Справа № 815/3125/16
Суддя: Катаєва Е. В.
Дата ухвалення: 2016-11-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/3125/16
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада 2016 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Катаєвої Е.В.

секретаря Дубінєвич М.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом Спільного українсько - турецького підприємства «ОДЕСЬКІ ДРІЖДЖІ» у формі закритого акціонерного товариства до Головного управління ДФС в Одеській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И В:

До суду звернулось Спільне українсько - турецьке підприємство «ОДЕСЬКІ ДРІЖДЖІ» у формі закритого акціонерного товариства (далі СУТП «ОДЕСЬКІ ДРІЖДЖІ») з позовом до Головного управління ДФС в Одеській області (далі ГУ ДФС), в якому позивач просить визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення відповідача від 06.04.2016 року №0 про збільшення грошового зобов'язання з податку на прибуток іноземних юридичних осіб на суму 340грн. за штрафними (фінансовими) санкціями, №0 про збільшення грошового зобов'язання з податку на прибуток іноземних юридичних осіб на суму 575396,00грн.

Позивач зазначив, що рішення, які оспорюються винесені на підставі Акту планової виїзної перевірки №000007/15-32-14-03/24532055 від 14.03.2016 року, складеному ГУ ДФС «Про результати планової виїзної перевірки Спільного українсько-турецького підприємства «Одеські дріжджі» у формі закритого акціонерного товариства, код за з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2014 по 31.01.2014, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2014 по 31.12.2014»

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначив, що згідно зі ст. 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Контракти з перевезення були похідними від укладених контрактів на купівлю меляси бурякової у цукрових заводів Молдови. Контракти були укладені та виконані на умовах FCА Молдова згідно правил ІНКОТЕРМС. Саме на виконання цих контрактів і було укладено договори на транспортування вантажу з заводів виробників меласи для СУТП «ОДЕСЬКІ ДРІЖДЖІ».

Підпунктом „а" підпункту 186.2.1 пункту 186.2 статті 186 Податкового кодексу України визначено, що місцем постачання послуг, що є допоміжними у транспортній діяльності: навантаження, розвантаження, перевантаження, складська обробка товарів та інші аналогічні види послуг є місце фактичного постачання послуг.

Таким чином, якщо послуги, що є допоміжними у транспортній діяльності: навантаження, розвантаження, перевантаження, складська обробка товарів та інші аналогічні види послуг надаються поза межами митної території України, то дані послуги не підлягають оподаткуванню податком прибуток іноземних юридичних осіб.

Умови FCА ІНКОТЕРМС згідно офіційних правил тлумачення торговельних термінів Міжнародної торгової палати означають FREE CARRIER (... named place) ФРАНКО-ПЕРЕВІЗНИК (... назва місця). Термін "франко-перевізник" означає, що продавець здійснює поставку товару, який пройшов митне очищення для експорту, шляхом передання призначеному покупцем перевізнику у названому місці.

Позивач зазначив, що вибір місця поставки впливає на зобов'язання щодо завантаження й розвантаження товару у такому місці. Якщо поставка здійснюється на площах продавця, продавець відповідає за завантаження. Якщо ж поставка здійснюється в іншому місці, продавець не несе відповідальності за розвантаження товару.

Цей термін може бути застосований незалежно від виду транспорту, включаючи змішані (мультимодальні) перевезення. Під словом "перевізник" розуміється будь-яка особа, що на підставі договору перевезення зобов'язується здійснити або забезпечити здійснення перевезення товару залізницею, автомобільним, повітряним, морським, внутрішнім водним транспортом або комбінацією цих видів транспорту.

Якщо покупець призначає іншу особу, ніж перевізник, прийняти товар для перевезення, то продавець вважається таким, що виконав свої обов'язки щодо поставки товару з моменту його передання такій особі.

Місцем поставки послуг транспортування являється Молдова.

Конвенцією між Урядом України і Урядом Республіки Молдова про уникнення подвійного оподаткування доходів і майна та попередження податкових ухилень, яку ратифіковано Законом №134/96-ВР від 23.04.1996року, а саме ст.8 передбачено, прибутки, одержані резидентом Договірної Держави від експлуатації морських, річкових і повітряних суден, дорожніх транспортних засобів у міжнародних перевезеннях будуть оподатковуватись лише в цій Державі. Стаття 7 Конвенції вказує, що Прибуток підприємства Договірної Держави оподатковується тільки у цій Державі, якщо тільки це підприємство не здійснює підприємницької діяльності у другій договірній Державі через розташоване в ній постійне представництво. Якщо підприємство здійснює підприємницьку діяльність, як вказано вище, прибуток підприємства оподатковується в другій Державі, але тільки в тій частині, яка стосується цього постійного представництва.

Також в обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що згідно п. 86.8 ст.86 ПКУ податкове повідомлення-рішення приймається саме керівником контролюючого органу (його заступником) протягом десяти робочих днів з дня, наступного за днем вручення платнику податків акта перевірки.

Оскаржувані ж податкові повідомлення - рішення підписані В.о. заступника начальника ГУ ДФС в Одеській області М.А. Білоус. Однак згідно даних сайту ДФС він є начальником управління аудиту ГУ ДФС в Одеській області

Крім того, прийняття оскаржуваних податкових повідомлень-рішень саме ГУ ДФС Одеській-області, а не податковою інспекцією районного рівня, де знаходиться підприємство, фактично призвело до того, що СУТП «ОДЕСЬКІ ДРІЖДЖІ» було позбавлено права оскарження до контролюючого органу обласного рівня, змушено подавати скаргу саме до ДФС України. Рішення суб'єкта владних повноважень не може вважатися правомірним, якщо воно прийнято з порушенням порядку, встановленого чинним законодавством.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві, зазначив, що у зв'язку з економичним положенням в Україні була відсутня сировина для підприємтсва, а тому для збереження виробництва підприємтво уклало договори на умовах FCА ІНКОТЕРМС з Молдовою на поставку сировини. Для виконання цих договорів були залучені фірми перевезники - нерезиденти, які в свою чергу долучили до виконання договорів інших нерезидентів (еспедиторські компанії). Позивач вважає, що ними не було допущено порушень податкового законодавства, оскільки діяв міднародний договір. Контролюючи органи перевіряли їх діяльність раніше та порушень податкового законодавства не встановлювалось, але за результатами перевірки у 2016 році за тих же умов здійснення господарської діяльності ними встановлено порушення податкового законодавства, з чим СУТП «ОДЕСЬКІ ДРІЖДЖІ» категорично не погоджується, оскільки законодавство не зазнало в цієї частині змін, а такод діє Конвенція між Урядом України і Урядом Республіки Молдова про уникнення подвійного оподаткування доходів і майна та попередження податкових ухилень, яку ратифіковано Законом №134/96-ВР від 23.04.1996 року.

Представник відповідача вважав позовні вимоги необґрунтованими, підтримав надані заперечення на позов (а.с. 113-114), в яких стверджує, що прийняті податкові повідомлення рішення є правомірними та ґрунтуються на висновках акту перевірки, яким встановлено, що позивач в порушення п.160.2 ст.160, п.103.2 ст.103 ПКУ під час здійснення виплат нерезидентам доходів з джерелом походження в Україні не утримано та не сплачено податок на доходи нерезидентів, та не надано звіт про виплачені доходи нерезидентам та утриманий з них податок. Представник не заперечував, що ст.103 ПКУ не зазначала змін та вважає, що її застосування було змінено у звязку з іншим тлумаченням податковою положень цієї статті. Позивачем була застосована нулева ставка, не було підтверджень, що у Молдові було сплачено податки.

Вислухавши пояснення представників позивача та відповідача, дослідивши та проаналізувавши надані сторонами докази у їх сукупності, судом встановлено, що СУТП «ОДЕСЬКІ ДРІЖДЖІ» зареєстровано 07.10.1996 року, на податковому обліку знаходиться з 10.10.1996 року, станом на дату підписання акту перевірки від 14.03.2016 року перебуває на обліку в ДПІ у Малиновському районі міста Одеси, є платником ПДВ (а.с.13,81-90).

З 25.01.2016 року по 04.03.2015 року ГУ ДФС проведена документальна запланова виїзна перевірка позивача, за результатами якої складений Акт від 14.03.2016 року №000007/15-32-14-03/24532055 «Про результати планової виїзної перевірки Спільного українсько-турецького підприємства «Одеські дріжджі» у формі закритого акціонерного товариства, код за з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2014 по 31.01.2014, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2014 по 31.12.2014» (а.с.28-72)

На підставі Акту перевірки від 14.03.2016 року №000007/15-32-14-03/24532055 ГУ ДФС 06.04.2016 року прийняло податкові повідомлення-рішення №0 про збільшення грошового зобов'язання з податку на прибуток іноземних юридичних осіб на суму 340грн. за штрафними (фінансовими) санкціями, №0 про збільшення грошового зобов'язання з податку на прибуток іноземних юридичних осіб на суму 575396,00грн. (за податковими зобов'язаннями 334634,00грн., за штрафними фінансовими санкціями 240762,00грн. (а.с.11-12,73-74).

У п.3, п.4 висновку Акту перевірки зазначено, що перевіркою встановлено порушення позивачем п.160.2 ст.160 ПКУ (в редакції, що діяла до 01.01.2015 року), що призвело до заниження підприємством податкового зобов'язання з податку на доходи нерезидента за 2014 рік у сумі 334634грн.; порушення п.103.9 ст.103 ПКУ в редакції, що діяла до 01.01.2015 року: підприємством не надано Розрахунок (звіт) податкових зобов'язань нерезидентів, якими отримано доходи із джерелом походження з України за формою, затвердженою Наказом Міндоходів України від 30.12.2013 року №872 «Про затвердження форми Податкової декларації з податку на прибуток підприємства», за звітний період 2014рік.

Пунктом 160.2 ст.160 ПКУ (в редакції, що діяла до 01.01.2015 року) було визначено, що резидент або постійно представництво нерезидента, що здійснюють на користь нерезидента або уповноваженої ним особи (крім постійного представництва нерезидента на території України) будь-яку виплату з доходу з джерелом його походження з України, отриманого таким нерезидентом від провадження господарської діяльності (у тому числі на рахунки нерезидента, що ведуться в національній валюті), крім доходів, зазначених у пунктах 160.3-160.7 цієї статті, зобов'язані утримувати податок з таких доходів, зазначених у п.160.1 цієї статті, за ставкою в розмірі 15 відсотків їх суми та за їх рахунок, який сплачується до бюджету під час такої виплати, якщо інше не передбачено положеннями міжнародних договорів України з країнами резиденції осіб, на користь яких здійснюються виплати, що набрали чинності.

Пунктом 160.5 ст.160 ПКУ, зокрема встановлено, що сума фрахту, що сплачується резидентом нерезиденту за договорами фрахту, оподатковується за ставкою 6 відсотків у джерела виплати таких доходів за рахунок цих доходів. При цьому: базою для оподаткування є базова ставка такого фрахту; особами, уповноваженими стягувати цей податок та вносити його до бюджету, є резидент, який виплачує такі доходи, незалежно від того, є він платником цього податку чи ні, а також є він суб'єктом спрощеного оподаткування чи ні.

Пунктом 103.9 ст.103 ПКУ було встановлено, що особа, яка виплачує доходи нерезидентові, зобов'язана у разі здійснення у звітному періоді (кварталі) виплат нерезидентам доходів із джерелом їх походження з України подавати контролюючому органу за своїм місцезнаходженням звіт про виплачені доходи, утримані та перераховані до бюджету податки на доходи нерезидентів у строки та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Під час перевірки згідно з Актом перевірки (а.с.48-50) щодо оподаткування у сфері зовнішньоекономічної діяльності встановлено, що СУТП «ОДЕСЬКІ ДРІЖДЖІ» («Замовник») укладено Договори про надання транспортно-експедиційних послуг від 27.09.2013 №01/13/UA з компанією-нерезидентом «IURICI» S.R.L. (г. Кишинев, Молдова), від 30.01.2014 №01/02/UA з компанією-нерезидентом «TANIUSA» S.R.L. (г. Кишинев, Молдова). Згідно з умовами договору від 27.09.2013 №01/13/UA та від 30.01.2014 №01/02/UA фірма «IURICI» S.R.L. (Республіка Молдова) - перевізник та фірма «TANIUSA» S.R.L. (Республіка Молдова) - перевізник виконує, або організує виконання посередницьких транспортно - експедиційних послуг по перевезенню вантажів автомобільним транспортом у міжнародному сполученні за плату та за рахунок Замовника.

Перевізник має право залучати для виконання договору третіх осіб, укладаючи з ними договори від свого імені, та є відповідальним за їх дії. Вартість, форма та строки оплати Замовником послуг перевезення, маршрут, строки виконання, кількість та вартість вантажу визначаються у Заявках на перевезення, що є невід'ємною частиною договору та оформлюються за згодою сторін. Оплата за надані послуги здійснюється Замовником на рахунок Перевізника на підставі інвойсу, акту виконаних робіт, CMR.

Протягом 2014 року по договору від 27.09.2013 №01/13/UA СУТП «ОДЕСЬКІ ДРІЖДЖІ» отримано послуг на загальну суму 8 792,70 дол. США (72 125,91 грн.), по договору від 30.01.2014 №01/02/UA на загальну суму 131 352,90 дол. США (1 227 543,47 грн.). СУТП «ОДЕСЬКІ ДРІЖДЖІ» здійснено перерахування коштів фірмі «IURICI» S.R.L. на загальну суму 86 564,10 дол. СІНА (еквівалент 725 748,52 грн.) фірмі «TANIUSA» S.R.L. на загальну суму 131 352,90 дол. СІНА, (еквівалент 1 505 146,33 грн.).

Перевіркою також встановлено, що фірми «IURICI» S.R.L. («Перевізник», Республіка Молдова) та «TANIUSA» S.R.L. («Перевізник», Республіка Молдова) для виконання своїх зобов'язань за договорами надання транспортно - експедиційних послуг, користувались послугами нерезидентів, які також є експедиторськими компаніями або безпосередньо перевізниками.

Згідно з актами виконаних робіт та CMR, наданими до перевірки, перевізниками («Виконавець») є фірми-нерезиденти: SC «STICI SRL» (Республіка Молдова); «ALDECO-PRIM» (Республіка Молдова); «DORU TRANS»S.R.L. (Республіка Молдова); «IALCISCOM» S.R.L. (Республіка Молдова); «SOLEI-TRANS» (Республіка Молдова).

Вказані обставини сторонами не оспорюються.

На думку перевіряючих позивачем на порушення вимог 160.2 ст.160, п.103.2 ст.103ПКУ (в редакції, що діяла до 01.01.2015 року) під час здійснення виплат нерезидентам доходів з джерелом їх походження з України не утримано та не сплачено податок на доходи нерезидента за ставкою 15%, в результаті чого занижено суму податку за 2014 рік у розмірі 334634грн.

Перевіряючими в Акті перевірки зазначено, що якщо нерезидент з метою виконання договору транспортного експедирування залучає до виконання третіх осіб, у тому числі нерезидентів, що надають послуги з фрахту, то компенсація таких виплат резидентом нерезиденту-експедитору не вважаються сумою фрахту, що сплачується резидентом нерезиденту за договорами фрахтування. Компенсація таких виплат відповідно до підпункту «й» п. 160.1 ст. 160 ПКУ, визначено, що будь-які доходи, отримані нерезидентом із джерелом їх походження з України, оподатковуються в порядку і за ставками, визначеними цією статтею є іншими доходами від провадження нерезидентом господарської діяльності на території України.

Також в Акті перевірки зазначено, що згідно з п.103.2, п. 103.3 ст.103 ПКУ особа (податковий агент) має право самостійно застосувати звільнення від оподаткування або зменшену ставку податку, передбачену відповідним міжнародним договором України, якщо такий нерезидент є бенефіціарним (фактичним) отримувачем (власником) доходу і є резидентом країни, з якою укладено міжнародний договір України. Застосування міжнародного договору України в частині звільнення від оподаткування або застосування пониженої ставки податку дозволяється тільки за умови надання нерезидентом особі (податковому агенту) документа, який підтверджує статус податкового резидента. Бенефіціарним (фактичним) отримувачем (власником) доходу для цілей застосування пониженої ставки податку вважається особа, що має право на отримання таких доходів. При цьому бенефіціарним (фактичним) отримувачем (власником) доходу не може бути юридична або фізична особа, навіть якщо така особа має право на отримання доходу, але є агентом, номінальним утримувачем (номінальним власником) або є тільки посередником щодо такого доходу.

Суд вважає, що Актом перевірки не доведено порушення позивачем вимог 160.2 ст.160, п.103.2 ст.103ПКУ (в редакції, що діяла до 01.01.2015 року) під час здійснення виплат нерезидентам доходів з джерелом їх походження з України щодо не утримання та не сплачення податку на доходи нерезидента за ставкою 15%, в результаті чого занижено суму податку за 2014 рік у розмірі 334634грн., відповідно є неправомірним та таким, що підлягає скасуванню податкове повідомлення-рішення №0 про збільшення грошового зобов'язання з податку на прибуток іноземних юридичних осіб на суму 575396,00грн. (за податковими зобов'язаннями 334634,00грн., за штрафними фінансовими санкціями 240762,00грн.

Пунктом 160.2 ст.160 ПКУ (в редакції, що діяла до 01.01.2015 року) було визначено, що резидент або постійно представництво нерезидента, що здійснюють на користь нерезидента або уповноваженої ним особи (крім постійного представництва нерезидента на території України) будь-яку виплату з доходу з джерелом його походження з України, отриманого таким нерезидентом від провадження господарської діяльності (у тому числі на рахунки нерезидента, що ведуться в національній валюті), крім доходів, зазначених у пунктах 160.3-160.7 цієї статті, зобов'язані утримувати податок з таких доходів, зазначених у п.160.1 цієї статті, за ставкою в розмірі 15 відсотків їх суми та за їх рахунок, який сплачується до бюджету під час такої виплати, якщо інше не передбачено положеннями міжнародних договорів України з країнами резиденції осіб, на користь яких здійснюються виплати, що набрали чинності.

Пунктом 160.5 ст.160 ПКУ, зокрема встановлено, що сума фрахту, що сплачується резидентом нерезиденту за договорами фрахту, оподатковується за ставкою 6 відсотків у джерела виплати таких доходів за рахунок цих доходів. При цьому: базою для оподаткування є базова ставка такого фрахту; особами, уповноваженими стягувати цей податок та вносити його до бюджету, є резидент, який виплачує такі доходи, незалежно від того, є він платником цього податку чи ні, а також є він суб'єктом спрощеного оподаткування чи ні.

Статтею 912 ЦКУ визначено, що за договором чартеру (фрахтування) одна сторона (фрахтівник) зобов'язується надати другій стороні (фрахтувальникові) за плату всю або частину місткості в одному чи кількох транспортних засобах на один або кілька рейсів для перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти або з іншою метою, якщо це не суперечить закону та іншим нормативно-правовим актам.

Тобто, фрахтування за своєю суттю є орендою відповідного транспортного засобу для здійснення перевезень.Порядок укладання та форма договору чартеру (фрахтування) встановлюються транспортними кодексами (статутами).

Водночас за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов'язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов'язаних із перевезенням вантажу (ст.929 ЦКУ).

Договором транспортного експедирування може бути встановлено обов'язок експедитора організувати перевезення вантажу транспортом і за маршрутом, обраним експедитором або клієнтом, зобов'язання експедитора укласти від свого імені або від імені клієнта договір з перевезення вантажу, забезпечити відправку й одержання вантажу, а також інші зобов'язання, пов'язані з перевезенням.

Законом України від 01.07.2004 року №1955-ІV «Про транспортно - експедиторську діяльність» визначено, що транспортно-експедиторська послуга - робота, що безпосередньо пов'язана з організацією та забезпеченням перевезень експортного, імпортного, транзитного або іншого вантажу за договором транспортного експедирування; експедитор (транспортний експедитор) - суб'єкт господарювання, який за дорученням клієнта та за його рахунок виконує або організовує виконання транспортно-експедиторських послуг, визначених договором транспортного експедирування.

Законом встановлено, що експедитори для виконання доручень клієнтів можуть укладати договори з перевізниками, портами, авіапідприємствами, судноплавними компаніями тощо, які є резидентами або нерезидентами України. Експедитори надають клієнтам послуги відповідно до вимог законодавства України та держав, територією яких транспортуються вантажі, згідно з переліком послуг, визначеним у правилах здійснення транспортно-експедиторської діяльності, а також інші послуги, визначені за домовленістю сторін у договорі транспортного експедирування. Статтею 8 Закону, зокрема, передбачено, що експедитори за дорученням клієнтів фрахтують національні, іноземні судна та залучають інші транспортні засоби і забезпечують їх подачу в порти, на залізничні станції, склади, термінали або інші об'єкти для своєчасного відправлення вантажів.

Істотними умовами договору транспортного експедирування є, зокрема, розмір плати експедитору. Платою експедитору вважаються кошти, сплачені клієнтом за належне виконання договору транспортного експедирування. До плати експедитора не включаються витрати експедитора на оплату послуг (робіт) інших осіб, залучених до виконання договору транспортного експедирування, на оплату зборів (обов'язкових платежів), що сплачуються при виконанні договору транспортного експедирування. Підтвердженням витрат експедитора є документи (рахунки, накладні тощо), видані суб'єктами господарювання, що залучалися до виконання договору транспортного експедирування, або органами влади.

Відповідно до положеньабз. «й» пп.141.4.1 п.141 ст.141 РКУ в діючій редакції не вважаються доходом, отриманим нерезидентом із джерелом їх походження з України, що оподатковуються в порядку і за ставками, визначеними п.141.4 ст.141 Кодексу, доходи у вигляді виручки або інших видів компенсації вартості товарів, виконаних робіт, наданих послуг, переданих, виконаних, наданих резиденту від такого нерезидента (постійного представництва), у тому числі вартості послуг із міжнародного зв'язку чи міжнародного інформаційного забезпечення. Тобто плата нерезиденту за надані резиденту транспортно-експедиційні послуги відповідно до договору транспортного експедирування не є об'єктом оподаткування.

Водночас пп.14.1.260 п.14.1 ст.14 Кодексу визначено, що винагорода (компенсація), що сплачується за договорами перевезення, найму або піднайму судна або транспортного засобу (їх частин) для перевезення вантажів та пасажирів морськими або повітряними суднами; перевезення вантажів залізничним або автомобільним транспортом. вважається фрахтом.

Відповідно до положень пп.14.1.12 п.14.1 ст.14 ПКУ базовою ставкою фрахту вважається сума фрахту, включаючи витрати з навантаження, розвантаження, перевантаження та складування (схову) товарів, збільшена на суму витрат за рейс судна або іншого транспортного засобу, сплачуваних (відшкодовуваних) фрахтувальником згідно з укладеним договором фрахтування.

Таким чином, якщо експедитор здійснює перевезення вантажу із використанням власного транспортного засобу, то послуги з перевезення розглядаються як фрахт, і у разі здійснення виплати винагороди за фрахтування експедитору-нерезиденту застосовуються положення міжнародних договорів для застосування звільнення від оподаткування або зменшеної ставки податку на прибуток.

Крім того, згідно із ч.ч.1,2 ст.19 Закону України «Про міжнародні договори» чинні міжнародні договори України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства і застосовуються у порядку, передбаченому для норм національного законодавства.

Пунктом 3.2 ст.3 ПКУ встановлено, що якщо міжнародним договором, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені Кодексом, застосовуються правила міжнародного договору.

При цьому відповідно до п.103.2 ст.103 Кодексу особа (податковий агент) має право самостійно застосувати звільнення від оподаткування або зменшену ставку податку, передбачену відповідним міжнародним договором України на час виплати доходу нерезиденту, якщо такий нерезидент є бенефіціарним (фактичним) отримувачем (власником) доходу і є резидентом країни, з якою укладено міжнародний договір України.

Пунктом 103.3. ст.103 Кодексувстановлено, що бенефіціарним (фактичним) отримувачем (власником) доходу для цілей застосування пониженої ставки податку згідно з правилами міжнародного договору України до дивідендів, процентів, роялті, винагород тощо нерезидента, отриманих із джерел в Україні, вважається особа, що має право на отримання таких доходів.

Відповідно до укладених договорів позивача з нерезидентами отримувачами винагород за надання транспортно-експедиційних послуг є вказані нерезиденти республіки Молдова.

Відповідачем не спростовані твердження позивача, що контракти з перевезення були похідними від укладених контрактів на купівлю меляси бурякової у цукрових заводів Молдови. Контракти були укладені та виконані на умовах FCА Молдова згідно правил ІНКОТЕРМС. Саме на виконання цих контрактів і було укладено договори на транспортування вантажу з заводів виробників меласи для СУТП «ОДЕСЬКІ ДРІЖДЖІ».

Підпунктом „а" підпункту 186.2.1 пункту 186.2 статті 186 Податкового кодексу України визначено, що місцем постачання послуг, що є допоміжними у транспортній діяльності: навантаження, розвантаження, перевантаження, складська обробка товарів та інші аналогічні види послуг є місце фактичного постачання послуг.

Таким чином, якщо послуги, що є допоміжними у транспортній діяльності: навантаження, розвантаження, перевантаження, складська обробка товарів та інші аналогічні види послуг надаються поза межами митної території України, то дані послуги не підлягають оподаткуванню податком прибуток іноземних юридичних осіб.

Умови FCА ІНКОТЕРМС згідно офіційних правил тлумачення торговельних термінів Міжнародної торгової палати означають FREE CARRIER (... named place) ФРАНКО-ПЕРЕВІЗНИК (... назва місця). Термін "франко-перевізник" означає, що продавець здійснює поставку товару, який пройшов митне очищення для експорту, шляхом передання призначеному покупцем перевізнику у названому місці.

Крім того, Конвенцією між Урядом України і Урядом Республіки Молдова про уникнення подвійного оподаткування доходів і майна та попередження податкових ухилень, яку ратифіковано Законом №134/96-ВР від 23.04.1996року, а саме ст.8 передбачено, прибутки, одержані резидентом Договірної Держави від експлуатації морських, річкових і повітряних суден, дорожніх транспортних засобів у міжнародних перевезеннях будуть оподатковуватись лише в цій Державі. Стаття 7 Конвенції вказує, що Прибуток підприємства Договірної Держави оподатковується тільки у цій Державі, якщо тільки це підприємство не здійснює підприємницької діяльності у другій договірній Державі через розташоване в ній постійне представництво. Якщо підприємство здійснює підприємницьку діяльність, як вказано вище, прибуток підприємства оподатковується в другій Державі, але тільки в тій частині, яка стосується цього постійного представництва.

Акт перевірки взагалі не містить посилань на наявність міжнародного договору - Конвенцією між Урядом України і Урядом Республіки Молдова про уникнення подвійного оподаткування доходів і майна та попередження податкових ухилень, яку ратифіковано Законом №134/96-ВР від 23.04.1996року, проте відповідно до ч.1 ст.9 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого: 1) суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України; 2) суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.

З урахуванням викладеного суд дійшов до висновку про необгрунтованність нарахування позивачу грошового зобов'язання по податку на прибуток у зв'язку з виплатою нерезидентам доходів із джерелом походження в Україні за надання транспортно-експедиторських послуг, оскільки в силу ст.71 КАС України податковим органом не доведено правомірності прийнятого податкового повідомлення-рішення від 06.04.2016 року №0.

В той же час висновки акту перевірки про порушення позивачем п.103.9 ст.103 ПКУ та застосування за це порушення штрафних санкцій на суму 340грн. згідно з податковим повідомленням рішенням від 06.04.2016 року № є правомірним з огляду на наступне.

Пунктом103.9 ст.103 ПКУ визначено, що особа, яка виплачує доходи нерезидентові, зобов'язана у разі здійснення у звітному періоді (кварталі) виплат нерезидентам доходів із джерелом їх походження з України подавати органу державної податкової служби за своїм місцезнаходженням (місцем проживання) звіт про виплачені доходи, утримані та перераховані до бюджету податки на доходи нерезидентів у строки та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної фінансової політики.

Відповідно до п.46.1 ст.46 ПКУ додатки до декларації є її невід'ємною частиною.

Згідно із ст.120 ПКУ неподання або несвоєчасне подання платником податків або іншими особами, зобов'язаними нараховувати та сплачувати податки, збори податкових декларацій (розрахунків) тягнуть за собою накладення штрафу.

Позивач не спростував висновків акту перевірки про ненадання ним вказаного звіту щодо виплат доходів нерезиденту.

Таким чином позовні вимоги про скасування податкового повідомлення-рішення від 06.04.2016 року № задоволенню не підлягають.

Відповідно до частини 3 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); добросовісно; розсудливо.

З урахуванням встановлених у судовому засіданні фактів, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до ч.3 ст.94 КАС України якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Суд вважає необхідним при розподілі судових витрат стягнути з Головного управління ДФС в Одеській області за рахунок бюджетних асигнувань судові витрати на користь позивача у сумі 8600,00грн. гривень

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 7, 8, 9, 11, 86, 128,159-164 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Адміністративний позов Спільного українсько - турецького підприємства «ОДЕСЬКІ ДРІЖДЖІ» у формі закритого акціонерного товариства до Головного управління ДФС в Одеській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС в Одеській області №0 від 06.04.2016 року про збільшення грошового зобов'язання з податку на прибуток іноземних юридичних осіб Спільному українсько - турецькому підприємству «ОДЕСЬКІ ДРІЖДЖІ» у формі закритого акціонерного товариства на суму 575396,00грн. (334634,00грн. за основним платежем, 240762,00грн. за штрафними (фінансовими) санкціями)

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з Головного управління ДФС в Одеській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь Спільного українсько - турецького підприємства «ОДЕСЬКІ ДРІЖДЖІ» у формі закритого акціонерного товариства судові витрати у сумі 8600,00грн. гривень

Постанову може бути оскаржено до Одеського апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги через Одеський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня отримання копії постанови у порядку ст.160,167,185-187 КАС України.

Суддя Катаєва Е.В.