Справа № 183/5060/16
Суддя: Парфьонов Д. О.
Дата ухвалення: 2016-10-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 183/5060/16
№ 2-а/183/169/16
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 жовтня 2016 року м.Новомосковськ

Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі: головуючого судді Парфьонова Д.О., за участі: секретаря судового засідання Соловйової Т.Р., позивача ОСОБА_1, представника відповідача Смик С.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщені суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Новомосковського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинення дій,

встановив:

09 вересня 2016 року ОСОБА_1 звернувся з адміністративним позовом до Новомосковського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області, в якому просив визнати протиправними дії Новомосковського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області щодо відмови в призначенні позивачу пенсії за вислугу років відповідно до ст.86 Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року № 1697-VІІ та зобов'язати відповідача призначити позивачу з 01 вересня 2016 року та виплачувати у подальшому пенсію за вислугу років згідно зі статтею 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року № 1697-VІІ.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач вказує на те, що його вислуга років, яка дає право на призначення пенсії відповідно до ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» № 1697-VII становить 22 роки 6 місяців 1 день, з яких 16 років 11 місяців 17 днів (станом на 01 вересня 2016 року) - на посадах прокурорів в органах прокуратури. 01 вересня 2016 року він звернувся до відповідача з заявою про призначення пенсії за вислугу років на підставі ч. 1 п. 8 ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року, однак, відповідачем у призначенні такої пенсії йому відмовлено із посиланням на норми Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02 березня 2015 року № 213, якими з 01 червня 2015 року скасовані норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії призначаються, зокрема, відповідно до Закону України "Про прокуратуру", а тому з 1 червня 2015 року пенсії в порядку та на умовах, визначених вищезазначеним законом не призначаються, а раніше призначені пенсії не перераховуються. Означену відмову позивач вважає неправомірними та такими, що безпідставно позбавляють його права на пенсійне забезпечення за вислугу років, а також вважає, що відповідачем при прийнятті рішення порушено вимоги законодавства України.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав повністю, просить їх задовольнити та слухати справу у його відсутності.

Представник відповідача в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні позову, вказуючи, що відповідно до Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02 березня 2015 року, у разі неприйняття до 01 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, в тому числі спеціальних, на загальних підставах з 01 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії призначаються зокрема, відповідно до Закону України "Про прокуратуру". У зв'язку з тим, що такий закон не прийнятий, позивач не має права на призначення пенсії за вислугу років.

Дослідивши матеріали справи, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, що мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши пояснення сторін суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Відповідно до вимог п. 5 ч. 1 ст. 16 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 року, який набрав чинності та вступив в дію з 15 липня 2015 року гарантії незалежності прокурорів забезпечуються належним матеріальним, соціальним та пенсійним забезпеченням.

Частиною 5 цієї ж статті передбачено, що органи державної влади, органи місцевого самоврядування, інші державні органи, їх посадові та службові особи, а також фізичні та юридичні особи і їх об'єднання зобов'язані поважати незалежність прокурора та утримуватися від здійснення у будь-якій формі впливу на прокурора з метою перешкоджання виконанню службових обов'язків або прийняття ним незаконного рішення.

Частиною 1 ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року передбачено право прокурора на пенсію за вислугу років незалежно від віку, за наявності на день звернення з 01 жовтня 2014 року по 30 вересня 2015 року вислуги років не менше 22 роки, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 12 років.

З матеріалів справи вбачається, що 01 вересня 2016 року позивач відповідно до вимог Закону України «Про прокуратуру», який набув чинності 15 липня 2015 року, звернувся до відповідача з заявою про призначення йому пенсії за вислугу років. Стаж роботи позивача за розрахунками відповідача станом на 31 серпня 2016 року становив 22 роки 6 місяців і 1 день, з яких 16 років 11 місяців і 17 днів - на посадах прокурорів в органах прокуратури.

Листом відповідача № 4036/02/15 від 05 вересня 2016 року у призначенні пенсії позивачу відмовлено з тих підстав, що згідно Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02 березня 2015 року, у разі неприйняття до 01 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, в тому числі спеціальних, на загальних підставах з 01 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії призначаються зокрема, відповідно до Закону України «Про прокуратуру». У зв'язку з тим, що такий закон не прийнятий, позивач не має права на призначення пенсії за вислугу років.

На час прийняття Закону № 213-VIII від 02 березня 2015 та з 01 червня 2015 року до 15 липня 2015 року діяв Закон України «Про прокуратуру» від 05 листопада 1991 року № 1789-ХІІ, яким регулювались питання пенсійного забезпечення прокурорів і слідчих органів прокуратури України (ст. 50-1). Саме за нормами цього закону не можливо було призначати «спеціальну» пенсію і вона мала призначатися «на загальних підставах».

Однак, з 15 липня 2015 року набрав чинності Закон України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року № 1697-VІІ, статтею 86 якого після 14 липня 2015 року врегульовані питання пенсійного забезпечення працівників прокуратури України.

Так, відповідно частини 1 статті 86 Закону України «Про прокуратуру» №1697-VII, прокурори мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення вислуги років не менше: з 1 жовтня 2015 року по 30 вересня 2016 року - 22 роки 6 місяців, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 12 років 6 місяців.

Будь-які зміни до статті 86 вказаного Закону щодо відсутності права працівників прокуратури України на звернення до державних органів Пенсійного фонду України на призначення пенсії за вислугу років законодавцем на день розгляду справи та на день відмови позивачу у призначенні пенсії не внесено та не прийнято і в даних спірних правовідносинах має місце застосування діючих норм вищенаведеного спеціального Закону.

Отже, положення статті 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року № 1697-VІІ є чинними і дають право працівникам прокуратури України, за наявності на день звернення - з 1 жовтня 2015 року по 30 вересня 2016 року вислуги років не менше 22 років 6 місяців, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 12 років 6 місяців звертатися до органів Пенсійного фонду України про призначення відповідної пенсії за вислугу років.

Частиною 3 статті 8 Основного Закону встановлено, що норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. Також однією з конституційних гарантій прав і свобод людини і громадянина є недопущення їх скасування.

Згідно зі статтею 22 Конституції України, закріплені нею права і свободи не є вичерпними. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законодавчих актів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Конституційний Суд України неодноразово розглядав питання, пов'язані з реалізацією права на соціальний захист, і сформулював правову позицію, згідно з якою, Конституція України виокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, які відповідно до статті 17 Конституції України перебувають на службі у військових формуваннях, правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме: у Збройних Силах України, органах Служби безпеки України, міліції, прокуратури, охорони державного кордону України податкової міліції, Управління державної охорони України, державної пожежної охорони, Державного департаменту України з питань виконання покарань тощо (рішення Конституційного Суду України від 06 липня 1999 року № 8-рп/99 у справі щодо права на пільги та від 20 березня 2002 року № 5 рп/2002 у справі щодо пільг, компенсацій, гарантій).

Окрім цього, у рішенні Конституційного Суду України у справі №1-9/2015 від 13 травня 2015 року зазначено, що Україну проголошено соціальною, правовою державою, в якій визнається і діє принцип верховенства права; Конституція України має найвищу юридичну силу; закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй; органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності у старості та в інших випадках, передбачених законом. В Україні на конституційному рівні гарантовано право громадян на соціальний захист, для забезпечення якого необхідне здійснення комплексу державно-правових заходів, одним із яких є законодавче визначення основ соціального захисту, форм і видів пенсійного забезпечення (пункт 6 частини першої статті 92 Конституції України).

Конституційний Суд України зазначив, що Основний Закон України закріплює основоположні засади права громадян на соціальний захист і відносить до законодавчого регулювання механізм реалізації цього права (абзац сьомий пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 20 червня 2001 року №10-рп/2001). За Конституцією України, Кабінет Міністрів України забезпечує виконання Конституції та законів України, в тому числі у сфері соціального захисту (пункти 1,3 статті 116).

Виходячи із викладеного у рішеннях Конституційного Суду України розуміння сутності соціальних гарантій працівників правоохоронних органів, зокрема працівників прокуратури, зміст та обсяг досягнутих ними соціальних гарантій не може бути звужене шляхом внесення змін до законодавства.

При цьому, суд не приймає до уваги доводи відповідача про те, що з 01 червня 2015 року, згідно Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року, у зв'язку з неприйняттям закону про призначення всіх пенсій що такий закон не прийнятий, позивач не має права на призначення пенсії за вислугу років, оскільки на момент прийняття Закону України № 213-VIII та дії зазначених в ньому Прикінцевих положень, в Україні діяв Закон України «Про прокуратуру» від 05 листопада 1991 № 1789-ХІІ, який з 15 липня 2015 року втратив свою чинність через набрання чинності Закону України «Про прокуратуру» №335-VІІІ. Тобто, Закон №213-VIII від 02 березня 2015 не міг встановлювати чи вносити зміни до Закону України «Про прокуратуру», який вступив в дію лише з 15 липня 2015 року, і позивач звернувся до відповідача із заявою про призначенні пенсії за вислугою років відповідно ч.1 ст.86 Закону України «Про прокуратуру» №1697-VII, який набрав чинності 15 липня 2015 року, який діяв на час звернення позивача про призначення вказаної пенсії. Тобто, в даних спірних правовідносинах має місце застосування діючих норм вищенаведеного спеціального Закону.

З огляду на викладене, відповідач, відмовляючи позивачу у призначенні пенсії за вислугу років всупереч вимогам Конституції України поширює дію Закону № 213-VІІ на новий Закон України «Про прокуратуру» № 1697-VІІ, який набрав чинності 15 липня 2015 року, не зважаючи на те, що прямої вказівки в означеному законі щодо можливості зворотної дії в часі не передбачено.

Крім цього, Закон України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 № 1697-VІІ, в частині регулювання питань пенсійного забезпечення працівників прокуратури України є спеціальним законом, та на сьогоднішній день повинен застосовуватися органами Пенсійного фонду України при призначенні пенсії за вислугу років відповідно до ст. 86 цього Закону, за наявності відповідного загального та спеціального стажу і введений в дію після прийнятого Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 № 213-VIII.

Враховуючи вищенаведене, суд прийшов до висновку, що позов є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

Обираючи спосіб захисту порушеного права позивача, суд вважає, що для його відновлення необхідно і достатньо зобов'язати відповідача призначити позивачу пенсію за вислугу років відповідно до Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року з дня його звернення, тобто з 01 вересня 2016 року.

Судові витрати у справі, з огляду на задоволення позову судом та сплату позивачем при зверненні до суду судового збору в розмірі 551,20 грн. суд, з урахуванням ч.1 ст.94 КАС України, вважає за необхідне стягнути на користь позивача з Державного бюджету України.

Керуючись ст.ст. 71, 99, 100, 158, 160 - 163 КАС України, суд -

постановив:

адміністративний позов ОСОБА_1 до Новомосковського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинення дій задовольнити.

Визнати неправомірними дії Новомосковського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області щодо відмови в призначенні ОСОБА_1 пенсії за вислугу років відповідно до ст.86 Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року № 1697-VІІ.

Зобов'язати Новомосковське об'єднане управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області призначити ОСОБА_1 пенсію за вислугу років згідно зі статтею 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року № 1697-VІІ з 01 вересня 2016 року.

Стягнути з державного бюджету на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору в розмірі 551 (п`ятсот п`ятдесят одну) грн. 20 коп.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили відповідно до вимог ст. 254 КАС України та може бути оскаржена в порядку та строки, передбачені ст. 186 КАС України, до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області.

Постанову в повному обсязі складено 24 жовтня 2016 року.

Суддя Д.О. Парфьонов