Справа № 234/12442/16-а
Суддя: Літовка В. В.
Дата ухвалення: 2016-10-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/234/267/16
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 жовтня 2016 року м. Краматорськ

Краматорського міський суд Донецької області в складі:

головуючого судді Літовки В.В.,

секретар Троянчук Т.В.,

за участю представника позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 до Краматорського міського відділу виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, третя особа Управління праці та соціального захисту населення Краматорської міської Ради про визнання неправомірною постанови про повернення виконавчого листа, її скасування та відновлення виконавчого провадження,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернувся до Краматорського міського суду Донецької області з позовом до Краматорського міського відділу виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, про визнання неправомірною постанови про повернення виконавчого листа, її скасування та відновлення виконавчого провадження.

В позовній заяві зазначено, що 13 липня 2016 року у виконавчому провадженні за № 46630573 державним виконавцем ВДВС було прийнято постанову про повернення йому виконавчого листа з виконання постанови Харківського апеляційного адміністративного суду від 11 листопада 2014 року, якою УПтСЗН Краматорської міської ради було зобов'язано провести перерахунок та виплату належної ОСОБА_2 за 2014 рік щорічної грошової соціальної допомоги до 5 травня в розмірі восьми мінімальних пенсій за віком. Копію постанови було отримано 5 серпня 2016 року.

Постанова була мотивована встановленням державним виконавцем наявної заборони звернення стягнення на майно та кошти боржника, а також щодо проведення інших дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення.

Вважає, що постанова не відповідає вимогам ст. 75, 89 Закону України «Про виконавче провадження» Просить визнати постанову неправомірною, скасувати її та відновити виконавче провадження.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 адміністративний позов підтримав, просить його задовольнити..

Представник ВДВС та третьої особи - УТСЗН у судове засідання не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Представник ВДВС надав суду заперечення із яких видно, що позов не визнає, вважає, що повернення виконавчого листа позивачу було здійснено на законних підставах.

Заслухавши представника позивача, дослідивши документи у справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню.

Судом встановлено, що постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 11.09. 2014 р. по справі № 2а-234/5708/14-а було зобов'язано УПтСЗН Краматорської міської ради провести перерахунок та виплату ОСОБА_2 щорічну разову грошову допомогу до 5 травня за 2014 рік у розмірі 8 мінімальних пенсій за віком.

20.02.2015 року винесена постанова про відкриття виконавчого провадження за вищевказаним рішенням суду.

13.07.2016 року державним виконавцем винесена постанова про повернення виконавчого документа стягувачові на підставі п.9 ч.1 ст. 47, 50 Закону України «Про виконавче провадження».

Стаття 124 Конституції України передбачено, що судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Закон № 606-XIV визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку.

Відповідно до ст.2 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України.

Примусове виконання рішень здійснюють державні виконавці, визначені Законом України "Про державну виконавчу службу" (далі - державні виконавці).Стаття 5 Закону № 606-XIV передбачає, що вимоги державного виконавця щодо виконання рішень обов'язкові для всіх органів, організацій, посадових осіб, фізичних і юридичних осіб на території України.

Державному виконавцю повинні бути безоплатно надані у встановлений ним строк інформація, документи або їх копії, необхідні для здійснення його повноважень.

Невиконання законних вимог державного виконавця тягне за собою відповідальність згідно із законом.

Відповідно до частини 1 статті 6 Закону № 606-XIV, державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Відповідно до частини 1 статті 11 Закону № 606-XIV, державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно части 2 зазначеної статті, державний виконавець зокрема здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення (далі - виконавчий документ), у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Суд зазначає, що частиною 3 зазначеної статті, встановлено права якими наділений державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження та якими він користується для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення.

За частиною 1 статті 17 Закону № 606-XIV, примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом.

Згідно пункту 1 та 2 частини 2 зазначеної статті, підлягають виконанню державною виконавчою службою такі виконавчі документи, зокрема: виконавчі листи, що видаються судами, і накази господарських судів, у тому числі на підставі рішень третейського суду та рішень Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті і Морської арбітражної комісії при Торгово-промисловій палаті; ухвали, постанови судів у цивільних, господарських, адміністративних справах, кримінальних провадженнях та справах про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом.

Відповідно до частини 1 статті 27 Закону № 606-XIV, у разі ненадання боржником у строки, встановлені частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення, документального підтвердження повного виконання рішення державний виконавець на наступний день після закінчення відповідних строків розпочинає примусове виконання рішення.

Відповідно до статті 32 Закону № 606-XIV, заходами примусового виконання рішень є: звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб; звернення стягнення на заробітну плату (заробіток), доходи, пенсію, стипендію боржника; вилучення в боржника і передача стягувачу певних предметів, зазначених у рішенні; інші заходи, передбачені рішенням.

Відповідно до пункту 8 частини 1 статті 49 Закону № 606-XIV, виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Згідно з пунктом 11 частини першої статті 49 Закону № 606-XIV визначено, що виконавче провадження підлягає закінченню у разі повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадової особи), який його видав, у випадку, передбаченому частиною третьою статті 75 цього Закону.

За частино 2 та 3 зазначеної статті, у випадках, передбачених пунктами 1 - 6, 8, 9, 11 - 13 частини першої цієї статті, виконавчий документ надсилається до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав.

Про закінчення виконавчого провадження державний виконавець виносить постанову з обов'язковим мотивуванням підстав її винесення, яка затверджується начальником відділу, якому він безпосередньо підпорядкований. Копія постанови у триденний строк надсилається сторонам і може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом (частина 1 статті 50 Закону № 606-ХІV).

Згідно пункту 8.1 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 року № 512/5 та зареєстрованому в Міністерстві юстиції України 2 квітня 2012 р. за № 489/20802, виконання рішень, за якими боржник зобов'язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, здійснюється за умов, визначених статтею 75 Закону № 606-XIV.

Відповідно до частин першої - третьої статті 75 Закону № 606-XIV, після відкриття виконавчого провадження за виконавчим документом, що зобов'язує боржника вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, державний виконавець перевіряє виконання рішення не пізніше ніж на наступний день після закінчення строку, встановленого частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, його виконання перевіряється не пізніше наступного робочого дня після відкриття виконавчого провадження.

У разі невиконання зазначених вимог без поважних причин державний виконавець накладає на боржника штраф відповідно до статті 89 цього Закону і не пізніше п'яти робочих днів з дня його накладення повторно перевіряє стан виконання рішення.

Якщо рішення не виконано і виконання може бути проведено без участі боржника, державний виконавець організовує виконання відповідно до повноважень, наданих йому законом, та вносить подання (повідомлення) правоохоронним органам для притягнення боржника до відповідальності згідно із законом. При цьому на боржника повторно накладається штраф у порядку, встановленому статтею 89 цього Закону.

У разі якщо виконати рішення без участі боржника неможливо, державний виконавець накладає на боржника штраф відповідно до статті 89 цього Закону та вносить подання (повідомлення) правоохоронним органам для притягнення боржника до відповідальності згідно із законом, після чого виносить постанову про закінчення виконавчого провадження, яка затверджується начальником відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, і повертає виконавчий документ до суду чи іншого органу (посадової особи), що його видав.

Відповідно до положень частини першої статті 89 Закону № 606-XIV, у разі невиконання без поважних причин у встановлений державним виконавцем строк рішення, що зобов'язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі державний виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу від десяти до двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян; на посадових осіб - від двадцяти до сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян; на боржника - юридичну особу - від сорока до шістдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

Частиною другою цієї ж статті встановлено, що у разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин державний виконавець у тому ж порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до правоохоронних органів з поданням (повідомленням) про притягнення боржника до кримінальної відповідальності відповідно до закону.

З аналізу наведених норм вбачається, що державний виконавець користується певними правами та вживає відповідні заходи примусового виконання рішень яких достатньо для реального виконання рішення суду на користь стягувача.

Разом з цим, застосування державним виконавцем положень пункту 11 частини 1 статті 49, частини 3 статті 75 Закону № 606-XIV як підставу закінчення виконавчого провадження та повернення виконавчого документа, можлива лише при виконанні рішень майнового характеру, зокрема про стягнення грошових коштів або про звернення стягнення на майно.

При цьому, стаття 75 Закону № 606-XIV лише передбачає загальні умови виконання рішень, за якими боржник зобов'язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, тобто, вказана норма застосовується у разі вчинення усіх передбачених дій щодо виконання рішення суду.

Накладення штрафу на боржника та внесення подання (повідомлення) правоохоронним органам для притягнення боржника до відповідальності є відповідальністю боржника за невиконання рішення, яке має бути спрямоване на стимулювання своєчасного і в повного виконання рішення боржником. Разом з цим, відповідно до матеріалів справи, вже після прийняття спірної постанови, вказані рішення були скасовані в судовому порядку, а за результатами розгляду подання прийнято рішення щодо закриття кримінального провадження.

Як вбачається з матеріалів справи відповідачем не доведено , що направлялись вимоги державного виконавця до відповідача. Проте, вказані заходи примусового виконання рішень, які вживав державний виконавець, фактично не були достатні для реального виконання рішення суду на користь стягувача.

Підставою для повернення виконавчого провадження вказано в постанові державного виконавця - наявна встановлена законом заборона, щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо у нього відсутнє інше майно чи кошти, на яке можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення.

Тобто, в даному випадку зобов'язання, які вказані в постанові суду щодо позивача не були здійснені.

Суд зазначає, що резолютивна частина постанови суду, викладена у виконавчому листі від 11.11.2014 року, носить зобов'язальний характер і не передбачає можливості звернення стягнення на майно чи кошти боржника.

Таким чином, суд вважає що державним виконавцем не були виконані усі дії, що передбачені законом та передують винесенню постанови про повернення виконавчого документа стягувачові.

Суд наголошує, що статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка ратифікована Законом України від 17 липня 1997 року, гарантована неухильність виконання рішення суду громадянами, юридичними особами та всіма органами влади України реалізація особою права, що пов'язане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актів національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань.

Таким чином, закінчення виконавчого провадження в даному випадку фактично узаконює невиконання судового рішення, що в розумінні практики Європейського суду з прав людини вважається порушенням права на справедливий суд визначений статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Враховуючи, що у встановлений державним виконавцем строк, судове рішення було виконано не в повному обсязі, суд дійшов до висновку, що державний виконавець, приймаючи рішення про повернення виконавчого документа стягувачові, діяв всупереч вимог Закону № 606-XIV.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.8,9,14,24,161,162 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ :

Позов ОСОБА_2, задовольнити.

Скасувати постанову відділу державної виконавчої служби Краматорського міського управління юстиції від 13.07.2016 року ВП № 46630573 про повернення виконавчого документа № 2а-/234/164/14 виданого 11.11.2014 року Краматорським міським судом Донецької області, стягувачові.

Відновити виконавче провадження № 46630573.

Апеляційна скарга на постанову суду може бути подана в Донецький апеляційний адміністративний суд через Краматорський міський суд протягом десяти днів з дня отримання її копії

Ухвала постановлена й надрукована в нарадчій кімнаті в єдиному примірнику.

Головуючий суддя: