Справа № 820/4816/16
Суддя: Зінченко А.В.
Дата ухвалення: 2016-11-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

10 листопада 2016 р. № 820/4816/16

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді - Зінченка А.В.

При секретарі - Абоян І.І.

За участі:

Представника позивача - Паркулаба А.В.

представника відповідача - Шульги В.Т.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Європейський фонд розвитку» до Південної об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Харківській області про скасування податкового повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач, товариство з обмеженою відповідальністю «Європейський фонд розвитку», звернувся до суду з позовом до Нововодолазької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Харківській області, в якому просить суд скасувати податкове повідомлення-рішення Нововодолазької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Харківській області № від 27.04.2016 про зменшення суми податкового зобов'язання з податку на додану вартість на 2059202 грн., зменшення суми податкового кредиту на 1960031 грн.

Позивач вважає, що зазначене податкове повідомлення-рішення є неправомірним, необґрунтованим, безпідставним через відсутність доказів порушення позивачем податкового законодавства, а тому просить скасувати його в повному обсязі.

До початку розгляду справи по суті позивач подав клопотання про заміну первісного відповідача у зв'язку з його реорганізацією на Південну об'єднану Державну податкову інспекцію Головного управління ДФС у Харківській області, яка є правонаступником Нововодолазької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Харківській області. Клопотання було задоволено.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги в повному обсязі, просив суд їх задовольнити, з посиланням на обставини, викладені в позовній заяві і додаткових поясненнях.

Представник відповідача в судове засідання прибув, проти задоволення позовних вимог заперечував, посилаючись на обставини, викладені в письмових запереченнях, та просив суд у задоволенні позову відмовити.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, встановив наступне.

З матеріалів справи вбачається, що головним державним ревізором інспектором відділу аудиту Нововодолазької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Харківській області (правонаступником якої є Південна ОДПІ Головного управління ДФС у Харківській області) Лашиною О.В. проведено позапланову документальну невиїзну перевірку ТОВ «Європейський фонд розвитку», код за , з питань правомірності відображення в податковому обліку проведених взаємовідносин з ПСП «Огульчанське», код 30486854, за березень-квітень 2015 року та подальшого ланцюга постачання.

Результати перевірки оформлені актом №206/20-20-14-08/24271057 від 13.04.2016 року, яким встановлені порушення позивачем вимог діючого законодавства України, а саме: п. 185.1 ст. 185, п. 187.1 ст. 187 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року №2755-IV (зі змінами та доповненнями), в результаті чого підприємством завищено суму податкових зобов'язань з ПДВ в розмірі 2059202 грн., в тому числі за березень 2015 року в сумі 1864200 грн. в частині взаємовідносин з ТОВ «Фідленс-Україна», код - 36426518, за квітень 2015 ркоу в сумі 195002 грн. в частині взаємовідносин з ТОВ «Кернел-трейд», код - 31454383; п. 198.1, п. 198.2, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року №2755-IV (зі змінами та доповненнями), в результаті чого підприємством завищено суму податкового кредиту по ПДВ в розмірі 1960031 грн. по взаємовідносинам з ПСП «Огульчанське», код - 30486854, в тому числі за березень 2015 року - 1773600 грн., за квітень 2015 року - 186431 грн.

На підставі висновків акту перевірки №206/20-20-14-08/24271057 від 13.04.2016 року відповідачем винесено податкове повідомлення-рішення № від 27.04.2016, яким: зменшено суму податкового зобов'язання з податку на додану вартість на 2059202 грн., зменшено суму податкового кредиту на 1960031 грн.

Позивач, не погоджуючись із висновками вказаного акту перевірки, звернувся зі скаргою до Головного управління ДФС у Харківській області ОДПІ, рішенням якого в задоволенні скарги було відмовлено (рішення №3540/10/20-40-10-01-14 від 21.06.2016р.). Позивач звернувся з скаргою на податкове повідомлення-рішення та рішення Головного управління ДФС у Харківській області до Державної фіскальної служби України, рішенням Державної фіскальної служби України №18584/6199-99-11-01-02-28 від 29.08.2016 в задоволенні скарги було відмовлено.

Перевіряючи юридичну та фактичну обґрунтованість вказаних висновків відповідача і винесеного на підставі таких висновків спірного правового акту індивідуальної дії на відповідність вимогам ч. 3 ст. 2 КАС України, суд виходить з наступного.

Статтею 1 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні визначено, що первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до статті 9 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Оскільки, згідно зі статтею 1 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства, то визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

При цьому, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції.

Вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків (як обов'язкова ознака господарської операції) кореспондується з нормами ПК України.

Приписами підпункту 14.1.181 статті 14 Податкового кодексу України встановлено, що податковий кредит - це сума, на яку платник податку має право зменшити податкове зобов'язання звітного періоду, визначена згідно з цим законом.

Відповідно до підпункту 14.1.156 статті 14 Податкового кодексу України, податкове зобов'язання - сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк).

Порядок формування податкового кредиту передбачений статтею 198 Податкового кодексу України.

Відповідно до пункту 198.1 статті 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Пунктом 198.2 статті 198 визначено, що датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше:- дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг;- дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Також, відповідно до пункту 198.3 статті 198 Податкового кодексу України, - податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Відповідно до пункту 198.6. статті 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу).

Відповідно до частини 1 статті 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Статтею 639 ЦК України встановлено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Відповідно до частини 7 статті 179 Господарського кодексу України господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів. Згідно частини 1 статті 181 ГК України допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Згідно пункту 201.1 статті 201 Податкового кодексу України платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою податкову накладну. Згідно пункту 201.4 статті 201 Податкового кодексу України податкова накладна виписується у двох примірниках у день виникнення податкових зобов'язань продавця. Оригінал податкової накладної видається покупцю, копія залишається у продавця товарів/послуг.

З огляду на пункт 201.8. статті 201 Податкового кодексу України вбачається, що право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку в порядку, передбаченому статтею 183 цього Кодексу.

Пунктом 201.10 статті 201 вищевказаного кодексу податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Як вбачається з матеріалів справи, договірні правовідносини між ТОВ «Європейський фонд розвитку» та його контрагентом-постачальником ПСП «Огульчанське», а також контрагентами-покупцями ТОВ «Фідленс - Україна» та ТОВ «Кернел - Трейд» оформлені належним чином, згідно вимог податкового законодавства.

Суд вважає за необхідне вказати, що належними та допустимими в розумінні статті 124 Конституції України, статті 70 Кодексу адміністративного судочинства України доказами факту вчинення платником податків нікчемного правочину або факту відображення в обліку показників господарських операцій, які в дійсності не відбулись, можуть бути або обвинувальний вирок суду по кримінальному провадженню, або рішення суду у справі про стягнення одержаного за нікчемним правочином, або рішення суду про визнання правочину недійсним.

Разом з тим, під час розгляду справи відповідачем не подано до суду жодних доказів відкриття кримінальних проваджень відносно посадових (службових) осіб платника податків або за викладеними в акті фактами діяльності платника податків, наявності обвинувального вироку суду, рішення суду про стягнення одержаного за нікчемним правочином, наявності рішення суду про визнання правочину недійсним.

Щодо посилань податкової інспекції в акті перевірки на показання директора ПСП «Огульчанське» в рамках допиту в кримінальному провадженні №0000016 від 08.08.2014, суд вказує на наступне.

Показання директора ПСП «Огульчанське», які зазначені у протоколі допиту, є одним з джерел доказів у кримінальному проваджені, яке не має наперед встановленої сили та підлягає дослідженню і оцінці судом у сукупності з іншими доказами.

Позивачем була надана нотаріально завірена заява ОСОБА_4, в якій ОСОБА_4 заявив, що пояснення, дані ним на допиті в рамках кримінального провадження №0000016 від 08.08.2014, відображені в протоколі допиту, були дані за відсутності адвоката, всупереч його волі та під тиском, у зв'язку з чим ОСОБА_4 просить вважати протокол допиту недійним.

Таким чином, протокол допиту директора ПСП «Огульчанське», без дослідження наявних первинних документів, в тому числі без проведення відповідних експертиз, сам по собі не може бути необхідною та достатньою підставою для висновку про відсутність факту реальності господарських операцій з постачання товарів між ПСП «Огульчанське» та ТОВ «Європейський фонд розвитку» та далі по ланцюгу постачання.

Наведені в Акті перевірки дані щодо третіх осіб не є належним та допустимим обґрунтування висновків про порушення податкового законодавства з боку ТОВ «Європейський фонд розвитку», оскільки вони свідчать про можливі порушення, допущені третіми особами, та не підтверджують наявність порушень при веденні податкового обліку або нереальність господарських операцій між ТОВ «Європейський фонд розвитку» та його контрагентами.

Верховний Суд України у своєму рішенні від 31.01.2011 р. по справі №21-47а10, зазначив, що якщо контрагент не виконав свого зобов'язання щодо сплати податку до бюджету, то це тягне відповідальність та негативні наслідки саме для цієї особи. Зазначені обставини не є підставою для позбавлення платника податку права на відшкодування ПДВ у випадку, коли останній виконав усі передбачені законом умови, стосовно отримання такого відшкодування та має необхідні документальні підтвердження розміру свого податкового Кредиту.

Така позиція підтверджується і практикою Європейського суду з прав людини. Так, відповідно п. 57 Рішення Європейського суду з прав людини по справі «Булвес» АД проти Болгарії від 22.01.09 р. судом було зазначено, що оскільки компанія-заявник у повному обсязі та вчасно виконала обов'язки з дотримання встановлених Державою-членом Конвенції норм стосовно ПДВ та не мала засобів для забезпечення виконання податкових зобов'язань постачальником і не знала про невиконання останнім своїх обов'язків, вона могла правомірно очікувати отримання вигоди від застосування одного із основних правил системи оподаткування ПДВ, а саме від визнання права на податковий кредит щодо суми ПДВ, яка була сплачена постачальнику. Більше того, лише після подачі декларації із віднесенням відповідних сум до складу податкового кредиту та проведення податковими органами зустрічної перевірки постачальника могло бути встановлено, чи виконав постачальник свій обов'язок подання звітності з ПДВ у повному обсязі. Відповідачем не доведено обізнаності позивача щодо недобросовісного декларування своїх зобов'язань його контрагентами. Отже, позивач не може нести наслідків невиконання постачальником його зобов'язань зі сплати податку. Такі вимоги, на думку Європейського суду з прав людини, є надмірним тягарем для платника податку, що порушує справедливий баланс, який повинен підтримуватись між вимогами суспільного інтересу та вимогами захисту прав власності.

Також в рішенні Європейського суду з прав людини від 09.01.2007 року по справі "Інтерсплав проти України" було констатовано, що якщо державні органи мають інформацію про зловживання в системі оподаткування конкретною компанією, вони повинні застосовувати відповідні заходи саме до цього суб'єкта, а не розповсюджувати негативні наслідки на інших осіб при відсутності зловживання з їх боку.

Нереальність господарських операцій з придбання товарів (робіт, послуг) має підтверджуватися належними, допустимими та достатніми доказами і не може ґрунтуватися на припущеннях, зокрема, обумовлюватись лише порушеннями контрагентами постачальника вимог законодавства при веденні фінансово-господарської діяльності.

Частиною 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ст. 11, 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У відповідності до ч.2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

При зазначених обставинах, суд вважає вимоги позивача такими, що підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 9, 11, 71, 94, 159, 160 163, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов товариства з обмеженою відповідальністю «Європейський фонд розвитку» до Південної об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Харківській області про скасування податкового повідомлення-рішення - задовольнити.

Скасувати податкове повідомлення-рішення Нововодолазької ОДПІ ГУ ДФС у Харківській області № від 27.04.2016 р.

Стягнути з Південної об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Харківській області (код 39856317) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Європейський фонд розвитку» (код 24271057) сплачений судовий збір у розмірі 1378 (одну тисячу триста сімдесят вісім) грн. 00 коп.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанову у повному обсязі складено 21 листопада 2016 року.

Суддя А.В. Зінченко