Справа № П/811/1020/16
Суддя: К.М. Притула
Дата ухвалення: 2016-11-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД -------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 листопада 2016 року справа № П/811/1020/16

Суддя Кіровоградського окружного адміністративного суду Притула К.М. розглянувши в порядку письмового провадження справу за позовом фізичної особи підприємця ОСОБА_1 до Кіровоградської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби України у Кіровоградській області про визнання протиправними та скасування вимоги та рішення,?

в с т а н о в и в:

Фізична особа підприємець ОСОБА_1 (далі по тексту позивач, ФОП ОСОБА_1В.) звернувся до суду з адміністративним позовом до Кіровоградської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби України у Кіровоградській області (далі по тексту - відповідач), в якому просить:

- визнати протиправною та скасувати вимогу №Ф- від 06.07.2016 року про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску у розмірі 45753,95 грн.;

- визнати протиправним та скасувати рішення № від 06.07.2016 року про застосування штрафних санкцій за донарахування своєчасно не нарахованого єдиного внеску у розмірі 7433,54 грн.

Позивач не погоджується з висновками акту перевірки та прийнятим на його підставі рішенням й мотивує позовні вимоги тим, що вказане рішення порушує його права, суперечить діючому законодавству, прийнято на основі необґрунтованих висновків перевіряючого податкового органу.

Позивач вважає, що висновки Акта перевірки є необґрунтованими і незаконними, та такими, що не відповідають фактичним обставинам, оскільки ґрунтуються лише на припущеннях, що в свою чергу, не підтверджені належними документами. Як наслідок, штрафні санкції застосовані згідно спірного рішення на його підставі, являються неправомірними та підлягають скасуванню.

Відповідачем подано письмові заперечення на позов, вимоги не визнаються в повному обсязі та зазначається, що прийняття оскаржуваних рішень обумовлено порушенням податкового законодавства, що виявлені під час перевірки, а тому рішення є правомірними та не підлягають скасуванню.

За таких обставин, відповідач зазначає, що оскаржувані рішення винесені правомірно та відповідно до вимог чинного законодавства, а тому позовні вимоги задоволенню не підлягають.

В судове засідання представник позивача не зявився, від нього надійшла заява про розгляд справи в порядку письмового провадження.

Представник відповідача в судове засідання не зявився, до суду надійшла заява про розгляд справи в письмовому проваджені.

Відповідно до частини 6 статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України від 06.07.2005 р. № 2747-ІУ (далі КАС України), якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Враховуючи зазначене, суд вирішив провести судовий розгляд справи в порядку письмового провадження.

Дослідивши матеріали справи суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Фізична особа підприємець ОСОБА_1 зареєстрований в якості субєкта господарювання виконавчим комітетом Кіровоградської міської ради Кіровоградської області 12.11.2007 року. Види діяльності за КВЕД: технічне обслуговування та ремонт автотранспортних засобів; роздрібна торгівля деталями та приладдям для автотранспортних засобів; вантажний автомобільний транспорт (основний); допоміжне обслуговування наземного транспорту; транспортне оброблення вантажів; інша допоміжна діяльність у сфері транспорту; надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна.

Досліджуючи спірні правовідносини суд зазначає наступне.

На підставі наказу №596 від 06.06.2016 року посадовою особою Кіровоградської ОДПІ проведено документальну виїзну планову перевірку ФОП ОСОБА_1 щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів, дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, виконання вимог валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2014 по 31.12.2015, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2014 по 31.12.2015, за результатами якої складено акт №467/11-23-13-02/177613518 від 06.07.2016 року (а.с.8-24).

В акті перевірки податковим органом зафіксовано порушення:

- п.2 ч.1 ст.7 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування" - внаслідок чого податковим органом визначено суму податкового зобовязання з єдиного внеску на загальну суму 45753,95 грн., в тому числі за 2014 рік 28581,40 грн., за 2015рік -17172,55 грн.;

- п.177.4 ст.177 Податкового кодексу України донараховано податок на доходи фізичних осіб на загальну суму 19788,38 грн., в тому числі за 2014 рік 12355,08 грн., за 2015 рік 7223,30 грн. (а.с.22-24).

На підставі висновків, викладених в акті перевірки податковим органом прийнято:

- рішення № від 06.07.2016р., яким позивачу застосовано штрафні санкції за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого внеску в сумі 7433,54 грн. (а.с.36);

- вимогу від 06.07.2016 р. №Ф- про сплату боргу (недоїмки) в розмірі 45753,95 грн. (а.с.6).

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що позивачем було подано податкову декларацію про майновий стан і доходи за 2014 рік, відповідно до якої позивач визначив загальний оподатковуваний доход, отриманий від провадження господарської діяльності у розмірі 1595799,77 грн. Згідно розрахунку податкових зобов'язань з податку на доходи фізичних осіб, отриманих фізичною особою-підприємцем від провадження господарської діяльності, вартість придбаних ТМЦ, що реалізовані або використані у виробництві продукції визначена у розмірі 1 443 408,40 грн., витрати на оплату праці та нарахування на заробітну плату склали 127911,37 грн., інші витрати складають 7526,00 грн., а чистий оподатковуваний доход визначений у розмірі 16954,00 грн. Отже, згідно зазначеної декларації витрати позивача за 2014 рік становлять 1200409,00грн.+53953,70 грн. +70110,00 грн. = 1 324 472,70 грн. (т.1,а.с.41-43)

Також, позивачем було подано податкову декларацію про майновий стан і доходи за 2015 рік, відповідно до якої позивач визначив загальний оподатковуваний доход, отриманий від провадження господарської діяльності у розмірі 1 804 612,00 грн. При цьому, згідно уточнюючої податкової декларації про майновий стан і доходи, чистий дохід становить 18008,00 грн. Згідно даних акту перевірки, вартість використаного дизельного пального 1184378,23 грн., вартість придбаних запасних частин (шин) 236755,77 грн., вартість використаного мастила та оливи 45890,00грн., вартість ремонту автомобілів 75695,00 грн., заробітна плата найманих працівників 87017,29 грн., сплата єдиного соціального внеску 32762,71 грн., послуги сторонніх організацій (послуги автостоянки, техобслуговування автомобілів, медогляд водіїв, інформаційні послуги) 33907,00грн., витрати на відрядження працівників 67637,00 грн., вартість оренди приміщення 22561,00 грн. Отже, витрати позивача за 2015 рік становлять 1 786 604 грн. (стор. 14 Акту перевірки, а.с.14,зв. бік).

Податковим органом під час перевірки зроблено висновок, що до складу задекларованих витрат за 2014 рік позивачем включено витрати у вигляді вартості використання дизельного пального в сумі 1106746,40 грн. При цьому, згідно акту попередньої документальної перевірки дебіторська заборгованість (станом на 31.12.2013р.) становить 46215,07 грн. (без ПДВ) та залишки товарно-матеріальних цінностей станом на 31.12.2013 р. складають 8733,37 грн. (акумулятори 7 шт).

Відповідно до наданих на перевірку банківських виписок податковим органом встановлено, що вищевказана дебіторська заборгованість в сумі 46215,07 грн. надійшла на розрахунковий рахунок позивача, який відкрито в КРУ "ПриватБанк" в січні 2014 року.

Податковим органом зроблено висновок, що ФОП ОСОБА_1 надавав підприємствам транспортні послуги в 2013році, дохід отримав за зазначені транспортні послуги в січні 2014 р., тобто понесені витрати по списанню дизельного пального не пов'язані з отриманням доходу.

Отже, податковим органом зроблено висновок, що позивачем завищено витрати за 2014 рік на суму 46215,07 грн.

Крім того, податковим органом зроблено аналогічні висновки щодо завищення витрат в частині списання дизельного пального в 2015 році в сумі 49488,62 грн.

Відповідно до пп.14.1.36 п. 14.1 ст. 14 ПК України, господарська діяльність - діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Здійснювана позивачем діяльність з надання послуг автоперевезень у повній мірі відповідає поняттю «господарська діяльність», оскільки пов'язана з наданням послуг та отримання доходу.

Відповідно до п.п.14.1.27 п.14.1 ст.14 ПК України витрати - це сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником) (редакція, чинна в 2014 році).

У пункті 177.2. ст.177 ПК України вказано, що об'єктом оподаткування доходів, отриманих фізичною особою - підприємцем від провадження господарської діяльності, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

При цьому п.177.4. ст.177 Кодексу (редакція, чинна у 2014 р.) містить застереження про те, що до переліку витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, належать документально підтверджені витрати, що включаються до витрат операційної діяльності згідно з розділом III цього Кодексу. Так у п.138.1. ст.138 ПК України (в редакції 2014 року) зазначено, що однією зі складових витрат, які враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, є витрати операційної діяльності, які включають собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та інші витрати беруться для визначення об'єкта оподаткування з урахуванням пунктів 138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2-140.5 статті 140, статей 142 і 143 та інших статей цього Кодексу, які прямо визначають особливості формування витрат платника податку.

Пунктом 177.4. ст..177 ПК України (в редакції, що була чинною у 2015 році) передбачено, що до переліку витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, належать витрати, до складу яких включається вартість сировини, матеріалів, товарів, що утворюють основу для виготовлення (продажу) продукції або товарів (надання робіт, послуг), купівельних напівфабрикатів та комплектуючих виробів, палива й енергії, будівельних матеріалів, запасних частин, тари й тарних матеріалів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об'єкта витрат.

Як зазначено в актах перевірки позивач порушив п.177.4 ст.177 ПК України, включивши до складу витрат вартість використаного дизельного палива, на надані транспортні послуги іншим суб'єктам господарювання.

Судом встановлено, що у період, який перевірявся відповідачем, Фізична особа-підприємець ОСОБА_1, здійснював вантажні перевезення як по території України, так і за її межами. Кошти, які витрачалися позивачем на придбання дизельного палива, були віднесені до складу витрат, повязаних з господарською діяльністю.

Відповідач в акті перевірки зазначає, що надаючи послуги з перевезення ТОВ "Пан Логістик", ПМП НВФ "КІТ", ТОВ "КФ Східні ласощі", ТОВ "АТЕК", ФОП ОСОБА_2, ТОВ "Світкомплект", НВФ ТОВ "Кіт-Консалтинг", ТОВ "Лібер" позивач включав у їх вартість, в тому числі вартість дизельного пального, яке в подальшому ним списано та, відповідно віднесено до витрат. Отже, на думку податкового органу, понесені витрати по списанню дизельного пального не пов'язані з отриманням доходу.

Суд не погоджується з таким висновком податкового органу та зазначає, що враховуючи положення п.177.4. ст. 177 ПК України (в редакції 2014 року), до переліку витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, належать документально підтверджені витрати, пов'язані з господарською діяльністю.

В акті перевірки від 06.07.2016 р. зазначено, що позивачем було надано до перевірки копії технічних паспортів на транспортні засоби, видаткові накладні на придбання та реалізацію товарів (робіт, послуг) з 01.01.2014 31.12.2015 р., акти виконаних робіт (з 01.01.2014 р. по 31.12.2015р.), договори про надання послуг (з 01.01.2014 р. по 31.12.2015 р.), товарно транспортні накладні ( з 01.01.2014 р. по 31.12.2015р.), договір оренди приміщення (з 01.01.2014 р. по 31.12.2015р.), чеки та інші розрахункові документи, фіскальні чеки (з 01.01.2014 року по 31.12.2015р.), довідка про склад витрат, довідка про залишки ТМЦ (стр. 7 Акту перевірки, а.с.11).

Крім того, податковим органом зазначено, що з наданих на перевірку подорожніх листів, актів виконаних робіт (послуг) відсутня інформація щодо фактичного використання дизельного пального по наданим ФОП ОСОБА_1 послугам. Крім того, подорожні листи та акти виконаних робіт (послуг) заповнені неналежним чином.

Так, судом досліджено копії актів виконаних робіт, які містять дату складення, реквізити сторін, що склали акт, маршрут, строк виконання робіт, найменування автомобіля, вартість послуг та підписи замовника та виконавця. Крім того, до актів долучено рахунки, які містять розрахунок транспортних послуг (а.с.145-164).

Податковим органом зазначено, що ФОП ОСОБА_1 в ході перевірки направлено рекомендований лист №55950/10 від 05.07.2016р. щодо надання документів, однак станом на 06.07.2016 р. документи позивачем не надано.

Так, судом встановлено, що зазначений лист позивач отримав лише 19.07.2016 р.(а.с.247), тоді як акт перевірки складено 06.07.2016р.

Тобто Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 підтвердив документально понесені ним під час ведення господарської діяльності протягом 2014-2015 року витрати на придбання палива. Отже, висновок відповідача про те, що позивачем завищено витрати за 2014р. на суму 28581,40 грн. та за 2015р. на суму 17172,55 грн., сплачену за пальне, обсяги використання якого в господарській діяльності для отримання доходу, не підтверджено первинними документами, є безпідставними, і не ґрунтуються на нормах чинного законодавства.

Одним із принципів підприємництва, що викладені в ст.44 ГК України, є самостійність формування підприємцем програми діяльності, вибору постачальників і споживачів продукції, що виробляється, залучення матеріально-технічних, фінансових та інших видів ресурсів, використання яких не обмежено законом, встановлення цін на продукцію та послуги відповідно до закону.

Крім того, податковий орган, зазначаючи про безпідставне включення позивачем до складу витрат вартість придбаного дизельного палива не наводить обґрунтованих доводів того, що це дизельне паливо не було використане позивачем у його господарській діяльності.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що позивач правомірно відніс витрати на придбання паливно-мастильних матеріалів (дизельне паливо) до складу витрат, що враховуються при визначені об'єкта оподаткування.

Згідно ч.2 ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

При перевірці правильності нарахування та сплати єдиного внеску податковим органом використовувалась звітність, що подавалась позивачем, документи, відповідно до яких провадилося нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) виплат (доходу), на які відповідно до цього закону нараховується єдиний внесок, а також інші первинні документи, для визначення суми загального оподатковуваного доходу (витрат).

З акту перевірки вбачається, що донарахування позивачу 45753,95 грн. по єдиному внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування відповідачем здійснено з урахуванням суми чистого оподатковуваного доходу за 2014 рік та за 2015 рік, визначеного контролюючим органом під час проведення перевірки.

Як було зазначено вище, встановлене податковим органом завищення витрат і відповідно заниження чистого доходу вплинуло на правильність визначення бази для нарахування єдиного соціального внеску, в результаті чого позивачу також нараховано штрафні санкції.

Згідно з пунктом 4 частини 1 статті 4 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" №2464-VI від 08.07.2010 (далі - Закон №2464-VI) платниками єдиного внеску фізичні особи-підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, та члени сімей цих осіб, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 7 Закону №2464-VI єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пункті 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та пункті 5 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб, та на суму доходу, що розподіляється між членами сім'ї фізичних осіб - підприємців, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за кожну особу за місяць, у якому отримано дохід (прибуток).

Ставка єдиного внеску для вказаної категорії платників складає 34,7% від бази оподаткування, визначеної статтею 7 Закону №2464-VI(ч. 11 ст. 8 Закону).

Згідно з пунктом 3 частини 11 статті 25 Закону №2464-VI за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску накладається штраф у розмірі 5 відсотків зазначеної суми за кожний повний або неповний звітний період, за який донараховано таку суму, але не більш як 50 відсотків суми донарахованого єдиного внеску.

Враховуючи те, що судом спростовано висновок відповідача про завищення позивачем витрат, заниження бази оподаткування єдиним внеском, суд дійшов висновку про необґрунтованість нарахованих штрафних санкцій за рішенням № про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним фіскальним органом своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 06.07.2016 року та відповідно винесеної вимоги про сплату боргу від 06.07.2016 року №Ф- НОМЕР_1.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.1 ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Таким чином адміністративний позов слід задовольнити в повному обсязі.

Питання про розподіл судових витрат у справі вирішується судом відповідно до вимог ч.1 ст.94 КАС України.

Керуючись ст.ст.86, 94, 159-163, 167 КАС України, суд, -

п о с та н о в и в:

Адміністративний позов задовольнити у повному обсязі.

Визнати протиправною та скасувати вимогу №Ф- від 06.07.2016 року про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску у розмірі 45753,95 грн.

Визнати протиправним та скасувати рішення № від 06.07.2016 року про застосування штрафних санкцій за донарахування своєчасно не нарахованого єдиного внеску у розмірі 7433,54 грн.

Присудити ФОП ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 551,21 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Кіровоградської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Кіровоградській області.

Постанова відповідно до ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження.

Постанова суду може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Кіровоградський окружний адміністративний суд шляхом подачі в 10- денний строк з дня її проголошення апеляційної скарги. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Кіровоградського окружного

адміністративного суду ОСОБА_3