Справа № 336/6368/16-а
Суддя: Суркова В. П.
Дата ухвалення: 2016-11-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

№ 336/6368/16-а
пр. № 2-а/336/320/2016
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада 2016 року м. Запоріжжя

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя, який діє як адміністративний суд, у складі головуючого судді Суркової В.П., при секретарі Прохоровій А.О., розглянувши у відкритому судовому засідання справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до районної адміністрації Запорізької міської ради по Заводському району, третя особа - ОСОБА_2, про визнання відмови у видачі дозволу на здійснення правочину неправомірною та зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, в якому просить суд визнати неправомірними дії районної адміністрації Запорізької міської ради по Заводському району щодо відмови у видачі дозволу на здійснення нею правочину та зобов'язати відповідача видати їй дозвіл на дарування ? частини житлового будинку.

Позивачка посилається на те, що їй на праві приватної власності належить ? частина житлового будинку АДРЕСА_1 власником ? частини цього будинку є ОСОБА_2, який є третьою особою у справі. В будинку зареєстрована його неповнолітня донька ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Для реалізації свого права розпорядження належною їй власністю вона звернулась до районної адміністрації ЗМР по Заводському району із заявою про надання згоди на дарування ? частини житлового будинку АДРЕСА_1, яка належить їй на праві власності на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом р.№ 1-7083, виданого 14.12.1990 року Першою Запорізькою державною нотаріальною контрою.

Листом № Д-0700 від 25.10.2016 року їй було відмовлено у видачі зазначеного дозволу, у зв'язку із відсутністю звернення батьків неповнолітньої дитини ОСОБА_3, 2007 р.н., яка зареєстрована в зазначеному вище житловому будинку

Позивачка вважає дії відповідача неправомірними, посилаючись на те, що цими діями порушується її право на розпорядження належної їй частини житлового будинку, просила визнати дії відповідача незаконними та зобов'язати вчинити певні дії.

В судове засідання позивачка ОСОБА_1 не з'явилась, надала заяву в якій просить розглянути справу за її відсутності, на позовних вимогах наполягає у повному обсязі.

Третя особа ОСОБА_2 в судове засідання не з'явився, про день і час судового розгляду був повідомлений належним чином, про що свідчить наявне в матеріалах справи поштове повідомлення, причину неявки суду не повідомив, будь-яких заяв не надав.

Представник відповідача за дорученням ОСОБА_4 позов не визнала, вважає їх дії щодо відмови у наданні дозволу на здійснення правочину щодо нерухомого майна, належного позивачці правомірними та такими, що відповідають діючому законодавству. Просила у задоволені позову відмовити.

Відповідно до ст. 128 КАС суд вважає можливим розглянути справу без участі позивача та третьої особи.

Вислухавши пояснення представника відповідача, дослідивши наявні в матеріалах справи докази та взаємовідносини сторін, суд приходить до переконання, що позов є необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

На підставі свідоцтва про право на спадщину за законом р.№ 1-7083, виданого 14.12.1990 року Першою Запорізькою державною нотаріальною контрою, ОСОБА_1 належить ? частина житлового будинку АДРЕСА_1, що підтверджується копією інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с.34).

На праві спільної часткової власності ОСОБА_5, який є третьою особою у справі, належить ? частина житлового будинку АДРЕСА_1 (а.с. 22)

В будинку зареєстрована його неповнолітня донька ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується копією відповіді Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради № 4119-04-09/3 від 07.10.2006 року (а.с.35).

19.10.2016 року ОСОБА_1 звернулась до районної адміністрації Запорізької міської ради по Заводському району з заявою про надання їй згоди на дарування ? частини житлового будинку АДРЕСА_1, яка належить їй на праві власності (а.с.18-21).

Листом районної адміністрації Запорізької міської ради по Заводському району №Д-0700 від 25.10.2016 року ОСОБА_1 відмовлено у видачі такого дозволу, у зв'язку з відсутністю звернення батьків малолітньої дитини.

Згідно із ч. 3 ст. 17 Закону України "Про охорону дитинства" батьки або особи, які їх замінюють, не мають права без дозволу органів опіки і піклування укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню або спеціальній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати розподіл, обмін, відчуження житла, зобов'язуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобов'язання.

Відповідно до ч. 3 ст. 18 зазначеного Закону органи опіки та піклування зобов'язані здійснювати контроль за додержанням батьками або особами, які їх замінюють, майнових та житлових прав дітей при відчуженні жилих приміщень та купівлі нового житла, а діти - члени сім'ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем.

Згідно статті 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей», держава охороняє і захищає права та інтереси дітей під час вчинення правочинів щодо нерухомого майна. Неприпустиме зменшення або обмеження прав та інтересів дітей під час вчинення будь-яких правочинів щодо жилих приміщень. Органи опіки та піклування здійснюють контроль за дотриманням батьками та особами, які їх замінюють, житлових прав і охоронюваних законом інтересів дітей відповідно до закону.

Відповідно до п. 67 постанови Кабінету Міністрів України № 866 від 24.09.2008 року « Про питання діяльності органів опіки та піклування, пов'язаної із захистом прав дитини» , дозвіл на вчинення правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким має дитина надається районною, районною у м. Києві та Севастополі держадміністрацією, виконавчим органом міської, районної в місті ради за поданням служби у справах дітей після проведення зазначеною службою перевірки документів за місцем знаходження майна протягом одного місяця з дня надходження заяви на вчинення правочинів щодо нерухомого майна дитини лише у разі гарантування збереження її права на житло і оформляється рішенням, витяг з якого видається заявникам службою у справах дітей. Для здійснення правочинів щодо нерухомого майна дитини батьки, опікуни або піклувальники подають службі у справах дітей документи, зазначені у пункті 66 цього Порядку. Служба у справах дітей розглядає протягом 10 робочих днів подані документи та з'ясовує наявність (відсутність) обставин, що можуть бути підставою для відмови у наданні дозволу на вчинення правочинів щодо нерухомого майна дитини.

Системний аналіз положень ст. 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей», ст.ст. 17,18 Закону України «Про охорону дитинства» дає підстави для висновку про те, що попередній дозвіл органу опіки та піклування при відчуженні нерухомого майна, право власності або право на користування яким, в разі використання його як житла, має дитина, надається лише в разі, коли власниками відчужуваного майна є батьки або особи, які їх замінюють, а також коли останні укладають угоди від імені неповнолітніх.

Таким чином, посилання позивачки на неправомірність відмови відповідача є безпідставними, оскільки вона не є матір'ю малолітньої ОСОБА_3, 2007 року народження, яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 або особою, яка її замінює, а тому може розпоряджатись належним їй майном без попереднього дозволу органу опіки та піклування на проведення його відчуження.

Стаття 41 Конституції України передбачає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним.

За положеннями ст.ст. 319, 321 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Тобто чинним законодавством не передбачено обмежень при реалізації права власника на розпорядження майном в залежності від того чи мають право на користування ним інші особи, зокрема, неповнолітні, якщо власник не є їх батьком або ж особою, яка його замінює.

Подібна правова позиція була також висловлена Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ в рішенні від 11.05.2012 року №6-1284св12, яка, відповідно до приписів статті 244-2 КАС України, є обов'язковою для всіх судів України.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку про необхідність відмови позивачці у задоволенні позову, оскільки її право гарантоване Конституцією України та діючим законодавством на розпорядження своїм майном, як співвласниці житлового будинку АДРЕСА_1 у даному випадку ніким не порушено.

Керуючись ст.ст. 17,18 Закону України «"Про охорону дитинства", ст. 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей», ст.ст. 2, 6, 8, 9-11, 69-71, 87, 94 159-163, 167, 186 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до районної адміністрації Запорізької міської ради по Заводському району, третя особа - ОСОБА_2, про визнання відмови у видачі дозволу на здійснення правочину неправомірною та зобов'язання вчинити певні дії відмовити.

Постанова може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня отримання копії постанови через Шевченківський районний суд м. Запоріжжя.

Суддя В.П. Суркова