Справа № 802/957/16-а
Суддя: Віятик Наталія Володимирівна
Дата ухвалення: 2016-11-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

14 листопада 2016 р. Справа № 802/957/16-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Віятик Н.В.,

за участю:

секретаря судового засідання: Шкільної Ольги Сергіївни

позивача: ОСОБА_1

відповідача: не прибув (заява без участі)

третя особа: Коновал В.В., Тупікова Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом: ОСОБА_4

до: державного реєстратора юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців та громадських формувань відділу державної реєстрації виконавчого комітету Обухівської міської ради Дуплик Світлани Іванівни

третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Приватне акціонерне товариство "Київський картонно-паперовий комбінат"

про: визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_4 (далі - ОСОБА_4, позивач) з адміністративним позовом до державного реєстратора юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань відділу державної реєстрації виконавчого комітету Обухівської міської ради Київської області Дуплик Світлани Іванівни (далі - державний реєстратор, відповідач) третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - приватне акціонерне товариство "Київський картонно - паперовий комбінат" (далі - ПАТ "Київський картонно - паперовий комбінат", третя особа) в якому, з урахуванням заяви про зміну позовних вимог просить суд:

- визнати протиправними дії відповідача про внесення 16.05.2016 записів до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань за номером 7000400 щодо державної реєстрації змін до установчих документів ПАТ "Київський картонно - паперовий комбінат";

- зобов'язати відповідача скасувати в Єдиному державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань запис від 16.05.2016 за номером 7000400 щодо державної реєстрації змін до установчих документів ПАТ "Київський картонно - паперовий комбінат".

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач вказує, що державний реєстратор під час вчинення дій 16.05.2016 щодо державної реєстрації змін до установчих документів ПАТ "Київський картонно - паперовий комбінат" за номером 7000400 діяв протиправно, оскільки ним не було дотримано вимог п. 8 ч. 1 ст. 28 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань", а саме підставою для відмови у державній реєстрації є невідповідність найменування юридичної особи вимогам закону. Зокрема, позивач, зазначає, що відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 26.07.2001 №878 «Про затвердження Списку історичних населених місць України» заборонено використання у найменуванні юридичних осіб, зокрема назви "Київ", яка є найменуванням історичного населеного місця.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю та просив їх задовольнити.

Відповідач в судове засідання не з'явилась, надавши письмові заперечення в яких зазначає, що заперечує щодо позовних вимог та просить суд відмовити у задоволенні позову. Крім того, просить суд розглянути справу за її відсутності.

Представники третьої особи, заперечували проти задоволення даного адміністративного позову, з підстав викладений у письмових запереченнях.

Розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог необхідно відмовити, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що згідно Наказу Державного комітету України з матеріальних ресурсів №174 від 27.06.1994 на базі Київського картонно-паперового комбінату було створено Відкрите акціонерне товариство "Київський картонно-паперовий комбінат".

30.06.1994 було проведено державну реєстрацію Відкритого акціонерного товариства "Київський картонно-паперовий комбінат".

На підставі рішення загальних зборів акціонерів від 10.06.2010 та відповідно до Наказу №319 від 24.06.2010 було змінено найменування Відритого акціонерного товариства "Київський картонно-паперовий комбінат" на Публічне акціонерне товариство "Київський картонно-паперовий комбінат" та видано свідоцтво № А 01 №560698 від 17.06.2010 про державну реєстрацію юридичної особи ПАТ "Київський картонно-паперовий комбінат".

28.04.2016 на Загальних зборах акціонерів Публічного акціонерного товариства «Київський картонно-паперовий комбінат» було прийнято рішення щодо зміни назви типу акціонерного товариства з публічного на приватне, в наслідок цього підприємство змінило найменування з Публічного акціонерного товариства "Київський картонно-паперовий комбінат" на Приватне акціонерне товариство "Київський картонно-паперовий комбінат". Державну реєстрацію зазначених змін було проведено державним реєстратором 16.05.2016 за номером 7000400.

Підставою звернення до суду з позовом про визнання дій держаного реєстратора протиправними щодо державної реєстрації змін до установчих документів ПАТ "Київський картонно - паперовий комбінат" є факт наявності, у назві підприємства назви столиці "Київ", яка є найменуванням історичного населеного місця.

Надаючи правову оцінку відносинам, які були досліджені в процесі розгляду адміністративної справи, суд брав до уваги такі положення матеріального законодавства.

Відносини, які виникають у сфері державної реєстрації юридичних осіб, а також фізичних осіб - підприємців регулюються Законом України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців" (Закон №755-ІV).

Відповідно до ч. 1 ст. 16 Закону №755-ІV найменування юридичної особи повинно містити інформацію про її організаційно-правову форму (крім державних органів, органів місцевого самоврядування, органів влади Автономної Республіки Крим, державних, комунальних організацій, закладів, установ) та назву. В даному випадку мало місце саме реєстрація зміни в організаційно-правовій формі підприємства, зокрема з Публічного акціонерного товариства "Київський картонно-паперовий комбінат" на Приватне акціонерне товариство "Київський картонно-паперовий комбінат".

За приписами частини 5 статті 16 Закону №755-ІV У найменуванні юридичних осіб забороняється використовувати повне чи скорочене найменування державних органів або органів місцевого самоврядування, або похідні від цих найменувань, або історичні державні найменування, перелік яких установлює Кабінет Міністрів України, - у найменуваннях юридичних осіб приватного права.

Згідно положень статті п. 8 ч. 1 ст. 28 Закону №755-ІV, підставою для відмови у державній реєстрації є невідповідність найменування юридичної особи вимогам закону.

Перелік історичних державних найменувань, які не можна використовувати у назві юридичних осіб приватного права затверджений розпорядженням Кабінету Міністрів України від 06.07.2016 №479-р «Про затвердження переліку історичних державних найменувань». В даному переліку місто Київ не значиться.

Водночас, суд критично оцінює посилання позивача на Постанову Кабінету Міністрів України від 26.07.2001 №878 «Про затвердження Списку історичних населених місць України», якою на його думку заборонено використання у найменуванні юридичних осіб, зокрема назви "Київ", яка є найменуванням історичного населеного місця, оскільки зазначена постанова прийнята на виконання статті 32 Закону України "Про охорону культурної спадщини" та не має відношення до використання у назві юридичних осіб приватного права історичних державних найменувань.

Відповідно до ч. 1 ст. 34 Закону №755-ІV рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб'єкта державної реєстрації можуть бути оскаржені до Міністерства юстиції України та його територіальних органів або до суду.

Позивач стверджує, що прийняття оскаржуваного рішення щодо державної реєстрації змін до установчих документів ПАТ "Київський картонно - паперовий комбінат" було з порушенням вимог законодавства. На переконання позивача, скасування запису від 16.05.2016 за номером 7000400 щодо державної реєстрації змін до установчих документів ПАТ "Київський картонно - паперовий комбінат" захистить його права, як споживача та громадянина України, оскільки на товарі, яке реалізує дане підприємство, а саме туалетний папір не буде відображено назви "Київ".

Надаючи оцінку зазначеним доводам, суд звертає увагу на таке.

Відповідно до статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом способами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражені права чи інтереси особи, яка стверджує про їх порушення.

Гарантоване статтею 55 Конституції України у конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджувальне порушення було обґрунтованим.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

При зверненні до суду позивачу необхідно обрати такий спосіб захисту, який міг би відновити його становище та захистити порушене, на його думку, право. Застосування конкретного способу захисту права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулась особа, так і від характеру його порушення.

З цією метою суд повинен з`ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб.

Вказаний висновок відповідає такому принципу права як правосуддя, який за своєю суттю визначається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 пункту 9 рішення Конституційного Суду України від 30.01.2003 №3-рп/2003).

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) завдання адміністративного судочинства необхідно розглядати в аспекті захисту прав, свобод та інтересів осіб у публічно-правових відносинах від порушень з боку публічної адміністрації. При цьому владні управлінські функції повинні здійснюватися суб'єктом владних повноважень саме у тих правовідносинах, у яких виник спір.

Суд зазначає, що адміністративне судочинство спрямоване на захист саме порушених прав осіб у сфері публічно-правових відносин, тобто для задоволення позову адміністративний суд повинен установити, що в зв'язку з прийняттям рішенням чи вчиненням дій (допущення бездіяльності) суб'єктом владних повноважень порушуються права, свободи чи охоронювані законом інтереси позивача.

Тобто, суд захищає лише порушені, невизнані або оспорювані права, свободи та інтереси учасників адміністративних правовідносин.

Визнання протиправним рішення суб'єкта владних повноважень можливе лише за позовом особи, право або законний інтерес якої порушені цим рішенням. Такої ж самої по суті правової позиції дійшов Верховний суд України у постанові від 10.04.2012 у справі за позовом акціонерного товариства "Санофі-Авентіс Франція".

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу захисту до правовідносин, що склалися між сторонами, встановлюється при розгляді справи по суті, і є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.

За змістом ст. 6 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси. Водночас суб'єктивна оцінка порушення права не є абсолютною. В деяких випадках сам законодавець визначає коло осіб, права яких можуть бути порушені внаслідок бездіяльності, вчинення суб'єктом владних повноважень певних дій чи прийняття актів, правомірно обмежуючи право інших осіб на звернення до суду за захистом порушених прав, свобод або інтересів.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 171 КАС України право оскаржити нормативно-правовий акт мають особи, щодо яких його застосовано, а також особи, які є суб'єктом правовідносин, у яких буде застосовано цей акт.

Зі змісту регулювання, яке міститься у КАС України, також можна зробити висновок, що і право оскаржити індивідуальний акт має особа, якої він стосується.

Загальною рисою, яка відрізняє індивідуальні акти управління, є їх виражений правозастосовчий характер. Головною рисою таких актів є їхня конкретність, а саме: чітке формулювання конкретних юридичних волевиявлень суб'єктами адміністративного права, які видають такі акти; розв'язання за їх допомогою конкретних, а саме індивідуальних, справ або питань, що виникають у сфері державного управління; чітка визначеність адресата - конкретної особи або осіб; виникнення конкретних адміністративно-правових відносин, обумовлених цими актами.

З'ясування цієї обставини має істотне значення для правильного вирішення справи, оскільки нормативно-правові акти можуть бути оскаржені широким колом осіб (фізичних та юридичних), яких вони стосуються. Індивідуальні ж акти можуть бути оскаржені лише особами, безпосередні права, свободи чи охоронювані законом інтереси яких такими актами порушені.

Правові акти індивідуальної дії своїми приписами мають породжувати права і обов'язки конкретних осіб, на яких спрямована їх дія. У такому випадку реалізується компетенція видавця цього акту як суб'єкта владних повноважень, уповноваженого управляти поведінкою іншого суб'єкта, а відповідно інший суб'єкт зобов'язаний виконувати його вимоги.

Відповідно до позиції Конституційного суду України, викладеної в пункті 5 Рішення Конституційного Суду України № 9-рп/2008 від 22.04.2008 в справі № 1-10/2008, "правові акти ненормативного характеру (індивідуальної дії)" стосуються окремих осіб, "розраховані на персональне (індивідуальне) застосування" і після реалізації вичерпують свою дію.

Позивач оспорює запис про державну реєстрацію змін до установчих документів ПАТ "Київський картонно - паперовий комбінат", який вчинено на підставі рішення державного реєстратора, як суб'єкта владних повноважень, яке за своєю суттю є правовим актом індивідуальної дії, а такі правові акти породжують права й обов'язки тільки того суб'єкта, якому їх адресовано.

Водночас, на переконання суду позивач не є учасником даних правовідносин, його законних прав, свобод чи інтересів оскаржуваний запис не порушує та не зачіпає.

Відсутність у будь-кого, в тому числі і позивача, прав чи обов'язків у зв'язку із оскаржуваними рішеннями суб'єктів владних повноважень не породжує для останнього і права на захист, тобто права на звернення із цим адміністративним позовом.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд України при вирішенні 15.07.2014 подібного спору в адміністративній справі № 21-273а14 та в постанові від 24.02.2015 (справа № 21-34а15).

Поряд із цим, позивач не навів обґрунтувань того, як саме задоволення позову зможе поновити його порушене право. Доводи позивача про те, що скасування оскаржуваного запису про державну реєстрацію змін до установчих документів ПАТ "Київський картонно - паперовий комбінат" поновить його право як споживача продукції позивача є лише його (позивача) припущеннями.

Разом з тим суд враховує, що в рішенні Конституційного суду України від 09.07.2002 у справі за конституційним зверненням товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Кампус Коттон клаб" щодо офіційного тлумачення положення частини другої ст. 124 Конституції України (справа № 1-2/2002 про досудове врегулювання спорів) в п. 3 зазначено, що положення частини другої ст. 124 Конституції України треба розглядати у системному зв'язку з іншими положеннями Основного Закону України, які передбачають захист судом прав і свобод людини і громадянина, а також прав юридичної особи, встановлюють юридичні гарантії їх реалізації, надаючи можливість кожному захищати свої права і свободи будь-якими не забороненими законом засобами (ч. 5 ст. 55 Конституції України). Тобто кожна особа має право вільно обирати не заборонений законом засіб захисту прав і свобод, у т.ч. судовий захист.

Для забезпечення судового захисту Конституція України у ст. 124 встановила принципи здійснення правосуддя виключно судами. Із змісту частини другої ст. 124 Конституції України щодо поширення юрисдикції на всі правовідносини, що виникають у державі, випливає, що кожен із суб'єктів правовідносин у разі виникнення спору може звернутися до суду за його вирішенням.

Таким чином, позивач скористався своїм правом на судовий захист, при цьому згідно зі ст. 6 Конвенції Про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною 17.07.1997, його право не може бути обмежене, однак при встановлених обставинах підстави для задоволення позовних вимог відсутні.

Відповідно до ст.ст. 11, 86 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних справах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Згідно з положеннями ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, третьої особи, оцінивши докази суб'єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій і докази, надані позивачем, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення адміністративного позову.

Відповідно до частини 2 статті 94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони - суб'єкта владних повноважень, суд присуджує з іншої сторони всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати, пов'язані із залученням свідків та проведенням судових експертиз. Відповідачі у справі не надали суду доказів понесення ними судових витрат, тому підстави для присудження на їх користь судових витрат відсутні.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163, 167, 255, 257 КАС України, Вінницький окружний адміністративний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Віятик Наталія Володимирівна