Справа № 337/3268/16-а
Суддя: Кучерук І. Г.
Дата ухвалення: 2016-11-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2а/337/148/2016 року
Справа № 337/3268/16-а
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 листопада 2016 року Хортицький районний суд міста Запоріжжя

в складі: головуючого судді Кучерук І.Г.

з участю секретаря Гончар В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Хортицького районного суду в м. Запоріжжя справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до інспектора роти №1 батальйону №3 УПП в м. Запоріжжя ДПП Зікун Андрія Юрійовича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом у якому вказав, що 16.08.2016 року приблизно о 16 годин він рухався на автомобілі НОМЕР_1 по вул. Гудименко в сторону вул. Задніпровській. Їхав зі швидкістю приблизно 30 км/год. Приблизно о 16 год. 41 хв. проїжджав біля буд. 14, по цій вулиці побачив що на дорозі були встановлені пристрої для примусового зниження швидкості транспортних засобів. Ніяких інших знаків на цій ділянці дорозі встановлено не було. Зупинився на цих пристроях щоб зайти в магазин. Коли вийшов з магазину то побачив біля своєї машини поліцейських які повідомили, що він скоїв адміністративне правопорушення, а саме, порушив вимогу п.15.10(а) Правил дорожнього руху, зупинившись там, де стоянка транспортних засобів заборонена, а саме на пристроях для примусового зниження швидкості транспортних засобів. Почав доводити їм що в Правилах дорожнього руху відсутня заборона стоянки автомобіля на пристроях для примусового зниження швидкості транспортних засобів. Проте доводи ніяк не вплинули на поліцейського і він склав протокол ДР № 149168 про нібито порушення вимог ПДД п.п.15.10(а) Стоянка забороняється у місцях, де заборонена зупинка. Вважає себе невинуватим в інкримінованому правопорушенні оскільки ніяких пунктів ПДД не порушував. Правила дорожнього руху не забороняють стоянку на пристроях для примусового зниження швидкості транспортних засобів. Просить суд скасувати постанову про накладання адміністративного стягнення по справі про адміністративне Правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія ДР № 149168 складену інспектором 1 роти 3 батальйону УПП у м. Запоріжжя ДПП ст. сержантом поліції Зікун Андрієм Юрійовичем.

У судовому засіданні позивач підтримав свої вимоги просив їх задовольнити, суду пояснив, що 16.08.2016 року він зупинився по вул. Гудименка у м. Запоріжжя, знаків які б забороняли зупинку не було, пішов до магазину, а коли повернувся то поліцейські виписали постанову мотивуючи тим, що він порушив ПДР. Зупинку він здійснив на пристроях для примусового зниження швидкості транспортних засобів, ніякої розмітки на дорозі не було.

Відповідач Зікун А.Ю. у судовому засіданні просив у позові відмовити, пояснив, що під час патрулювання було встановлено, що автомобіль НОМЕР_1 здійснив зупинку на пристроях для примусового зниження швидкості транспортних засобів, та іншим транспортним засобам необхідно було виїжджати на зустрічну смугу руху, щоб об'їхати автомобіль «MERSEDES». Позивач порушив вимоги пунктів 15.9Д та 15.10А Правил. Також вказав, що на дорозі до, та після пристроїв для примусового зниження швидкості транспортних засобів, наявна розмітка 1.1(суцільна лінія).

Дослідивши матеріали справи, надані документи, відеозапис, вислухавши пояснення сторін, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 14 Закону України «Про дорожній рух» Учасниками дорожнього руху є особи, які використовують автомобільні дороги, вулиці, залізничні переїзди або інші місця, призначені для пересування людей та перевезення вантажів за допомогою транспортних засобів. До учасників дорожнього руху належать водії та пасажири транспортних засобів, пішоходи, велосипедисти, погоничі тварин. Учасники дорожнього руху зобов'язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху; виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Відповідно до ст. 53 Закону України «Про дорожній рух», юридичні та фізичні особи, винні в порушенні законодавства про дорожній рух, відповідних правил, нормативів і стандартів, несуть відповідальність згідно з законодавством України.

Судом встановлено, що 16.08.2016 року поліцейським роти №1 батальйону №3 УПП в м. Запоріжжя ДПП Зікун А.Ю. було складено постанову серії ДР №149168 про адміністративне правопорушення, згідно до якої 16.08.2016 року о 16-48 годин ОСОБА_1 керуючи транспортним засобом «MERSEDES BENZ SPRINTER» держаний номер НОМЕР_1 у м. Запоріжжя по вул. Гудименка, 14 здійснив зупинку у місці де зупинка заборонена, чим порушив п. 15.10 «а» ПДР.

Дії ОСОБА_1 були кваліфіковані за ст. 122 ч.1 КУпАП та позивач був підданий адміністративному штрафу у розмірі 255 грн.

Відповідно до ст. 69,70 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів. Докази суду надають особи, які беруть участь у справі. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Відповідно до п. 15.10 ПДР України, стоянка забороняється: a) у місцях, де заборонена зупинка.

Відповідно до п. 15.09 ПДР України, зупинка забороняється: д) у місцях, де відстань між суцільною лінією розмітки, розділювальною смугою чи протилежним краєм проїзної частини і транспортним засобом, що зупинився, менше 3 м.

У якості доказу відповідачем суду надано відеофіксація правопорушення, яка оглянута у присутності сторін. З запису відео фіксації вбачається, що автомобіль позивача знаходився та стояв у м. Запоріжжя по вул. Гудименка, 14 саме на проїзній частині між пристроїв для примусового зниження швидкості транспортних засобів. Також з відео фіксації вбачається, що до, та після пристроїв для примусового зниження швидкості транспортних засобів, наявна розмітка 1.1(суцільна лінія), і транспортні засоби вимушені для об'їзду автомобіля позивача, виїжджати на зустрічну смугу руху перетинаючи суцільну лінію розмітки. При вимірювані відстані, поліцейськими встановлено, що відстань між суцільною лінією розмітки і транспортним засобом позивача, що стояв, менше ніж три метри.

Жодних переконливих підстав своєї невинуватості позивач не надав, всі його позовні вимоги зводяться до висвітлення порушень норм процесуального права з боку поліцейського, що в судовому засіданні не було встановлено. З огляду на не представлення позивачем доказів, які спростовують обставини, викладені поліцейським в постанові про притягнення до адміністративної відповідальності, судом розцінюються не обґрунтованими доводи позивача щодо відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 122 КУпАП.

Суд вважає правомірними, обґрунтованими та законними дії поліцейського по складенню постанови за порушення по ознакам ст. 122 ч.1 КУпАП.

Суд вважає, що поліцейський діяв у межах своїх повноважень при складанні постанови, та накладенні адміністративного штрафу та у межах санкції передбаченої ст. 122 ч.1 КУпАП.

Відповідно до ч.1 ст. 17 Закону України «про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод і практику Європейського суду з прав людини як джерело права. У рішенні ухваленому 29.06.2007 року у справі «ОГаллоран та Франціс проти Сполученого Королівства», Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати, постановив, що будь яка особа яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є такими, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодилися нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов'язки у правовому полі.

На думку суду, підстави незгоди з притягненням до адміністративної відповідальності, висунуті позивачем, свідчать про спробу позивача уникнути відповідальності за вчинене правопорушення, та не приймаються судом до уваги. Таким чином суд вважає, що законних підстав задоволення адміністративного позову немає.

Відповідно до ст. 171-2 КАС України рішення місцевого загального суду як адміністративного суду у справах з приводу рішень дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності є остаточним і оскарженню не підлягає.

Рішенням Конституційного Суду України від 08.04.2015 року, визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення частини другої статті 171-2 Кодексу адміністративного судочинства України. Положення частини другої ст. 171-2 Кодексу адміністративного судочинства України, визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення. Рішення Конституційного Суду України є обов'язковим до виконання на території України, остаточним і не може бути оскаржене.

Керуючись Рішенням Конституційного Суду України від 08.04.2015 року, ст. 2, 6, 8, 9, 11, 69, 71, 72, 104, 159, 160, 163, 171-2 КАС України, ст. 122 ч.1, 283, 284, 285 КУпАП, ст. 14, 53 Закону України «Про дорожній рух», суд

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення серії ДР №149168 від 16.08.2016 року - відмовити.

Судові втрати покласти на рахунок держави.

Постанова може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів через Хортицький районний суд м. Запоріжжя.

Суддя:

Повний текст постанови виготовлений 18.11.2016 року.

Суддя: