Справа № 755/12727/16-а
Суддя: Астахова О. О.
Дата ухвалення: 2016-11-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" листопада 2016 р. Дніпровський районний суд м. Києва у складі:

Головуючого судді Астахової О.О.,

при секретарі Швидкій Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Лівобережного об'єднаного Управління Пенсійного фонду України м. Києва про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась до суду з адміністративним позовом про визнання дій противоправними та зобов'язання вчинити певні дії, вказавши, що вона отримувала пенсію державного службовця за віком у Лівобережному об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України в м. Києві згідно Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 року № 3723-ХІІ.

Мотивуючи вимоги тим, що з 01.04.2015 року позивачу було припинено виплату пенсії у відповідності до Закону України «Про державну службу» згідно Закону України від 02.03.2015 року № 213-VІІІ.

У зв'язку з даною обставиною 19.07.2016 року позивач звернулась до Відповідача з проханням поновити неправомірно призупинену виплату пенсії.

08.08.2016 року позивач отримала відмову у поновленні раніше призначеної пенсії та повідомлено про відсутність права на отримання пенсії державного службовця за віком, а саме про неможливість одночасного перебування на державній службі та отримання виплати пенсії.

Частиною 3 ст. 22 Конституції України встановлено, що при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав та свобод.

За таких обставин, оскільки на даний час не прийнято жодного нормативного акту в якому розробленого механізм призначення чи перерахунку пенсії державним службовцям, дії Лівобережного об'єднаного Управління Пенсійного фонду України м. Києва порушують права позивача, що змушує її звернутись із даним позовом до суду.

У судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити з підстав викладених в позовній заяві.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову мотивуючи тим, що дії Лівобережного об'єднаного управління пенсійного фонду України в м. Києві правомірні, підстав для поновлення нарахування пенсії позивачу не має, оскільки остання працює на посаді державного службовця. При звільненні з роботи виплата пенсії буде поновлена згідно вимог чинного законодавства.

Суд, вислухавши думку позивача, представника відповідача, дослідивши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази, дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є пенсіонером, перебуває на обліку у Лівобережному об'єднаному Управлінні Пенсійного фонду України в м. Києві та отримувала пенсію державного службовця за віком.

З 01.04.2015 року Лівобережне об'єднане управління Пенсійного фонду України в м. Києві припинило їй виплату пенсії за віком, на підставі Закону України від 02.03.2015 року № 213-VIII, яким внесено зміни до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

19.07.2016 року позивач звернулась до Відповідача з проханням поновити призупинену виплату пенсії, яку їй призначено ще у 2006 році (а.с. 16).

Згідно листа від 08.08.2016 року №8728/13/Т-833 Лівобережне об'єднане управління Пенсійного фонду України в м. Києві відмовило позивачу у поновленні раніше призначеної пенсії та повідомлено про відсутність права на отримання пенсії державного службовця за віком, оскільки ОСОБА_1 працює на посаді державного службовця, тому виплата пенсії припинена з 01.04.2015 року (а.с. 17).

На час розгляду справи позивач продовжує працювати на посаді головного спеціаліста відділу платежів пенсійної системи у Лівобережному об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України в м. Києві (а.с.15).

Починаючи з 01.04.2015 року (дати набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 року) пенсія позивачу не виплачувалася, як особі, яка працює на посаді, що дає право на призначення пенсії у порядку та на умовах, передбачених, зокрема, Законом України "Про державну службу".

Вказаним Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" до ст. 54 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" внесено зміни у частині виплати пенсій пенсіонерам за наявності заробітку (прибутку), а саме: тимчасово, у період з 01.04.2015 року, особам, яким пенсія призначена відповідно до цього Закону (крім інвалідів І та ІІ груп, інвалідів війни ІІІ групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія п. 1 ст. 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"), у період роботи на посадах, які дають право на призначення пенсії або щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених законами України «Про статус народного депутата України», «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», пенсії, призначені відповідно до цього Закону, не виплачуються. Після звільнення з роботи виплата пенсії відповідно до цього Закону поновлюється.

Також слід зазначити, що положення ст. 54 Закону набрали чинності 01.04.2015 року і не визнані такими, що не відповідають Конституції України.

Частиною 3 статті 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскаржень дій чи бездіяльності, рішень суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1/ на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2/ з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3/ обґрунтовано, тобто з урахуванням всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4/ безсторонньо (неупереджено); 5/ добросовісно; 6/ розсудливо; 7/ з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8/ пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь - якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення; 9/ з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10/ своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти позову.

Посилання ж позивача як на підставу відновлення з 19.01.2016 року виплати пенсії на підставі п.5 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року є помилковими, оскільки останнім передбачено, що у разі неприйняття до 01.06.2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 01.06.2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до законів України «Про державну службу», «;Про прокуратуру», «;Про судоустрій і статус суддів», «;Про статус народного депутата України», «;Про Кабінет Міністрів України», «;Про судову експертизу», «Про Національний банк України», «Про службу в органах місцевого самоврядування», «;Про дипломатичну службу», Податкового та Митного кодексів України, Положення про помічника-консультанта народного депутата України. При цьому вказаний пункт не містить приписів щодо відновлення виплати пенсії як такої й, у тому числі, призначеної на підставі Закону України «Про загальнообов'язкове пенсійне страхування».

У рішенні від 26 грудня 2011 року № 20-рп/2011 Конституційний Суд України зазначив, що розміри соціальних виплат залежать від соціально-економічних можливостей держави.

Також Конституційний Суд України у рішенні від 25 січня 2012 року № 3рп/2012 зробив висновок, що соціальний захист державою осіб, які мають право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом, охоплює комплекс заходів, які здійснює держава в межах її соціально-економічних можливостей.

Такий принцип закладений, зокрема, в Загальній декларації прав людини 1948 року, згідно з якою кожна людина, як член суспільства, має право на соціальне забезпечення та на здійснення необхідних для підтримання її гідності та для вільного розвитку її особистості прав у економічній, соціальній і культурній галузях за допомогою національних зусиль і міжнародного співробітництва та відповідно до структури і ресурсів кожної держави (стаття 22). Міжнародний пакт про економічні, соціальні і культурні права 1966 року встановлює загальний обов'язок держав забезпечити здійснення прав, що передбачені цим пактом, у максимальних межах наявних ресурсів (пункт 1 статті 2).

Така ж позиція Вищого адміністративного суду України у справі №К/800/52480/15 від 19.05.2016 року.

Враховуючи обставини справи, вимоги діючого законодавства, суд не вбачає підстав для задоволення вимог ОСОБА_2, а тому відмовляє у позові в повному обсязі.

На підставі викладеного та керуючись ст. 2, 11, 18, 71, 93, 99, 104, 161-163, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, Конституцією України, Законом України «Про державну службу», Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення», -

п о с т а н о в и в :

Позов ОСОБА_1 до Лівобережного об»єднаного Управління Пенсійного фонду України м. Києва про визнання дій неправомірними та зобов»язання вчинити дії - залишити без задоволення.

Судовий збір віднести за рахунок коштів державного бюджету.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Київського апеляційного адміністративного суду через Дніпровський районний суд м. Києва протягом десяти днів з дня отримання її копії.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження. У разі подання апеляційної скарги постанова суду набирає законної сили після розгляду справи Київським апеляційним адміністративним судом.

Суддя

Повний текстпостанови суду виготовлений 14.11.2016 року.