Справа № 804/2385/16
Суддя: Добродняк І.Ю.
Дата ухвалення: 2016-11-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

01 листопада 2016 рокусправа № 804/2385/16

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Добродняк І.Ю

суддів: Бишевської Н.А. Семененка Я.В.

за участю секретаря судового засідання: Кязимова Д.В.

за участю представників:

позивача: - ОСОБА_6 дов від 08.04.2015

відповідача: - Свиридонова К.О. дов від 04.01.2016

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі

апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_3

на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суд від 24 червня 2016 року

у справі № 804/2385/16

за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_3

до Дніпродзержинської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Дніпропетровській області

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,-

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до Дніпродзержинської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Дніпропетровській області, в якому просив визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 31.01.2015, яким визначено грошове зобов'язання з орендної плати з фізичних осіб в загальному розмірі 223955,13 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачем в податкових деклараціях з плати за землю, у тому числі за 2012-2013 роки, визначалися зобов'язання по сплаті орендної плати у розмірі, вказаному в договорі оренди, збільшеному на коефіцієнт індексації нормативної грошової оцінки, в результаті чого сума орендної плати склала 40740,00 грн. за рік. Дніпродзержинська ОДПІ самостійно визначила суму орендної плати в сумі 89582,05 грн. за рік, що є безпідставним, оскільки з 2012 по 2013 рік відсутній діючий договір оренди земельної ділянки між позивачем з Дніпродзержинською міською радою. Крім того, податковий орган не у спосіб, передбачений Податковим кодексом України, визначив грошове зобов'язання з орендної плати за земельну ділянку, оскільки позивач орендує земельну ділянку як фізична особа, а не як фізична особа-підприємець, а тому відповідач повинен був направити позивачу податкове повідомлення-рішення згідно п.286.5 ст.286 ПК України.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24.06.2016 у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального прав, просить скасувати постанову суду та прийняти нову, якою адміністративний позов задовольнити.

Позивач наполягає на тому, що позивач орендує земельну ділянку як фізична особа, тому, враховуючи, що органи фіскальної служби на підставі інформації, отриманої від органів виконавчої влади про укладені договори оренди, повинні самостійно проводити нарахування відповідного платежу та не пізніше 1 липня поточного року направляють землекористувачам - фізичними особам податкове повідомленні-рішення за формою «Ф». Однак, Дніпродзержинська ОДПІ провела нарахування відповідного платежу не за формою «Ф», а за формою «Р» та не за один рік, а відразу за два.

Крім того, позивач зазначає про помилковість висновку суду першої інстанції, що договір оренди земельної ділянки в момент виникнення спірних відносин не втратив чинності. У листі Департаменту комунальної власності, земельних відносин та реєстрації речових прав на нерухоме майно міської ради від 21.06.2016 зазначено, що договір оренди земельної ділянки не пройшов державну реєстрацію, а тому не підлягає поновленню. Роблячи висновки про поновлення договору оренди на новий строк, суд першої інстанції посилається на ч.1 ст.764 ЦК України, не звертаючи уваги на законодавчі акти, які окремо регулюють земельні правовідносини. Підставою для нарахування позивачу орендної плати за використання земельної ділянки може служити чинний договір оренди, а оскільки в період з 01.01.2011 по 31.12.2013 договору не існувало та Дніпродзержинський виконавчий комітет Дніпродзержинської міської ради не надав відповідної інформації про наявність такого договору станом на 01.01.20113 та 01.01.2013, у відповідача відсутні підстави для нарахування позивачу відповідного платежу.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі.

Представник відповідача проти задоволення апеляційної скарги заперечує, просить залишити постанову суду першої інстанції без змін як законну та обґрунтовану.

Перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, внаслідок наступного.

Як встановлено судом, підтверджено матеріалами справи, позивач ОСОБА_3 зареєстрований в якості фізичної особи-підприємця 08.04.2005, з 01.01.2012 - платник єдиного податку (т.1, а. с.68, 119).

28.12.2005 між гр.ОСОБА_4 (Продавець) та гр.ОСОБА_3 (Покупець) укладений договір купівлі-продажу нерухомого майна, згідно пп.1.1 якого Продавець продає (передає у власність), а Покупець купує (приймає у власність) нерухоме майно (дитячі ясла) загальною площею 650,3 кв. м, розташовані за адресою: АДРЕСА_1 (т.1, а. с.82).

24.03.2006 на підставі вищевказаного договору за ОСОБА_3 зареєстровано право власності на нерухоме майно (витяг ОКП «Дніпродзержинське бюро технічної інвентаризації» - т.1, а. с.83, 84).

15.01.2007 між Дніпродзержинською міською радою (Орендодавець) та гр.ОСОБА_3 (Орендар) на підставі рішення Дніпродзержинської міськради від 01.11.2006 № 66-05/V (т.1, а. с.31) укладений договір оренди земельної ділянки (зареєстрований 19.01.2007 за №04081), згідно п.1.1 якого Орендодавець надає, а Орендар приймає у строкове, платне користування земельну ділянку несільськогосподарського призначення, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (т.1, а. с.24, 25).

За умовами даного Договору оренди земельної ділянки:

- в оренду передається земельна ділянка загальною площею 0,3341 га для фактичного розміщення нежитлової будівлі - 0,0417 га, для фактичного розміщення зелених насаджень - 0,2465 га, під проходами, проїздами, площадками - 0,0459 га (п.2.1);

- нормативна грошова оцінка земельної ділянки на момент укладання цього договору становить 927316,21 грн. (п.2.2);

- Договір укладається строком до 01.11.2007. Після закінчення строку договору Орендар має переважне право на поновлення його на новий строк (п.3.1);

- у разі якщо Орендар бажає продовжити строк дії договору, то він повинен не пізніше ніж за 30 календарних днів до закінчення строку дії повідомити письмово Орендодавця про намір продовжити його дію (п.3.2);

- орендна плата вноситься Орендарем виключно у грошовій формі в розмірі 18546 грн. без ПДВ на рік, що становить 1545,50 грн. без ПДВ на місяць, і вноситься на рахунок місцевого бюджету, реквізити якого надаються Орендарю додатково Орендодавцем (п.4.1);

- орендна плата сплачується за фактичне користування земельною ділянкою.

Період, з якого позивач сплачує земельний платіж, обчислюється з дати виникнення права власності на об'єкт, що розміщений на зазначеній земельній ділянці.

З дати виникнення права власності на об'єкт, що розміщений на земельній ділянці, до дати державної реєстрації цього договору Орендар сплачує земельний платіж у розмірі земельного податку.

З дати державної реєстрації договору оренди Орендар сплачує орендну плату згідно умов договору оренди (п.4.3).

07.03.2008 між Орендодавцем та Орендарем укладена Додаткова угода до Договору оренди земельної ділянки, згідно умов якої нормативна грошова оцінка земельної ділянки станом на 07.12.2007 становить 927316,21 грн.; договір укладається на строк до 29.02.2011 (т.1, а. с.34).

У листопаді 2010 року Орендар звертався до Дніпродзержинської міської ради із заявою, в якій просив переукласти Договір оренди земельної ділянки у зв'язку із закінченням терміну його дії (т.2, а. с.7).

Доказів надання позивачу відповіді Дніпродзержинською міськрадою на вищезазначену заяву стосовно погодження чи заперечень проти переукладання Договору оренди земельної ділянки матеріали справи не містять.

Водночас, матеріали справи містять докази листування протягом 2011-2013 року ОСОБА_3 з Орендодавцем - Дніпродзержинською міською радою, Управлінням земельних відносин Дніпродзержинської міськради, з КП «Дніпродзержинськтепломережа» Дніпродзержинської міськради щодо встановлення в натурі меж земельної ділянки за адресою АДРЕСА_1, виготовлення технічної документації на вказану Земельну ділянку та наявності на ній магістралі теплової мережі, яка перешкоджає Орендарю використовувати земельну ділянки за цільовим призначенням і належить КП «Дніпродзержинськтепломережа», яке, в свою чергу, відмовило позивачу у погодженні меж охоронних зон при оформленні ОСОБА_3 документів на продовження терміну дії Договору оренди земельної ділянки (т.1, а. с.39-47; т.2, а. с.6).

І лише 31.03.2014 Дніпродзержинська міська рада рішенням № 1031-48/VI надала ОСОБА_3 дозвіл на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) для розміщення об'єкту нерухомого майна.

Також матеріали справи свідчать, що у 2012 та 2013 року ОСОБА_3 надавав належне йому вищевказане нерухоме майно як фізична особа в оренду юридичним особам за відповідними договорами (т.1, а с.120-131).

Водночас, ОСОБА_3 подавав до Дніпродзержинської ОДПІ податкові декларації з плати за землю за 2011, 2012 та 2013 роки, в яких самостійно визначав плату за земельну ділянку площею 0,3341 га у вигляді орендної плати, виходячи з нормативної грошової оцінки одиниці площі вказаної земельної ділянки - 348,09 грн., в розмірі 40740, грн. за рік (т.1, а. с.48-64).

Відповідачем - Дніпродзержинською ОДПІ проведено документальну позапланову перевірку фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати до бюджету податку на додану вартість та орендної плати за землю за період з 01.01.2011 по 31.12.2013, за результатами якої складено акт від 13.01.2015 № 26/5/04-03-17-01-27/НОМЕР_1 (т.1, а. с.10-21).

Перевіркою встановлено, що фізична особа - підприємець ОСОБА_3 у відповідних податкових деклараціях за 2011-2013 роки орендної плати за земельну ділянку площею 0,3341 га за адресою: АДРЕСА_1, декларував суму орендної плати, розрахованої за нормативною грошовою оцінкою, що діяла до 01.07.2011, що є порушенням пп.271.1.1 п.271.1 ст.271, пп.288.7 ст.288 ПК України, і призвело до заниження орендної плати за вказані вище періоди.

В акті перевірки податковий орган самостійно визначив суму орендної плати за земельну ділянку відповідно до пп.288.5.1 п.288.5 ст.288 ПК України - 3% нормативної грошової оцінки землі.

При цьому відповідачем використана грошова оцінка землі в розмірі 4344068,43 грн. з посиланням на рішення Дніпродзержинської міської ради від 15.12.2010 № 07-02/VI (з 01.07.2011).

За розрахунком відповідача річна орендна плата за земельну ділянку становить 130322,05 грн. (4344068,43 грн. х 3%), і враховуючи визначену позивачем у деклараціях з плати за землю орендну плату 40740,00 грн., відповідачем донараховано орендну плату за 2011-2013 роки в загальному розмірі 223955,13 грн., в тому числі, за 2012 рік - 89582,05 грн., та за 2013 рік - 89582,05 грн.

На підставі вказаного акту відповідачем винесено податкове повідомлення-рішення від 31.01.2015 №, яким із застосуванням положень п.114.1 ст.114, п.102.1 ст.102 ПК України позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з орендної плати з фізичних осіб за 2012, 2013 роки в загальному розмірі 223955,13 грн., із яких 179164,10 грн. - основний платіж, 44791,03 грн. - штрафні (фінансові) санкції (т.1, а. с.22).

З результатами судового оскарження означеного податкового повідомлення-рішення постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29.04.2015 в адміністративній справі №804/4245/15 за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 до Дніпродзержинської об'єднаної Державної податкової інспекції ГУ ДФС у Дніпропетровській області позовні вимоги задоволені частково: визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення № від 31.01.2015 в частині основного платежу у розмірі 166308,29 грн. та в частині штрафних (фінансових) санкцій у розмірі 41667,03 грн. В іншій частині заявлених позовних вимог відмовлено.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного від 03.06.2015 постанова Дніпропетровського окружного адміністративного суду залишена без змін.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 30.03.2016 постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29.04.2015 та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 03.06.2015 у справі № 804/4245/15 скасовано. Справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Вищий адміністративний суд України зазначив, що частково задовольняючи позов, суди попередніх інстанцій дійшли висновку, що відсутність у перевіреному періоді укладеного договору оренди спірної земельної ділянки виключає можливість поширення положень ст.288 ПК на спірні правовідносини.

Дійсно, в силу вимог пункту 288.1 статті 288 ПК підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки оформлений та зареєстрований відповідно до законодавства. За правилами п. 288.4 цієї ж статті ПК розмір та умови внесення орендної плати встановлюються у договорі оренди між орендодавцем (власником) і орендарем.

Отже, оренда землі є видом землекористування, який виникає виключно на підставі договору оренди земельної ділянки.

У той же час висновок судів про відсутність укладеного договору оренди у розглядуваному періоді слід визнати передчасним.

Для правильної кваліфікації виду користування позивача спірною земельною ділянкою після закінчення визначеного додатковою угодою строку дії договору оренди (тобто після 29.02.2011) судам слід було встановити, чи звернувся позивач своєчасно (за місяць до цієї дати) до Дніпродзержинської міської ради з повідомленням про намір продовжити дію цього договору; чи було розглянуто орендодавцем зазначене звернення у місячний термін та які були результати такого розгляду (зокрема, чи були у орендодавця заперечення з проводу поновлення відповідного договору та чи був позивач своєчасно повідомлений про наявність таких заперечень).

При оцінці дій орендодавця у процедурі пролонгації договору судам слід було виходити з того, що договір оренди землі слід вважати поновленим у випадку відсутності з боку орендодавця заперечень щодо такого поновлення, так само як і у випадку несвоєчасного повідомлення орендаря про наявність відповідних заперечень.

Відповідно до ч.5 ст.227 КАС України висновки і мотиви, з яких скасовані рішення, є обов'язковими для суду першої чи апеляційної інстанції при розгляді справи.

При новому розгляді справи суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позову, в постанові від 24.06.2016 виходив з того, що договір оренди землі є пролонгованим з огляду на мовчазну згоду орендаря та приписи ч.1 ст.764 ЦК України, а обсяг податкового обов'язку позивача з орендного платежу за вказану ділянку податковим органом вірно визначено з урахуванням діючої нормативної грошової оцінки земельної ділянки та нижньої граничної межі річної суми платежу по орендній платі за земельні ділянки, встановленої п.п.288.5.1 п.288.5ст.288 ПК України, незалежно від того, чи співпадає її розмір із визначеним у договорі.

З огляду на фактичні обставини справи, норми законодавства, що регулюють спірні правовідносини, апеляційний суд не погоджується з судом першої інстанції про правомірність оскаржуваного податкового повідомлення-рішення.

Суд першої інстанції встановив, що Договір оренди земельної ділянки між позивачем та Дніпродзержинською міською радою є продовженим з огляду на приписи ст.764 ЦК України, згідно якої якщо наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку договору найму, то, за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором, та з огляду на те, що підставою для продовження орендарем відносин оренди визнано його мовчазну згоду, яка висловлюється активними діями - шляхом продовження користування майном після закінчення строку договору найму.

Відповідно, суд першої інстанції дійшов висновку про правильність позиції відповідача, що сума річного платежу за орендну плату не повинна бути меншою від розміру, встановленого Податковим кодексом України, незалежно від установленого договором розміру орендної плати.

Дійсно, з 01.01.2011 питання оподаткування земельних ділянок та сплати орендної плати за землю урегульоване Податковим кодексом України.

Відповідно до ст.9 Податкового кодексу України в редакції, що діяла на час спірних правовідносин, плату за землю віднесено до загальнодержавних податків та зборів.

При цьому відповідно до ст.14 ПК України плата за землю - загальнодержавний податок, який справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності (пп.14.1.147 п.14.1 ст.14 ПК України).

земельний податок - обов'язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів (далі - податок для цілей розділу XIII цього Кодексу) - пп.14.1.72 п.14.1 ст.14 ПК України.

орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності - обов'язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою (далі у розділі XIII - орендна плата) - пп.14.1.136 п.14.1 ст.14 ПК України.

Відповідно до пп.288.5.1 п.288.5 ст.288 ПК України в редакції, що діяла на час спірних правовідносин, розмір орендної плати встановлюється у договорі оренди, але річна сума платежу не може бути меншою:

для земель сільськогосподарського призначення - розміру земельного податку, що встановлюється цим розділом;

для інших категорій земель - трикратного розміру земельного податку, що встановлюється цим розділом.

Згідно положень пп.270.1.1, 270.1.2 п.270.1 ст.270 ПК України об'єктами оподаткування є: земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні; земельні частки (паї), які перебувають у власності.

Пунктом 271.1 статті 271 ПК України визначено що базою оподаткування є:

нормативна грошова оцінка земельних ділянок з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до порядку, встановленого цим розділом;

площа земельних ділянок, нормативну грошову оцінку яких не проведено.

У відповідності до пункту 274.1 статті 274 ПК України ставка податку за земельні ділянки, нормативну грошову оцінку яких проведено, встановлюється у розмірі 1 відсотка від їх нормативної грошової оцінки, за винятком земельних ділянок, зазначених у статтях 272, 273, 276 цього Кодексу.

За визначенням, наведеним у статті 13 Закону України «Про оренду землі» від 06.10.98 № 161-XIV, договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння та користування на певний строк, а орендар - використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

У ч.1 ст.15 Закону України «Про оренду землі» встановлено, що істотними умовами договору оренди землі, зокрема, є орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату.

Згідно ч.1 ст.632 ЦК України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін.

У випадках, визначених законом, застосовуються ціни (тарифи, ставки тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування.

Отже, починаючи з 01.01.2011, платник податків повинен сплачувати орендну плату у відповідності до вимог Податкового кодексу України, в тому числі, і до моменту внесення відповідних змін договору оренди земельної ділянки, у зв'язку з чим є вірним висновок відповідача, з чим погодився суд першої інстанції, що орендар має сплачувати орендну плату у розмірі не меншому ніж 3 % нормативної грошової оцінки орендованої земельної ділянки.

При цьому необхідною умовою для сплати орендної плати є відповідний договір оренди земельної ділянки.

Відповідно до п.288.1 ст.288 ПК України підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки.

За приписами п.288.2 ст.288 ПК України платником орендної плати є орендар земельної ділянки.

Об'єктом оподаткування є земельна ділянка, надана в оренду (п.288.3 ст.288 ПК України).

Апеляційний суд не погоджується з встановленим судом першої інстанції фактом, що укладений позивачем з Дніпродзержинською міською радою договір оренди є продовженим і є підставою для настання відповідних правових наслідків.

Як вбачається з встановлених вище обставин справи, договір оренди земельної ділянки від 15.01.2007, укладений між ОСОБА_3 та Дніпродзержинською міською радою, припинив свою дію 29.02.2011.

Після 29.02.2011, зокрема, в періоди, що перевірялися контролюючим органом, дія договору оренди земельної ділянки від 15.01.2007 не поновлювалася, новий договір оренди земельної ділянки площею 0,3341 га за адресою: АДРЕСА_1, між позивачем та Дніпродзержинською міською радою не укладений.

Стосовно позиції відповідача, підтриманої судом першої інстанції, щодо поновлення дії договору оренди земельної ділянки від 15.01.2007 з огляду на приписи ст.764 ЦК України, колегія суддів зазначає наступне.

Стаття 764 ЦК України встановлює правові наслідки продовження користування майном після закінчення строку договору найму, а саме: якщо наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку договору найму, то, за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором.

Застосовуючи вказану норму, суд першої інстанції не врахував, що глава 58 ЦК України містить загальні положення про найм (оренду), правовідносини ж з оренди землі регулюються спеціальними нормами, зокрема, Земельним кодексом України, Законом України «Про оренду землі».

Статтею 33 Закону України «Про оренду землі» в редакції, що діяла станом на 29.02.2011 (визначений в договорі строк дії договору оренди), встановлено, що після закінчення строку, на який укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов'язки відповідно до умов договору, має за інших рівних умов переважне право на поновлення договору.

У разі поновлення договору оренди землі на новий строк його умови можуть бути змінені за згодою сторін.

У разі якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди, то за відсутності письмових заперечень орендодавця протягом одного місяця після закінчення строку договору він підлягає поновленню на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором. Письмове заперечення здійснюється листом-повідомленням.

Згідно зі статтею 13 Конституції України земля є об'єктом права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

Частиною першою статті 116 Земельного кодексу України встановлено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Зі змісту частини першої статті 124 Земельного кодексу України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) вбачається, що передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки.

Відповідно до пункту 34 статті 24 Закону України «Про місцеве самоврядування» до виключної компетенції міської ради належить вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин, які розглядаються виключно на пленарному засіданні ради - сесії.

Отже, діючі на дату, з якої у позивача виникло переважне право на поновлення договору оренди земельної ділянки, положення Закону України «Про оренду землі» та Земельного кодексу України, які є спеціальними у спірних правовідносинах, не передбачали автоматичного поновлення договорів оренди земельної ділянки на той же самий строк і на тих же самих умовах, які були передбачені договором землі. Реалізація переважного права на поновлення договору оренди земельної ділянки державної або комунальної власності пов'язувалася з наявністю відповідного рішення органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування.

Така правова позиція викладена Верховним Судом України в постанові від 20.11.2012 у справі № 3-52-гс12, при цьому Верховним Судом України зазначено, що за відсутності такого рішення органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування неможливо зобов'язати цей орган в судовому порядку укласти такий договір або поновити його, адже таке зобов'язання суперечитиме вимогам законодавства.

Як встановлено вище, після закінчення строку дії укладеного між позивачем та Дніпродзержинською міською радою договору оренди земельної ділянки площею 0,3341 га за адресою: м. Дніпродзержинськ, пров.Черняхівського, 7, відповідне рішення Дніпродзержинською міською радою про надання позивачу в оренду вказаної земельної ділянки не приймалось. Також було відсутнє таке рішення і у 2012 та 2013 роках.

Тільки 31.03.2014 Дніпродзержинська міська рада рішенням № 1031-48/VI надала позивачу дозвіл на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) за адресою: АДРЕСА_1 для розміщення об'єкту нерухомого майна.

За даними довідки з Державного земельного кадастру від 29.01.2013 (а.с.78) на час її складення землекористування щодо земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1, не оформлялось.

Отже, договір оренди земельної ділянки, укладений між позивачем та Дніпродзержинською міською радою, після закінчення строку його дії 29.02.2011 не поновлювався.

Приймаючи до уваги законодавчо встановлену процедуру виникнення, продовження земельних правовідносин, зокрема, оренди земельної ділянки державної або комунальної власності, в даному випадку відсутність відповідного рішення Дніпродзержинської міської ради не можна розцінювати як мовчазну згоду орендаря на поновлення договору, тому встановлений судом першої інстанції факт, що договір оренди земельної ділянки між позивачем та Дніпродзержинською міською радою є продовженим, а позивач має статус орендаря з відповідними правовими наслідками, не відповідає нормам чинного на час виникнення спірних правовідносин законодавства.

В даному випадку з 29.02.2011 - моменту припинення дії договору оренди у позивача припиняється обов'язок як орендаря, в тому числі, сплачувати орендну плату за певну земельну ділянку.

Разом з тим, з встановлених обставин справи вбачається, що на земельній ділянці за адресою АДРЕСА_1, розташоване нерухоме майно, належне позивачу на праві власності, зміст якого (права власності) полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном - ст.317 ЦК України.

Згідно ч.1 ст.377 ЦК України (в редакції станом на день виникнення спірних правовідносин) до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

Також відповідно до ч.2 ст.120 ЗК України якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об'єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

Отже згідно наведених норм, які є спеціальними, що регулюють випадки набуття права власності на землю чи права користування нею внаслідок придбання споруди, розміщеної на земельній ділянці, до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, установлених договором. У випадку, якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначено, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка необхідна для їх обслуговування, при цьому документами, які посвідчують право на землю, є відповідні документи, які видавалися при її наданні.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 06.11.2012 у справі № 21-335а12 і враховується апеляційним судом згідно ч.1 ст. 244-2 КАС України при вирішенні спірних правовідносин.

У розумінні положень п.п.14.1.72, 14.1.73 п.14.1 ст.14 ПК України, п.269.1 ст.269 ПК України, п.п.270.1.1 п.270.1 ст.270 ПК України платником земельного податку є власник земельної ділянки або землекористувач, якими може бути фізична чи юридична особа. Обов'язок сплати цього податку для його платника виникає з моменту набуття (переходу) в установленому законом порядку права власності на земельну ділянку чи права користування нею і триває до моменту припинення (переходу) цього права.

Тобто фізична особа - власник нежилого приміщення (нерухомого майна) є платником земельного податку з дати державної реєстрації права власності на нерухоме майно. При цьому об'єктом оподаткування земельним податком є земельна ділянка, на якій розміщене таке нерухоме майно.

Отже, оскільки використання землі державної та комунальної власності в Україні є платним, а позивач протягом 2012 та 2013 років фактично використовував земельну ділянку, на якій розташоване належне йому на праві власності нерухоме майно, при тому, що правовідносини між позивачем та Дніпродзержинською міською радою щодо оренди землі в силу наведених вище обставин не виникли, позивач у вказаний період зобов'язаний сплачувати земельний податок за земельну ділянку, яка перебуває у фактичному його користуванні (зокрема, для фактичного розміщення нежитлової будівлі), а не за земельну ділянку, загальний розмір якої визначений у договорі оренди, строк дії якого закінчився, у розмірі 1% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки.

Згідно наведених вище положень Податкового кодексу України за своєю правовою природою земельний податок і орендна плата за землю є різними видами платежу - плати за землю.

Між тим, Дніпродзержинська ОДПІ, до функцій якої належить контроль за правильністю адміністрування податків та інших обов'язкових платежів, визначила позивачу спірним податковим повідомленням-рішенням № від 31.01.2015 суму грошового зобов'язання з орендної плати за землю як самосійного грошового зобов'язання з плати за землю, що свідчить про протиправність цього рішення.

Факт того, що у податкових деклараціях за 2012, 29013 роки позивач самостійно обраховував орендну плату, виходячи з нормативної грошової оцінки земельної ділянки площею 0,3341 га за адресою: АДРЕСА_1, яка була вказана у договорі між позивачем та Дніпродзержинською міською радою, який припинив свою дію 29.02.2011, не є підставою для нарахування орендної плати і контролюючим органам, оскільки в даному випадку відповідач як суб'єкт владних повноважень не діяв у відповідності та на підставі, що передбачені законами України, як то приписано статтею 19 Конституції України.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції допущено неповне з'ясування судом обставин, які мають значення для справи та ухвалено судове рішення з невірним застосуванням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи і відповідно до ст.202 КАС України є підставою для скасування постанови суду з прийняттям нової постанови про задоволення позову.

Керуючись ст.ст.198, 202, 205, 207 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 задовольнити.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24 червня 2016 року у справі № 804/2385/16 скасувати, прийняти нову постанову.

Позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасування податкове повідомлення-рішення № від 31.01.2015.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до касаційного суду в порядку, встановленому ст.212 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: І.Ю. Добродняк

Суддя: Н.А. Бишевська

Суддя: Я.В. Семененко