Справа № 689/1284/16-а
Суддя: Біла Л.М.
Дата ухвалення: 2016-11-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 689/1284/16-а

Головуючий у 1-й інстанції: Мазурчак В.М.

Суддя-доповідач: Біла Л.М.

17 листопада 2016 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Білої Л.М.

суддів: Гонтарука В. М. Граб Л.С.

секретар судового засідання: Томашук А.В.,

за участю:

позивача: ОСОБА_2,

представника позивача: ОСОБА_3,

представників відповідача: Скиби В.С., Кушніра М.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Чернівецького прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України на постанову Ярмолинецького районного суду Хмельницької області від 22 серпня 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_6 до Чернівецького прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України про скасування постанови про адміністративне правопорушення,

В С Т А Н О В И В :

в липні 2016 року ОСОБА_6 звернувся до Ярмолинецького районного суду Хмельницької області з адміністративним позовом до Чернівецького прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України про скасування постанови про адміністративне правопорушення.

Постановою Ярмолинецького районного суду Хмельницької області від 22 серпня 2016 року адміністративний позов задоволено.

Не погодившись із прийнятим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нову постанову про відмову в задоволенні позову повністю. В апеляційній скарзі апелянт посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування всіх обставин справи, що призвело до неправильного її вирішення.

17 листопада 2016 року на адресу суду від представника відповідача надійшла заява (вх.13870/16) про долучення доказів.

Представники відповідача в судовому засіданні підтримали вимоги апеляційної скарги та просили суд їх задовольнити.

Позивач та представник позивача заперечували проти задоволення апеляційної скарги відповідача та просили суд відмовити в її задоволенні.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити, а постанову суду першої інстанції - скасувати, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 195 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено, що постановою начальника відділу по роботі з іноземцями та адміністративного провадження Чернівецького прикордонного загону від 13 березня 2014 року заборонено ОСОБА_2 в'їзд в Україну строком на 3 роки (а.с. 5).

В мотивувальній частині цієї постанови зазначено, що ОСОБА_2 25 січня 2013 року о 08 год. 00 хв. слідував з України в Республіку Молдова , пред'явив на паспортний контроль паспорт громадянина Республіки Молдова, виданий 02 квітня 2008 року № НОМЕР_1 з імміграційною карткою на його ім'я, в якій встановлено перевищення терміну перебування на території України терміном 1460 діб, тобто своїми діями даний громадянин вчинив адміністративне правопорушення, передбачене частиною другою статті 203 КУпАП. Відносно гр.. Республіки Молдова ОСОБА_2 було складено протокол про адміністративне правопорушення та у відповідності до ст.ст. 27, 33, 203, ч.2, 284, 285 КУпАП начальником відділу прикордонної служби «Кельменці» винесено постанову №006938 від 25.01.2013 року про накладення стягнення у вигляді штрафу 510 гривень.

Не погоджуючись з постановою відповідача від 25 січня 2013 року, позивач звернувся до суду з відповідним позовом про її оскарження.

Постановою Ярмолинецького районного суду Хмельницької області від 22 серпня 2016 року позов задоволено.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції по суті спору, виходячи з наступного.

У відповідності до статті 3 Закону України від 22.09.2011 № 3773-VI "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" (далі - Закон № 3773-VI) іноземці та особи без громадянства мають ті ж права і свободи та виконують ті ж обов'язки, що і громадяни України, якщо інше не передбачено Конституцією, цим та іншими законами України, а також міжнародними договорами України.

Іноземці та особи без громадянства відповідно до Закону України від 07.06.2001 № 2491-III "Про імміграцію" іммігрувати в Україну на постійне проживання (стаття 4 Закону № 3773-VI).

Згідно з частиною 1 статті 1 Закону № 2491-ІІІ імміграція - це прибуття в Україну чи залишення в Україні у встановленому законом порядку іноземців та осіб без громадянства на постійне проживання. Дозвіл на імміграцію - рішення спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань імміграції та підпорядкованих йому органів, що надає право іноземцям та особам без громадянства на імміграцію.

Згідно зі ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров'я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Також, ст. 12 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані вище права не можуть бути об'єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров'я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому Пакті.

Як слідує з матеріалів справи, ОСОБА_2 був притягнутий до адміністративної відповідальності через перевищення терміну перебування на території України терміном 1460 діб.

Суд апеляційної інстанції вважає, що вказані дії відповідача, щодо винесення постанови від 25.01.2013 року є правомірними та такими, що відповідають нормам чинного законодавства, з огляду на наступне.

Як слідує з матеріалів справи, представник відповідача протягом розгляду справи як в суді першої інстанції, так і в суді апеляційної інстанції намагався виконати свій обов'язок щодо доказування, передбачений ч.2 ст.71 КАС України, а саме щодо доведення правомірності прийняття свого рішення. В матеріалах справи наявні заяви щодо надсилання запитів до Головного центру обробку спеціальної інформації для вжиття заходів щодо виконання ухвали суду першої інстанції від 27.07.16 року, також акт комісійного знищення імміграційних карток за січень місяць 2013 року на відділі прикордонної служби "Кельменці" від 10.05.2013 року , з-поміж яких, як слідує з пояснень представників відповідача, було знищено і імміграційну картку ОСОБА_2; акт № 43/ 2608 від 14.03.16 на знищення матеріалів адміністративних справ, складених військовослужбовцями Чернівецького прикордонного загону в період з 01.01.2013 року по 28.02.2013 року, серед яких містилась і адміністративна справа про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2

Суд апеляційної інстанції враховує також і ту обставину, що у ОСОБА_2 наявні два паспорти (внутрішній паспорт та паспорт громадянина Республіки Молдова), про що не заперечував і сам ОСОБА_2

Як вбачається з матеріалів справи, а саме відповідно до даних бази Державної прикордонної служби України "Ризик" громадянин Республіки Молдова ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, 25.01.2013 року перетнув Державний кордон на виїзд з території України в Республіку Молдова в міжнародному пункті пропуску для автомобільного сполучення "Росошани" по загальногромадянському паспорту серії А 27119739.

Під час оформлення перетину кордону, було встановлено, що він перевищив термін перебування на території України терміном 1460 діб, у зв'язку з чим він і був притягнений до адміністративної відповідальності.

Згідно п.п.2, п.1 статті 12 Закону України "Про прикордонний контроль" відмітка про перетинання державного кордону проставляється в імміграційних картках іноземців, осіб без громадянства, якщо в їх паспортних документах не передбачено сторінок для відміток про перетинання державного кордону.

Порядок внесення відомостей про осіб, які перетнули державний кордон, передбачений наказом Адміністрації Державної прикордонної служби України від 25.06.2007 року № 472 "Про затвердження Положення про базу даних "Відомості про осіб, які перетнули державний кордон України" , зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 05.07.2007 року № 765/14032. Зокрема пунктом 10 Положення передбачено, що уведення інформації до Бази даних осіб здійснюється посадовими особами підрозділів органів охорони державного кордону Державної прикордонної служби України, які в установленому порядку призначені і несуть службу в прикордонному наряді "Перевірка документів" із зазначенням реквізитів, перелік яких додається".

Пунктом 14 Положення передбачено, що Відомості про особу вводяться до Бази даних осіб посадовими особами із документів громадян України на право виїзду з України і в'їзду в Україну, паспорта громадян України та паспортних документів іноземців та осіб без громадянства із застосуванням приладів для автоматичного зчитування машинозчитувальної зони паспортних документів (паспортрідерів), у тому числі і з електронних чіпів, що містять інформацію про власника, зокрема й інформацію про його біометричні дані, а в разі відсутності таких приладів чи даних у машинозчитувальній зоні - уручну. Пунктом 18 передбачено, що "За введення недостовірної інформації до Бази даних осіб або несанкціоноване внесення змін до неї посадові особи несуть відповідальність згідно із законодавством".

В судовому засіданні представники відповідача надали ряд доказів, а саме лист "Черновецкого пограничного отряда" від 25.10.2016 року, який адресований "Пограничному представителю на участке регионального управления "Nord" государственной границы Республики Молдова полковнику ОСОБА_8." щодо надання підтвердження (чи спростування) перетину державного кордону 25.01.2013 року з України в Республіку Молдова, в пункті пропуску "Росошани" громадянином ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2.

28.10.2016 року "Пограничным представителем на участке регионального управления "Nord" государственной границы Республики Молдова полковником ОСОБА_8." був наданий лист-підтвердження щодо запитуваної вище інформації.

Крім того, надано виписку з пошукової бази відповідача про перетин державного кордону 25.01.2013 року з України в Республіку Молдова, в пункті пропуску "Росошани" громадянином ОСОБА_2 Дані докази позивачем в судовому засіданні не спростовані.

Отже, з сукупного аналізу наданих представниками відповідача доказів слідує, що позивач перетнув державний кордон року по загальногромадянському паспорту громадянина Республіки Молдова, йому було видано імміграційну картку. У відповідності до п.4.3, п. 4.4 "Положення про імміграційну картку", року затвердженого наказом Адміністрації Державної прикордонної служби України від 15.12.2011 року "Про затвердження Положення про імміграційну картку" заповнені частини "Прибуття", "Вибуття", імміграційних карток зберігаються у відділах прикордонної служби до трьох місяців з дня їх заповнення та в подальшому термін зберігання яких закінчився, знищуються, що в свою чергу підтверджує відсутність даних документів у відповідача, і як наслідок в матеріалах даної адміністративної справи.

Позивач та представник позивача ні в суді першої інстанції, ані в суді апеляційної інстанції будь-яких належних доказів, які свідчили про наявність порушень з боку відповідача при прийнятті оскаржуваного рішення не надали, що в свою чергу свідчить про необґрунтованість заявлених позовних вимог.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції неповно з'ясував обставини у справі, що призвело до неправильного вирішення справи по суті заявлених позовних вимог, а тому оскаржувана постанова підлягає скасуванню, з прийняттям нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Щодо вимоги апелянта про повернення судового збору за подання апеляційної скарги, колегія суддів зазначає наступне.

Частинами 1, 2 статті 87 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Питання розподілу судових витрат передбачено положеннями статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України.

Згідно частини 2 статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони - суб'єкта владних повноважень, суд присуджує з іншої сторони всі здійснені нею документально підтвердженні судові витрати, пов'язані із залученням свідків та проведенням судових експертиз.

Відповідачу не мають компенсуватися витрати на правову допомогу, витрати, пов'язані із прибуттям до суду, та інші судові витрати, крім зазначених вище витрат на доказування, оскільки суб'єкт владних повноважень повинен нести усі ризики, пов'язані з прийняттям ним рішень, вчиненням дій чи допущенням бездіяльності, у тому числі необхідність відстоювати правомірність своєї поведінки в адміністративному суді. Такі обмеження у можливостях суб'єкта владних повноважень свідчать про загальну спрямованість адміністративного судочинства на захист прав, свобод та інтересів фізичних та юридичних осіб у спірних правовідносинах із владою.

Отже, вказана норма передбачає відшкодування суб'єкту владних повноважень документально підтверджених витрат, пов'язаних лише з залученням свідків та проведенням експертизи та не передбачає відшкодування відповідачу інших судових витрат.

Оскільки відповідач просить стягнути на свою користь з ОСОБА_6 судовий збір сплачений за подання апеляційної скарги, тому підстави для задоволення даної вимоги відсутні.

Згідно зі ст. 202 КАС України підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 212, 254 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу Чернівецького прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України задовольнити повністю.

Постанову Ярмолинецького районного суду Хмельницької області від 22 серпня 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_6 до Чернівецького прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України про скасування постанови про адміністративне правопорушення скасувати.

Прийняти нову постанову, якою в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_6 до Чернівецького прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України про скасування постанови про адміністративне правопорушення відмовити.

Постанова суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст. 212 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 21 листопада 2016 року.

Головуючий Біла Л.М.

Судді Гонтарук В. М. Граб Л.С.