, статтями 121-1, 121-2, частинами першою, другою і третьою статті 122, частиною першою статті 123, статтею 124-1, статтями 125, 126, частинами першою, другою і третьою статті 127, статтями 128, 129, статтею 132-1, частинами шостою і одинадцятою статті 133-1, частинами першою, другою і третьою статті 140 КУпАП.

Справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення, за місцем проживання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, за місцем реєстрації транспортного засобу та на місці вчинення адміністративного правопорушення. (п.1 р.III Інструкції № 1395)

Постанова у справі про адміністративні правопорушення, передбачені статтями 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частинами першою, другою, третьою, п`ятою і шостою статті 121, статтями 121-1, 121-2, частинами першою, другою і третьою статті 122, частиною першою статті 123, статтею 124-1, статтями 125, 126, частинами першою, другою і третьою статті 127, статтями 128, 129, статтею 132-1, частинами шостою і одинадцятою статті 133-1, частинами першою, другою і третьою статті 140 КУпАП, виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення (п.2 р.III Інструкції №1395), що відповідає положенням ст.276 КУпАП, за правилами частини 1 якої справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення.

Відповідно до пункту 1 розділу IV Інструкції № 1395 розглянувши справу про адміністративне правопорушення, поліцейський виносить постанову по справі про адміністративне правопорушення.

Представник позивача, посилаючись на Рішення Конституційного Суду України від 26 травня 2015 року № 5-рп/2015, стверджує, що відповідач не мав права приймати постанову про притягнення позивача до адміністративної відповідальності без складання протоколу та на місці вчинення правопорушення, оскільки статтею 276 КУпАП встановлено, що справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення, і ці поняття не є тотожними.

Так, Конституційний Суд України у своєму рішенні від 26.05.2015 № 5-рп/2015 у справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення у пункті 2.4 мотивувальної частини цього рішення зазначив, що підстав для ототожнення місця вчинення адміністративного правопорушення з місцем розгляду справи про таке правопорушення немає, а словосполучення «на місці вчинення правопорушення» і «за місцем його вчинення», які містяться у статтях 258, 276 Кодексу, мають різне цільове спрямування і різний правовий зміст. Зокрема, словосполучення «за місцем його вчинення», застосоване у положенні частини першої статті 276 Кодексу, за якою «справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення», вказує на місцезнаходження органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення у межах його територіальної юрисдикції згідно з адміністративно-територіальним устроєм України. Таким чином, Конституційний Суд України дійшов висновку, що словосполучення «за місцем його вчинення», яке міститься в положенні частини першої статті 276 Кодексу, визначає адміністративно-територіальну одиницю, на яку поширюється юрисдикція відповідного органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення.

Конституційний Суд України у пункті 2.3 мотивувальної частини вказаного рішення зазначив, що у частинах першій, другій статті 258 Кодексу визначено випадки, коли протокол про вчинення адміністративного правопорушення не складається, а адміністративне стягнення накладається і стягується на місці вчинення правопорушення, якщо особа не оспорює допущеного нею порушення і адміністративного стягнення, що на неї накладається, а розмір штрафу не перевищує передбаченого у Кодексі неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. Перелік адміністративних правопорушень, за які адміністративні стягнення накладаються на місці їх вчинення, є вичерпним і може бути змінений лише законом.

Проте, вказане Рішення Конституційного Суду України ухвалено до внесення змін до законодавства про адміністративні правопорушення Законом України від 14.07.2015 №596-VII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів щодо вдосконалення регулювання відносин у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху», яким розширено перелік випадків, коли протокол про адміністративні правопорушення не складається, а адміністративне стягнення накладається і стягується на місці вчинення правопорушення.

Наведені норми в їх сукупності свідчать про наявність у відповідача як посадової особи Національної поліції повноважень щодо здійснення контролю за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками, які реалізуються, крім іншого, шляхом розгляду справи про адміністративне правопорушення та винесення постанови у справі про адміністративне правопорушення у разі виявлення правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.

Таким чином, аналіз законодавчих норм, чинних на момент виникнення спірних правовідносин, та рішення Конституційного Суду України від 26.05.2015 № 5-рп/2015, дає підстави для висновку, що працівники підрозділів Національної поліції мають право виносити постанови у справах про адміністративні правопорушення за порушення Правил дорожнього руху, зокрема передбачених статтею 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення, на місці вчинення такого правопорушення.

В даному випадку дії інспектора поліції щодо виявлення правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху та складання постанови у справі про адміністративне правопорушення у разі такого виявлення передбачені Кодексом України про адміністративні правопорушення, Законом України «Про Національну поліцію», наведеною вище Інструкцією № 1395. Отже вчинення інспектором поліції законодавчо визначених дій має наслідком прийняття відповідного рішення - постанови у справі про адміністративне правопорушення, тому самі по собі дії щодо складення постанови у справі про адміністративне правопорушення не можуть бути визнані протиправними.

Щодо доводів позивача про невідповідність бланку постанови типовому бланку постанови встановленого зразка, колегія суддів зазначає наступне.

Так, Додатком 5 «Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих не в автоматичному режимі», затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ №1395 від 07.11.2015, затверджена форма та бланк «Постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі».

При цьому, відповідно до пункту18 Розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про національну поліцію» №580-VIII від 02.07.2015 до 31 грудня 2016 року поліції дозволяється використання службових посвідчень, бланків, печаток, штампів, логотипів та емблем міліції та Міністерства внутрішніх справ України.

Враховуючи положення пункту18 Розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про національну поліцію» №580-VIII, посадові особи поліції на час прийняття оскаржуваної постанови мали право користуватися бланками міліції та Міністерства внутрішніх справ України, отже використання такого бланку постанови не може бути підставою для скасування оскаржуваної постанови.

Колегією суддів встановлено, що зміст оскаржуваної постанови серія ПС2 №315750 від 14.06.2016 відповідає вимогам встановленим статтею 283 КУпАП. У вказаній постанові розкрито зміст вчиненого адміністративного правопорушення та чітко вказано норми матеріального права, якими передбачено відповідальність за вказане адміністративне правопорушення.

Відповідно до частини 2 статті 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до статті 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Порядок використання фото та відео техніки встановлено пунктом 9 частини1 статті 31 та статтею 40 Закону України «Про національну поліцію».

Спеціальною нормою, яка регламентує порядок застосування технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису є стаття 40 Закону України «Про національну поліцію".

Відповідно частини 1 статті 40 Закону України «Про національну поліцію» цієї статті поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні.

Згідно частини 1 статті 86 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Так, з вищевказаних норм вбачається обов`язок суб`єкта владних повноважень довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності, якщо він заперечує проти адміністративного позову належними доказами, зокрема, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису.

З метою встановлення всіх обставин справи та дослідження зібраних судом доказів, на яких ґрунтуються вимоги та заперечення сторін, колегією суддів досліджено наданий відповідачем відеозапис з нагрудної відеокамери інспектора патрульної поліції.

Дослідивши зазначений відеозапис колегією суддів встановлено, що інспектором патрульної поліції повідомлено позивачу суть вчиненого позивачем правопорушення, при цьому позивач не оспорював вчинене ним порушення правил дорожнього руху, пояснивши його вчинення тим, що поспішав, своєї незгоди з діями відповідача не висловлював.

Доводи позивача та його представника стосовно того, що при розгляді справи відповідачем було порушено процесуальний порядок розгляду справи, оскільки позивачеві не роз`яснювались його права до початку складання постанови та порушено його право на захист, у той час як особі, яка притягається до відповідальності, мають бути роз`ясненні як положення Конституції України так і статті 268 КУпАП, спростовуються вказаним відеозаписом, відповідно до якого інспектором патрульної поліції роз`яснювались права позивачеві до початку складання постанови, у тому числі й право на захист, при цьому позивач пояснив інспектору про те, що йому його процесуальні права відомі та відеозапис не містить жодних зауважень позивача про його бажання скористатись правом на захист чи зауважень щодо порушення його прав.

Доводи позивача та його представника щодо незаконного затримання позивача колегією суддів визнаються необґрунтованими з наступних підстав.

Так, позивач вказує на незаконності його затримання відповідачем, яке полягало у тому, що відповідач наказав йому зупинити автомобіль, яким він керував, у визначеному відповідачем місці і позивач був змушений залишатись поряд із відповідачем до того часу коли відповідач після складання постанови та повернення позивачу документів, дозволив продовжити рухатись у визначеному позивачем напрямку.

Підстави та порядок адміністративного затримання особи встановлені нормами статей 260- 261 КУпАП.

З дослідженого відеозапису встановлено, що при зупинці відповідачем автомобіля, яким керував позивач та у процесі оформлення адміністративного правопорушення, що відповідно до відеозапису тривало 15 хвилин, відповідачем не проводилось затримання позивача в порядку передбаченому статтями 260- 261 КУпАП. Позивачем жодних зауважень щодо його зупинки та при оформленні правопорушення не заявлялось.

Права відповідача зупиняти транспортні засоби у разі, якщо водій порушив Правила дорожнього руху та перевіряти документи, встановлені статтею 31 та частиною 1 статті 35 Закону України «Про національну поліцію».

Щодо доводів позивача та його представника стосовно того, що 14.06.2016 позивач, дійсно, приблизно о 09 год. 30 хв. керував транспортним засобом «LEXUS GX460», номерний знак НОМЕР_1 в місті Дніпро і їхав по Центральному мосту і по вулиці Князя Володимира Великого а не о 9 год. 40 хв. в місті Дніпропетровськ на з`їзді з Нового мосту на вул. Плеханова, а тому не порушував за вказаних даних правила дорожнього руху та не скоїв адміністративне правопорушення, колегія суддів зазначає наступне.

Дійсно, у постанові від 14.06.2016 відповідачем вказано, що ОСОБА_1 14.06.2016 о 09 год. 40 хв. керуючи автомобілем «LEXUS GS460» номерний знак НОМЕР_1 в м. Дніпропетровську на з`їзді з Нового мосту на вул. Плеханова перетнув суцільну вузьку лінію дорожньої горизонтальної розмітки, чим порушив п.8.5.1 р.34 (1.1) Правил дорожнього руху, вчинивши адміністративне правопорушення, передбачене частиною 1 статті 122 КУпАП.

Відповідач пояснює вказані розбіжності у назві міста та вулиць вказаних у постанові та зазначених позивачем тим, що у постанові вказано назви міста та вулиці, які мали їх до перейменування у визначеному законом порядку та пояснює це перехідним періодом.

Дійсно, відповідно до Постанови Верховної Ради України від 16 травня 2016 року №1375-VIII, яка набрала чинності з дня її прийняття, перейменовано місто Дніпропетровськ Дніпропетровської області на місто Дніпро.

Також вулиця Плеханова має нову назву вулиця Князя Володимира Великого. Міст має офіційну назву - Центральний міст, а не Новий міст, як зазначено відповідачем у постанові.

Проте, зазначення відповідачем у оскаржуваній постанові вказаних назв міста та вулиці, які їх мали до перейменування, зважаючи на незначний період з якого відбулось таке перейменування, на переконання суду носить формальний характер та не спростовує доведеність порушення позивачем правил дорожнього руху та вчинення адміністративного правопорушення і не може бути підставою для скасування оскаржуваної постанови.

Відповідно до матеріалів справи, позивач будь-яких зауважень чи заперечень з приводу вчинення ним вказаного правопорушення інспектору поліції при винесенні постанови не висловлював, постанова відповідачем винесена в присутності позивача на місці вчинення правопорушення, позивач отримав копію оскаржуваної постанови, про що свідчить його особистий підпис, без жодних зауважень. Також, позивач своїм підписом підтвердив, що йому роз`яснено положення статей 307, 308 КУпАП,, а також права, передбачені статтею 268 КУпАП, право, порядок та строки оскарження постанови згідно зі статтями 287-289 КУпАП.

На підставі викладеного, враховуючи встановлені під час розгляду справи обставини справи та оцінивши докази в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку про обґрунтованість винесеної постанови у справі про адміністративне правопорушення. Приймаючи оскаржуване рішення відповідач діяв в межах повноважень та у спосіб передбачений законодавством, а тому підстави для скасування прийнятої ним постанови у справі про адміністративне правопорушення відсутні.

Висновки суду першої інстанції про правомірність дій відповідача, доведеності вчинення позивачем адміністративного правопорушення передбаченого частиною 1 статті 122 КУпАП та правомірності накладення адміністративного стягнення та відповідно відсутності підстав для задоволення позовних вимог є вірними. .

Доводи апеляційної скарги встановлених обставин справи та висновків суду першої інстанції не спростовують. Передбачені статтею 202 КАС України підстави для скасування постанови суду першої інстанції відсутні.

Щодо вимог апеляційної скарги про винесення окремої ухвали, колегія суддів вказує наступне.

За змістом статті 166 Кодексу адміністративного судочинства України суд, виявивши під час розгляду справи порушення закону, може постановити окрему ухвалу і направити її відповідним суб`єктам владних повноважень для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону.

В даному випадку порушень законодавства з боку відповідача судом не встановлено, отже відсутні підстави для постановлення окремої ухвали у даній справі.

Разом з тим, колегія суддів вважає безпідставним стягнення судом першої інстанції судового збору з позивача, як з особи, яка оскаржила постанову про адміністративне правопорушення, з огляду на наступне.

Частиною 4 статті 288 Кодексу України про адміністративні правопорушення, норми якої є спеціальними порівняно з нормами Закону України «Про судовий збір» встановлено, що особа, яка оскаржила постанову у справі про адміністративне правопорушення, звільняється від сплати державного мита.

Отже, за подання до суду адміністративного позову про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, якою особу притягнуто до адміністративної відповідальності та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу, судовий збір не сплачується у порядку та розмірах, установлених Законом України «Про судовий збір».

Відповідно пункту 1 частини 1 статті 201 КАС України підставами для зміни постанови або ухвали суду першої інстанції є правильне по суті вирішення справи чи питання, але із помилковим застосуванням норм матеріального чи процесуального права.

За вказаних обставин, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а постанова суду першої інстанції зміні в частині визначення порядку стягнення судових витрат.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 198, 201, 205, 207, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 05 вересня 2016 року змінити.

Виключити з резолютивної частини постанови абзац другий щодо стягнення з ОСОБА_1 судового збору у розмірі 551,20 грн.

В іншій частині постанову суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання постанови у повному обсязі, у порядку, встановленому статтею 212 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст постанови складений 21.11.2016.

Головуючий: Т.І. Ясенова

Суддя: А.В. Суховаров

Суддя: О.В. Головко