Справа № 340/100/15-а
Суддя: Рибачук Андрій Іванович
Дата ухвалення: 2016-11-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада 2016 року м. Львів Справа № 876/7516/16

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді - Рибачука А. І.,

суддів - Багрія В. М., Старунського Д. М.,

за участю секретаря - Андрушківа І. Я.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Косівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області на постанову Верховинського районного суду Івано-Франківської області від 31 серпня 2016 року у справі № 340/100/15-а за позовом ОСОБА_1 до Косівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області про визнання дій протиправними, скасування розпорядження та зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

11 лютого 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом до управління Пенсійного фонду України у Верховинському районі Івано-Франківської області (правонаступником якого є Косівське об'єднане управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області) (далі - управління), в якому, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, просила визнати протиправними дії відповідача щодо зменшення їй розміру пенсії, скасувати розпорядження про проведення перерахунку пенсії від 12 лютого 2013 року № 110303, зобов'язати відповідача здійснити перерахунок її пенсії з 01 січня 2013 року з врахуванням заробітної плати за період роботи з 01 січня 1993 року по 31 грудня 1997 року у СМП «Квадро», провести відповідні пенсійні виплати та продовжувати виплачувати їх надалі згідно з чинним законодавством, зобов'язати відповідача припинити утримання переплати з її пенсії.

В обґрунтування позовних вимог зазначала, що відповідач протиправно здійснив перерахунок в сторону зменшення її пенсії та протиправно здійснює відрахування з неї надміру виплачених сум, оскільки відомості, які містяться в поданій нею довідці про заробіток для обчислення пенсії є достовірними.

Постановою Верховинського районного суду Івано-Франківської області від 31 серпня 2016 року вказаний позов задоволено. Зобов'язано відповідача припинити стягнення переплати в розмірі 20 процентів із пенсії ОСОБА_1 з 31 серпня 2016 року, нарахованої відповідно до розрахунку по пенсійній справі № 110303 за період з квітня 2008 року по липень 2014 року.

Не погодившись із зазначеною постановою суду, упраління подало апеляційну скаргу, в якій з посиланням на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права просить скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову, якою відмовити в задоволенні позову.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує посиланням на те, що позивачем було подано до управління недостовірні відомості щодо розміру отриманої нею у СМП «Квадро» заробітної плати у період з січня 1993 року по грудень 1997 року, внаслідок чого виплата пенсії їй здійснювалася в розмірі більшому, ніж передбачено чинним законодавством.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з'явилися, хоча належним чином були повідомлені про дату, час і місце його проведення, тому відповідно до частини першої статті 41 та частини четвертої статті 196 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу за їхньої відсутності без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що відповідно до протоколу від 10 червня 2005 року № 50226 ОСОБА_1 призначено пенсію по віку на загальних умовах.

01 квітня 2008 року ОСОБА_1 подала до управління заяву про призначення/перерахунок пенсії, а також витяг з наказу по СМП «Квадро» від 25 березня 2008 року № 31/4 та довідку СМП «Квадро» від 25 березня 2008 року № 32/4 про заробіток для обчислення пенсії.

На підставі вказаних документів відподачем було здійснено перерахунок пенсії ОСОБА_1 з більшого заробітку.

07 вересня 2012 року відповідачем проведено зустрічну перевірку документів, що підтверджують заробітну плату позивача у період її роботи з 24 грудня 1992 року по 31 грудня 1997 року у СМП «Квадро» (правонаступником якого є ПВКП «Квадро»).

За результатами вказаної перевірки відповідачем складено акт від 07 вересня 2012 року № 303, з якого видно, що суми заробітної плати ОСОБА_1 звірено. Також у вказаному акті зазначено про певні недоліки документів, що були об'єктом дослідження, а саме: деякі документи не прошнуровані, не пронумеровані, не завірені печаткою, сторінки з прізвищами підклеєні до сторінок з нарахуваннями заробітної плати.

Розпорядженням від 27 грудня 2012 року № 110303 управлінням проведено перерахунок пенсії ОСОБА_1 за оптимальним варіантом із виключенням заробітної плати в СМП «Квадро» та обчислено переплату пенсії в сумі 44063.20 грн за період з квітня 2008 року по грудень 2012 року.

22 січня 2013 року позивачем подано заяву про добровільне погашення переплати у формі щомісячних відрахувань до 50 процентів з належної пенсійної виплати, а 23 грудня 2013 року - з проханням зменшити розмір щомісячного утримання переплати до 20 процентів.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що дії управління щодо стягнення надміру виплаченої пенсії є протиправними, оскільки нарахування такої пенсії не було наслідком зловжинь з її боку.

При цьому суд вважав, що подана позивачем 31 серпня 2016 року заява, в якій вона вказала, що уточнює позовні вимоги та просить зобов'язати відповідача припинити стягнення з неї надміру виплачених сум пенсії, є заявою про зміну позовних вимог та відповідно розглянув по суті лише її.

Такий висновок суду першої інстанції є помилковим, з огляду на те, що у поданій 31 серпня 2016 року заяві позивач не відмовлялася від раніше заявлених нею вимог, а лише уточнювала одну із них - вимогу про зобов'язання управління припинити утримання переплат з її пенсії, а відповідно суд повинен був розглянути по суті усі заявлені нею вимоги.

Відповідно до статті 101 Закону «Про пенсійне забезпечення», органи, що призначають пенсії, мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі. Підприємства та організації несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну громадянам або державі внаслідок несвоєчасного оформлення або подання пенсійних документів, а також за видачу недостовірних документів, і відшкодовують її.

Відповідно до статті 103 Закону України «Про пенсійне забезпечення» суми пенсії, над міру виплачені пенсіонерові внаслідок зловживань з його боку (в результаті подання документів з явно неправильними відомостями, неподання відомостей про зміни у складі членів сім'ї тощо), стягуються на підставі рішень органу, що призначає пенсії.

Відрахування на підставі рішень органу, що призначає пенсії, провадяться в розмірі не більше 20 процентів пенсії понад відрахування з інших підстав.

В усіх випадках звернення стягнень на пенсію за пенсіонером зберігається не менш як 50 процентів належної пенсії.

Відповідно до статті 50 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду чи в судовому порядку.

Відрахування з пенсії провадяться в установленому законом порядку на підставі судових рішень, ухвал, постанов і вироків (щодо майнових стягнень), виконавчих написів нотаріусів та інших рішень і постанов, виконання яких відповідно до закону провадиться в порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Розмір відрахування з пенсії обчислюється з суми, що належить пенсіонерові до виплати.

З пенсії може бути відраховано не більш як 50 відсотків її розміру: на утримання членів сім'ї (аліменти), на відшкодування збитків від розкрадання майна підприємств і організацій, на відшкодування пенсіонером шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, а також у зв'язку зі смертю потерпілого, на повернення переплачених сум заробітної плати в передбачених законом випадках.

З усіх інших видів стягнень може бути відраховано не більш як 20 відсотків пенсії.

Аналіз вищенаведених норм свідчить про те, що необхідною умовою для зменшення пенсії є настання певних обставин, які тягнуть за собою таке зменшення, зокрема, виявлення факту подання документів з явно неправильними відомостями, неподання відомостей про зміни у складі членів сім'ї тощо, а підставою для стягнення з пенсіонера надміру виплачених сум пенсії є зловживання з його боку, зокрема, шляхом підроблення документів або подання свідомо неправдивих відомостей.

Як видно з матеріалів справи підставою для зменшення позивачу розміру виплачуваної їй пенсії став акт зустрічної перевірки документів про заробітну плату, яка дає право на пенсію від 07 вересня 2012 року № 303.

Однак у вказаному акті не міститься жодних відомостей, які б вказували на недостовірність сум виплаченої заробітної плати позивачу у період її роботи з 24 грудня 1992 року по 31 грудня 1997 року у СМП «Квадро», що свідчить про відсутність підстав для зменшення розміру пенсії позивача, а відповідно й для стягнення з неї надміру виплачених сум.

Разом з тим, вирішуючи даний спір, суд першої інстанції не врахував, що відповідно до частини 2 статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

До суду позивач звернулася лише 11 лютого 2015 року, тобто позовні вимоги за період до 10 серпня 2014 року заявлені нею після спливу шестимісячного строку звернення до суду, встановленого частиною 2 статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України.

Вказані позивачем обставини не дають підстав для висновку про поважність причин пропуску нею строку звернення до суду.

Відповідно до частини 1 статті 100 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд за заявою особи, яка його подала, не знайде підстав для поновлення строку, про що постановляється ухвала.

Отже, встановивши, що позовна заява подана до суду після спливу шестимісячного строку звернення до суду, встановленого частиною 2 статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України, та без викладу обставин, які б свідчили про поважність причин його пропуску, суд першої інстанції повинен був частину вимог, заявлених поза межами цього строку, залишити без розгляду.

Відтак, задоволенню підлягала лише частина вимог, заявлених в межах шестимісячного строку звернення до суду.

Разом з цим необхідно зазначити, що право позивача було порушене внаслідок незаконного перерахунку її пенсії в сторону зменшення, а тому належним способом захисту такого права є зобов'язання відповідача відновити виплату такої пенсії, а не здійснювати її перерахунок, про що позивач просила в поданій до суду позовній заяві. Відтак, вимога позивача здійснити перерахунок пенсії задоволенню не підлягає, натомість з врахуванням вимог статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України наявні підстави для виходу за межі позовних вимог та застосування зазначеного вище належного способу захисту порушеного права.

Щодо позовної вимоги про зобов'язання відповідача продовжувати здійснювати відповідні пенсійні виплати в майбутньому, то слід зазначити, що в даному випадку відсутнє порушене право ОСОБА_1, яке підлягає захисту в судовому порядку, а прогнозування його можливого порушення в майбутньому не належить до компетенції суду, відтак, відсутні підстави для задоволення цієї вимоги.

За наведених обставин, суд приходить до висновку, що судом першої інстанції допущено порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, що відповідно до пункту 4 частини 1 статті 202 КАС України є підставою для скасування постанови суду першої інстанції та прийняття нової постанови про часткове задоволення позовних вимог.

Керуючись статтями 160, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 254 Кодексу адміністративного

судочинства України,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Косівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області задовольнити частково.

Постанову Верховинського районного суду Івано-Франківської області від 31 серпня 2016 року у справі № 340/100/15-а - скасувати та прийняти нову постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Адміністративний позов в частині позовних вимог за період до 10 серпня 2014 року - залишити без розгляду.

Визнати протиправними дії Косівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області щодо зменшення розміру пенсії ОСОБА_1 з 11 серпня 2014 року.

Зобов'язати Косівське об'єднане управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області відновити ОСОБА_1 виплату пенсії з врахуванням заробітної плати за період роботи з 01 січня 1993 року по 31 грудня 1997 року у СМП «Квадро» з 11 серпня 2014 року.

Визнати протиправними дії Косівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області щодо утримання переплати з пенсії ОСОБА_1 з 11 серпня 2014 року та зобов'язати припинити стягувати таку переплату.

В задоволенні решти вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання постанови в повному обсязі, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий: А. І. Рибачук

Судді В. М. Багрій

Д. М. Старунський

Повний текст постанови виготовлено 21 листопада 2016 року.