Справа № 361/5295/16-а
Суддя: Епель О.В.
Дата ухвалення: 2016-11-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий у 1-й інстанції: Білик Г.О. Суддя-доповідач: Епель О.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 листопада 2016 року Справа № 361/5295/16-а

Київський апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Епель О.В.,

суддів: Карпушової О.В., Кобаля М.І.,

за участю секретаря Лісник Т.В.,

розглянувши у відритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу Броварського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Київській області на постанову Броварського міськрайонного суду Київської області від 10 жовтня 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Броварського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Київській області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_2 (далі - позивач) звернулась до суду з адміністративним позовом до Броварського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Київській області (далі - відповідач) про:

- визнання протиправними дій відповідача щодо відмови позивачу у проведенні перерахунку її пенсії, виходячи із заробітної плати, одержаної за роботу в зоні відчуження з 14 по 17 липня 1986 року в розмірі 722,38 крб., та обмеженні пенсії максимальним розміром;

- зобов'язання відповідача здійснити перерахунок пенсії позивача з 11.03.2015 р. та виплату їй пенсії, виходячи із заробітної плати, одержаної за роботу в зоні відчуження з 14 по 17 липня 1986 року в розмірі 722,38 крб. : 8 днів х 30 календарних днів без обмеження її максимальним розміром.

Постановою Броварського міськрайонного суду Київської області від 10 жовтня 2016 року адміністративний позов було задоволено частково, а саме: визнано протиправними дії відповідача щодо відмови позивачу у перерахунку та виплаті її пенсії без обмеження максимальним розміром з 11.03.2015 р. та зобов'язано відповідача провести такий перерахунок і виплату з вказаної дати, з урахуванням проведених виплат.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нову постанову про відмову в задоволенні адміністративного позову в повному обсязі, так як, на думку апелянта, зазначена постанова суду прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

У судове засідання сторони не з'явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, у зв'язку із чим, колегія суддів, на підставі ч. 6 ст.12, ч. 1 ст. 41, ч. 4 ст. 196 КАС України розглядає справу за їх відсутності без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши у межах апеляційної скарги, відповідно до ч. 1 ст. 195 КАС України, повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а постанова суду - без змін з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, позивач має статус особи, яка постраждала внаслідок аварії на ЧАЕС 1 категорії.

Постановою Броварського міськрайонного суду Київської області від 17 листопада 2015 року у справі № 361/2352/15-а, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 13 січня 2016 року, було зобов'язано УПФУ в м. Броварах та Броварському районі Київської області здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_2, з урахуванням довідки про заробітну плату за роботу в зоні відчуження з 14.07.1986 р. по 21.07.1986 р., виданої ПАТ «Броварське автотранспортне підприємство - 13209», починаючи з 11.03.2015 р., з урахуванням вже проведених виплат.

На підставі та на виконання вказаного судового рішення відповідачем було проведено перерахунок пенсії позивача з 11.03.2015 р. з урахуванням заробітної плати в розмірі 722,38 крб., що склало 11892,92 грн., та здійснено обмеження її пенсії максимальним розміром до 10740,00 грн.

У зв'язку з цим 15.08.2016 р. позивач звернулась до відповідача із заявою про проведення перерахунку її пенсії з 11.03.2015 р. без обмеження максимальним розміром.

Листом від 17.08.2016 р. № 474/Т-01 «Про розгляд звернення» відповідачем було відмовлено позивачу в задоволенні її вимог.

14.09.2016 р. вважаючи такі дії відповідача протиправними, позивач звернулась до суду з даним адміністративним позовом.

Колегія суддів встановила, що задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що обмеження пенсії максимальним розміром не поширюється на пенсіонерів, яким пенсія призначена до набрання чинності законодавчими положеннями, які обмежують її максимальний розмір.

Дослідивши матеріали справи у їх сукупності колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України, Законами України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058-IV), «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» від 08.07.2011 № 3668-VI (далі - Закон № 3668-VI), «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24.12.2015 р. № 911-VIII (далі - Закон № 911-VIII).

Так, відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

У частині першій статті 58 Конституції України закріплено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Згідно зі ст. 64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Відповідно до ч. 3 ст. 27 Закону № 1058-IV максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність. Тимчасово, у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року, максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати 10740 гривень.

Зазначена законодавча норма викладена в редакції Закону від 08.07.2011 № 3668-VI та зі змінами, внесеними згідно із Законом від 24.12.2015 р. № 911-VIII.

У п.п. 1, 2 Прикінцевих і перехідних положень Закону № 3668-VI визначено, він набирає чинності з 01 жовтня 2011 року і що обмеження пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) максимальним розміром, встановленим цим Законом, не поширюється на пенсіонерів, яким пенсія (щомісячне довічне грошове утримання) призначена до набрання чинності цим Законом.

У п. 2 Прикінцевих положень Закону № 911-VIII передбачено, що дія його положень щодо визначення максимального розміру пенсії застосовується до пенсій, які призначаються починаючи з 01 січня 2016 року.

При цьому, у рішенні Конституційного Суду України від 13 травня 1997 року № 1-зп зазначено, що стаття 58 Конституції України закріплює один з найважливіших загальновизнаних принципів сучасного права - закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Це означає, що вони поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності. Закріплення названого принципу на конституційному рівні є гарантією стабільності суспільних відносин, у тому числі відносин між державою і громадянами, породжуючи в громадян упевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршено прийняттям більш пізнього закону чи іншого нормативно-правового акта. інституцій. Надання зворотної сили законам суперечить духу правової держави.

Отже, системний аналіз викладених правових норм та наведеної правової позиції КСУ дозволяє стверджувати, що обмеження пенсії максимальним розміром застосовується до осіб, яким пенсія призначена після набуття чинності Законом № 3668-VI, тобто після 01.10.2011 р., та Законом № 911-VIII, тобто з 01.01.2016 р.

Аналогічний правовий підхід викладено в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 16 лютого 2016 року у справі № 607/3808/15-а.

Таким чином, колегія судді звертає увагу на те, що оскільки пенсія позивачу була призначена до 01.10.2011 р., то обмеження відповідачем її максимальним розміром при здійсненні перерахунку у 2016 році на виконання рішення суду, є протиправним і порушує право позивача, набуте до набрання чинності Законів №№ 3668-VI, 911-VIII та регламентоване їх нормами, а саме п. 2 Прикінцевих і перехідних положень Закону № 3668-VI та п. 2 Прикінцевих положень Закону № 911-VIII.

При цьому, апеляційний суд зазначає, що порушення права позивача на отримання пенсії без обмеження максимальним розміром було здійснено відповідачем при перерахунку пенсії позивача за минулий період, а саме з 11.03.2015 р. на підставі постанови Броварського міськрайонного суду Київської області від 17 листопада 2015 року у справі № 361/2352/15-а та ухвали про її роз'яснення від 24 березня 2016 року, про що йому стало відомо 17.08.2016 р. після отримання відповіді Броварського ОУПФУ на його звернення, а отже, звертаючись до суду 14.09.2016 р. і заявляючи позовні вимоги з 11.03.2015 р., позивачем не було пропущено шестимісячний строк, визначений ч. 2 ст. 99 КАС України, який рахується, зокрема з моменту, коли особа дізналася про порушення її прав.

Аналогічний правовий підхід викладено в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 16 лютого 2016 року у справі № 607/3808/15-а.

З огляду на це, доводи апелянта щодо пропуску позивачем строку звернення до суду і неврахування таких обставин судом першої інстанції, колегія суддів вважає не обґрунтованими і безпідставними.

Посилання апелянта на те, що пенсія позивача підлягає обмеженню максимальним розміром, апеляційний суд вважає такими, що не можуть бути прийняті до уваги з підстав, наведених вище.

Таким чином, проаналізувавши ці та всі інші доводи апеляційної скарги, судова колегія вважає, що вони не спростовують правильності висновків суду першої інстанції і відповідач, який є суб'єктом владних повноважень, всупереч приписам ч. 2 ст. 71 КАС України, ані під час розгляду справи в суді першої інстанції, ані в ході апеляційного провадження, не надав суду жодних доказів, не навів будь-яких інших доводів, які б підтверджували правомірність його дій, та не переконав судову колегію у своїй правоті.

Враховуючи вищевикладене, перевіривши оскаржуване судове рішення в межах апеляційної скарги, відповідно до ч. 1 ст. 195 КАС України, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для задоволення адміністративного позову та вважає, що судом першої інстанції було повно та правильно встановлено обставини даної справи, дотримано вимоги матеріального та процесуального законодавства і ухвалено судове рішення у відповідності до ст. 159 КАС України.

Згідно зі ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Отже, апеляційна скарга Броварського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Київській області підлягає залишенню без задоволення, а постанова Броварського міськрайонного суду Київської області від 10 жовтня 2016 року - без змін.

Керуючись ст. ст. 41, 159, 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Броварського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Київській області залишити без задоволення, а постанову Броварського міськрайонного суду Київської області від 10 жовтня 2016 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня її складання в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Повний текст рішення, відповідно до ч. 3 ст. 160 КАС України, виготовлено 23 листопада 2016 року.

Головуючий суддя:

Судді:

Головуючий суддя Епель О.В.

Судді: Карпушова О.В.

Кобаль М.І.