Справа № 804/317/16
Суддя: Степаненко Вячеслав Віталійович
Дата ухвалення: 2016-06-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09 червня 2016 р. Справа № 804/317/16
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіОСОБА_1
при секретаріОСОБА_2
представника позивача представника відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_4
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпропетровську адміністративну справу за адміністративним позовом публічного акціонерного товариства «Дніпровський металургійний комбінат ім. Ф. Е. Дзержинського» до Дніпропетровської митниці ДФС про скасування рішень,-
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивачем для митного оформлення товару була визначена митна вартість за основним методом - за ціною договору, на підтвердження чого надано митну декларацію з усіма необхідними документами, проте митницею безпідставно прийнято рішення про коригування митної вартості товарів та надано картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення.
У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги та просив задовольнити позов у повному обсязі.
Відповідач позов не визнав, надав до суду письмові заперечення, зазначивши, що у звязку з не підтвердженням позивачем заявлених відомостей про митну вартість товарів, відповідач дійшов висновку про відсутність підстав для застосування першого методу визначення митної вартості. При цьому посадовою особою відповідача було прийнято рішення про коригування заявленої митної вартості, відповідно до якого митну вартість скориговано із застосуванням другорядного методу, відмовлено позивачу в митному оформленні та надано картку відмови. Представник відповідача просив відмовити у задоволенні адміністративного позову.
Заслухавши пояснення сторін, розглянувши наявні документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.
29 квітня 2015 року між публічним акціонерним товариством «Дніпровський металургійний комбінат ім. Ф.Е. Дзержинського» (покупець) та товариством з обмеженою відповідальністю «Русская горно-металлургическая компания» (продавець) укладено зовнішньоекономічний контракт купівлі-продажу №15-0835-12, за умовами якого продавець зобов'язався здійснити поставку товару покупцю, а покупець зобов'язався прийняти та оплатити товар на умовах, зазначених у додатках до контракту.
Згідно Додатку № 6 від 26.06.2015 року до контракту №15-0835-12 від 29 квітня 2015 року продавець зобов'язався поставити залізорудний концентрат у кількості - 70 000 тон за ціною 2192,80 рублів РФ за одну тону, на умовах поставки: СРТ - станція Дніпродзержинськ, Придніпровської залізниці (Інкотермс -2010).
13липня 2015 року позивач звернувся до Дніпропетровської митниці ДФС із митною декларацією №110010000/2015/021508 для митного оформлення товару: «концентрат залізорудний агломераційний». Митна вартість товару була заявлена позивачем за ціною договору (основний метод) відповідно до статті 58 Митного кодексу України, а саме: 2200,09 RU за тону.
Посадовою особою Дніпропетровської митниці ДФС здійснено контроль наявності в підтверджуючих документах усіх відомостей в кількісному виразі, використаних при обчисленні митної вартості, в результаті якого встановлено, що документи, які підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості, містять розбіжності, у звязку з чим декларанта повідомлено про можливість (відповідно до частини 6 статті 53 Митного кодексу України) подати будь-які інші наявні у нього документи для підтвердження заявленої ним митної вартості товару.
Листом від 13.07.2015 року №062Д/1812 декларантом проінформовано митницю про неможливість надання додаткових документів, зазначених у вимогах митного органу, в термін, визначений пунктом 3 статті 53 Митного кодексу України, та повідомлено, що зазначені документи будуть надані в установлений законом термін відповідно пункту 8 статті 55 Митного кодексу України.
Позивач не погодився з прийнятим рішенням, але у зв'язку з нагальною потребою у поставленій продукції оформив нову ВМД № 110010000/2015/021541 від 15.07.2015 року з коригованою ціною товару.
Надалі позивач звертався до митниці зі зверненням та просив розглянути питання стосовно відкликання рішення про коригування митної вартості № 110010000/2015/600414/1 від 13.07.2015 року, проте відповіддю № 2290/10/04-50-25-02 від 02.10.2015 року було повідомлено про залишення чинним рішення про коригування митної вартості.
Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.
Митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари (стаття 49 Митного кодексу України).
Згідно частини 1 статті 51 Митного кодексу України митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.
Відповідно до положень статті 52 Митного кодексу України декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товарів, зобов'язані подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об'єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню.
В силу приписів частини 4, 5 статті 58 Митного кодексу України митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті.
Ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов'язаних із продавцем осіб для виконання зобов'язань продавця.
У відповідності до статті 57 Митного кодексу України основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції). Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.
В силу статті 53 Митного кодексу України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення. Документами, які підтверджують митну вартість товарів, зокрема, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах пятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є обєктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.
Згідно частини 6 статті 53 Митного кодексу України декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої ними митної вартості товару.
Відповідно до частини 5 статті 53 Митного кодексу України забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.
Викладене свідчить, що нормами Митного кодексу України передбачено вичерпний перелік документів, що подається декларантом митному органу для підтвердження заявленої митної вартості товарів та обраного методу її визначення.
В частині 3 статті 53 Митного кодексу України закріплено, що в разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобовязані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, повязаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, повязаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.
При чому частиною 5 статті 53 Митного кодексу України забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.
Нормами статті 54 Митного кодексу України визначено, що контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості. Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу. За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.
Статтею 58 Митного кодексу України передбачено, що метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, застосовується у разі, якщо щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів. Метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов'язковою при її обчисленні. У разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи.
Відповідно до частини 6 статті 54 Митного кодексу України підставою для відмови у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю є виключно наявність обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/ або недостовірні відомості про митну вартість товарів.
Таким чином, митний орган при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості зобов'язаний перевірити складові числового значення митної вартості, правильність розрахунку, здійсненого декларантом, упевнитись в достовірності та точності заяв, документів чи розрахунків, поданих декларантом, а також відсутності обмежень для визначення митної вартості за ціною договору, наведених у статті 58 Митного кодексу України.
При цьому відповідач зобов'язав декларанта протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи, зокрема, договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов'язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається.
В той час як судом встановлено, що умовами зовнішньоекономічного контракту №15-0835-12 від 29.04.2015 року не визначено обов'язку продавця надавати позивачу договори (угоди, контракти) з третіми особами. Проте позивач звернувся до продавця з проханням про надання таких документів, однак у відповідь отримав лист від продавця №286 від 07.07.2015 року, згідно якого продавець не має можливості надати договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов'язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, у зв'язку з тим, що це конфіденційна інформація.
Щодо витребування митним органом рахунків про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом), суд зазначає, що умовами зовнішньоекономічного контракту №15-0835-12 від 29.04.2015 року не визначено обов'язку здійснення платежів третім особам на користь продавця. Листом № 286 від 07.07.2015 року продавець повідомив позивача, що не має можливості надати такі документи.
З приводу вимоги відповідача надати рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов'язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту), суд зазначає, що умовами зовнішньоекономічного контракту №15-0835-12 від 29.04.2015 року обов'язок сплати комісійних, посередницьких послуг, пов'язаних із виконанням умов цього контракту, не визначено. Також контрактом не визначено порядку нарахування, виставлення та здійснення сплати комісійних, посередницьких послуг, пов'язаних із виконанням умов договору, у звязку з чим суд вважає, що вимога відповідача стосується документів, що не передбачені умовами контракту та відсутні у позивача.
За умовами зовнішньоекономічного контракту №15-0835-12 від 29.04.2015 року оплата за товар здійснюється у розмірі 100 % на протязі 10 банківських днів з дати передачі товару першому перевізнику. Тобто, на момент розмитнення строк для оплати поставленого товару ще не настав, а отже банківських платіжних документів не існувало, що спростовує твердження відповідача про необхідність надання декларантом банківських платіжних документів, що стосуються оцінюваного товару.
При цьому позивачем до суду було надано копію банківського платіжного документу SWIFT від 29.07.2015 року.
Запитувана відповідачем виписка з бухгалтерської документації позивача не може містити інформацію про митну вартість оцінюваних товарів до завершення процесу їх митного оформлення і сплати всіх обов'язкових платежів. При цьому листом №286 від 07.07.2015 року продавець повідомив позивача, що не має можливості надати виписку з бухгалтерської документації.
Відповідно до умов зовнішньоекономічного контракту №15-0835-12 від 29.04.2015 року продавець не є виробником товару, та на запит позивача продавець листом №286 від 07.07.2015 року повідомив, що не має можливості надати каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару у зв'язку з тим, що це конфіденційна інформація, а тому суд погоджується з позицією позивача про неможливість надати вказані документи.
З приводу вимоги митного органу про надання транспортних (перевізних) документів, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів, суд зауважує, що за умовами постачання СРТ - станція Дніпродзержинськ, Придніпровської залізниці (Інкотермс-2010) продавець зобов'язаний укласти за власний рахунок на звичайних умовах договір перевезення товару до узгодженого місця, а тому, відповідно до пункту 6 частини 2 статті 53 Митного кодексу України, подання транспортних (перевізних) документів, а також документів, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів, не передбачено. При цьому до митного оформлення відповідачу надавалися транспортні (перевізні) документи, а саме залізничні накладні № 20019222 від 06.07.2015 року та № 47903976 від 08.07.2015 року, в графах яких була зазначена вартість за транспортування товару, що сплачена продавцем.
Також за умовами постачання СРТ продавець не має обов'язку страхування товару. Окрім того умовами зовнішньоекономічного контракту №15-0835-12 від 29.04.2015 року не визначено обов'язку страхування товару, а залізничні накладні не містять відомостей про те, що під час транспортування товару здійснювалось страхування, через що вимога митного органу про надання страхових документів, а також документів, що містять відомості про вартість страхування, є безпідставною.
Матеріалами справи підтверджується, що листом № 286 від 07.07.2015 року продавець повідомив позивача, що не має можливості надати висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями.
Стосовно доводів відповідача про те, що на рахунках контрактоутримувача та виробника товару не міститься жодного штампу та печатки прикордонних служб, станції та митниць, що суперечить Типовій технологічній схемі здійснення митного контролю залізничних транспортних засобів перевізників і товарів, що переміщуються ними, у пунктах пропуску через державний кордон, затвердженою постановою КМУ від 21.05.2012 року №451 (пункт 21), Порядком виконання митних формальностей при здійсненні транзитних переміщень, затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 09.10.2012 року №1066 (п.3.4), статті 335 Митного кодексу України, суд зазначає, щл згідно Положення про уніфікований порядок проставлення митними органами держав учасниць СНД на транспортних і комерційних документах печаток і штампів митних органів країв відправлення товару, а також митних органів транзитних країн, яке було затверджено на 32-му засіданні Ради керівників митних служб держав учасниць СНД рішенням №5/32 від 13.09.2001 року, «в случаях ввоза товаров из одного государства СНГ на таможенную территорию другого отсутствие на транспортных и/или коммерческих документах отметок соответствующих таможенных органов государств СНГ является основанием для применения дополнительных форм таможенного контроля».
Отже, відсутність відміток на транспортних або комерційних документах є підставою для застосування додаткових форм контролю. При цьому судом встановлено, що на залізничних накладних, які є транспортними документами, міститься відмітка митних органів як Російської Федерації, так і України.
Судом відхиляються посилання відповідача на наявність розбіжностей в рахунку-фактурі виробника товару ВАТ «Стойленский ГОК», оскільки останній виставлявся не позивачу, а його постачальнику ТОВ «Русская горно-металлургическая компания» за іншим контрактом, ніж який укладено позивачем та надано для митного оформлення. Матеріалами справи підтверджується, що дані рахунки не містять жодних невідповідностей, які б надавали право митному органу відмовити декларанту у визначенні митної вартості поставленого товару за першим методом. Рахунок-фактура виробника товару ВАТ «Стойленский ГОК» в даному випадку підтверджує факт купівлі товару ТОВ «Русская горно-металлургическая компания» для його подальшої поставки позивачу. Вказаний рахунок-фактура та рахунок-фактура ТОВ «Русская горно-металлургическая компания» повністю кореспондуються між собою за вагою, вмістом Fе та посиланням на один і той самий сертифікат якості.
Стосовно доводів відповідача про те, що у експортній декларації відправлення від 29.06.2015 року митна вартість товару на умовах поставки СРТ Дніпродзержинськ у графі 46 становить 35,9554 дол. США за 1 тону, суд зазначає, що в експортній декларації країни відправлення від 29.06.2015 року у графі 22 вказано інформацію про загальну вартість за рахунком у сумі 161 170 800 рос. руб., у графі 42 вказано ціну товару 161 170 800 рос. руб., у графі 46 вказано статистичну вартість товару у розмірі 2 642 721,92 без зазначення валюти.
Ціна товару у розмірі 161 170 800 рос. руб. у графах 22 та 42 митної декларації країни відправлення повністю відповідає цифрам, які були задекларовані позивачем при розмитненні поставленого товару за додатком № 6 від 26.06.2015 року до контракту.
Суми у графах 46 експортних деклараціях країни відправлення визначають саме статистичну інформацію про товар.
Статистичної вартістю товару є вартість, яку мають товари у відповідності до правил, встановлених у країні статистичного обліку.
Країною статистичного обліку є Російська Федерація, оскільки товар прибув саме з цієї країни.
У відповідності до рішення Комісії Митного союзу від 20.05.2010 року №257 «Про Інструкцію з заповнення митних декларацій і формах митних декларацій» статистична вартість товару розраховується на основі митної вартості товару, яка вказується у графі 45 митної декларації. Якщо графа 45 митної декларації не заповнюється, статистична вартість товару розраховується на основі ціни товару, яка вказана у графі 42 митної декларації.
За вказаних обставин статистична вартість товару не є тотожною митній вартості товару, і лише остання повинна враховуватись митним органом.
Щодо вимоги митного органу про необхідність документального підтвердження включення транспортних витрат до вартості товару, суд зазначає, що за контрактом №15-0835-12 від 29 квітня 2015 року умови поставки товару СРТ Дніпродзержинськ.
Згідно Інкотермс 2010 термін СРТ означає, що витрати на транспортування несе продавець товару і дані витрати включені до вартості товару, зокрема, продавець зобов'язаний укласти за власний рахунок на звичайних умовах договір перевезення товару до узгодженого місця. Таким чином, до митної вартості товару вже включено витрати на транспортування та перевантаження, а тому окремо позивачем останні не декларувались.
При цьому документальне підтвердження включення транспортних витрат до вартості товару міститься в наданих до митного оформлення документах, в яких зазначається посилання на умови поставки СРТ - станція Дніпродзержинськ, Придніпровської залізниці (Інкотермс-2010). Дані документи у відповідності до частини 2 статті 53 Митного кодексу України є основними документами, які підтверджують заявлену митну вартість товару.
За вказаних обставин надані позивачем до митного оформлення документи не містять розбіжностей та не містять ознак підробки, а містять всі відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів.
Одночасно суд зазначає, що наявність в автоматизованій системі аналізу та управління ризиками інформації про те, що схожий товар у попередні періоди розмитнювався за вартістю більшою, ніж задекларована декларантом, за відсутності інших визначених законом підстав, що обумовлюють межі і способи здійснення органом доходів і зборів контролю митної вартості, не утворює підстав для відмови у визнанні заявленої декларантом митної вартості за основним методом. Автоматизована система аналізу та управління ризиками з об'єктивних причин не може містити усієї інформації, що стосується суб'єктів зовнішньоекономічної діяльності, товарів і умов їх продажу, тому такі дані не можуть мати більше значення, ніж надані декларантом первинні документи про товар.
Сама ж по собі різниця між вартістю товару, задекларованого особою та вартістю схожих товарів, що розмитнювались цією ж чи іншими особами у попередніх періодах, ще не свідчить про наявність порушень з боку декларанта і не є підставою для автоматичного збільшення митної вартості товарів до показників автоматизованої системи аналізу та управління ризиками.
За викладених обставин суд приходить до висновку, що підприємство позивача для митного оформлення і підтвердження митної вартості надало достатні документи для застосування основного методу визначення митної вартості, оскільки надані документи підтверджують числові значення складових митної вартості, відомості в них не мають протиріч та розбіжностей, та дозволяють провести обчислення митної вартості.
Частиною 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.
Згідно частини 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві доводи позивача підлягають задоволенню.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд керується вимогами частини 1 статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно з якими, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є субєктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.
Керуючись статтями 11, 70-72, 86, 94, 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

Адміністративний позов публічного акціонерного товариства «Дніпровський металургійний комбінат ім. Ф. Е. Дзержинського» до Дніпропетровської митниці ДФС про скасування рішень задовольнити у повному обсязі.
Визнати протиправним та скасувати Рішення Дніпропетровської митниці ДФС про коригування митної вартості товару від 13.07.2015 р. №110010000/2015/600414/1.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з рішення Дніпропетровської митниці ДФС на користь публічного акціонерного товариства «Дніпровський металургійний комбінат ім. Ф. Е. Дзержинського» судові витрати у розмірі 2436, 00 грн. (дві тисячі чотириста тридцять шість гривень 00 копійок).
Постанова суду набирає законної сили відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в порядку та у строки, встановлені статтею 186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст постанови складено 14 червня 2016 року.

Суддя ОСОБА_1