Справа № 2а-691/11
Суддя: Нос Степан Петрович
Дата ухвалення: 2016-11-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада 2016 року Справа № 876/5980/16

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді - Носа С. П.,

суддів - Кухтея Р. В., Яворського І. О.;

за участю секретаря судового засідання - Мельничук Б. Б.;

позивача - ОСОБА_1;

представника позивача - ОСОБА_2;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Шевченківського районного суду м. Львова від 10 травня 2016 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Брюховицької селищної ради третя особа - ОСОБА_3 про визнання недійсними та скасування рішень, -

ВСТАНОВИВ:

29 березня 2011 року Шевченківським районним судом м. Львова зареєстровано позовну заяву ОСОБА_1 до Брюховицької селищної ради третя особа - ОСОБА_3 про визнання недійсним та скасування рішення 18 сесії 5 скликання від 08 травня 2008 року № 480 «Про надання дозволу на виготовлення проекту відведення земельної ділянки в смт. Брюховичі» в частині визнання недійсним та скасування п. 1.9 «дати дозвіл на розробку проекту відведення земельної ділянки площею 0,081 га по АДРЕСА_2 для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських споруд, гр. ОСОБА_3, котра проживає в АДРЕСА_1» даного рішення; визнання недійсним та скасування рішення 22 сесії 5 скликання від 25 вересня 2008 року за № 566 «Про внесення змін в рішення Брюховицької селищної ради» в частині визнання недійсним та скасування пункту 1.5 «Внести зміни в рішення Брюховицької селищної ради за № 480 пункт 1.9 від 08 травня 2008 року, а саме «дати дозвіл на розробку проекту відведення земельної ділянки площею 0,081 га по АДРЕСА_3 для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських споруд гр. ОСОБА_3, котра проживає в АДРЕСА_1» даного рішення; визнання недійсним та скасування рішення 28 сесії 5 скликання від 07 травня 2009 року за № 732 «Про затвердження проекту відведення земельних ділянок в смт. Брюховичі» в частині визнання недійсним та скасування пункту 1.1 «затвердити проект відведення земельної ділянки та надати у власність земельну ділянку площею 0,081 га по АДРЕСА_3 для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд з земель громадської та житлової забудови гр. ОСОБА_3, котра проживає в АДРЕСА_1» даного рішення.

Постановою Шевченківського районного суду м. Львова від 10 травня 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятою постановою, позивачем - ОСОБА_1, подано апеляційну скаргу до Львівського апеляційного адміністративного суду, в якій висловлено прохання скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначено, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваної постанови було порушено норми матеріального та процесуального права.

Позивач та представник позивача, у судовому засіданні, вимоги апеляційної скарги підтримали та просять таку задовольнити.

Інші особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з'явились, про дату, час і місце апеляційного розгляду були повідомлені належним чином, а тому, суд, у відповідності до ч. 4 ст. 196 КАС України, вважає можливим здійснювати розгляд справи за їхньої відсутності.

Судом апеляційної інстанції заслухано суддю-доповідача, пояснення позивача та його представника, досліджено матеріали справи та проаналізовано доводи апеляційної скарги, внаслідок чого зроблено висновок, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, постанову суду першої інстанції скасувати, а провадження в справі - закрити.

Встановлено, що відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1 від 29 липня 2009 року ОСОБА_3 є власником земельної ділянки площею 0,081 га, яка розміщена в смт. Брюховичі, АДРЕСА_3 і яка була їй надана на підставі рішення 28 сесії 5 скликання від 07 травня 2009 року № 732 Брюховицької селищної ради для будівництва та обслуговування житлового будинку (т. 1 а.с. 82).

Відповідно до вимог ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі Конвенція), кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у справі Zand v. Austria від 12 жовтня 1978 року вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування суду, але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття суд, встановлений законом у частині першій статті 6 Конвенції передбачає усю організаційну структуру судів, включно з (…) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (…). З огляду на це не вважається судом, встановленим законом орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Розглядаючи справу, суд першої інстанцій виходив з того, що спір у цій справі є публічно-правовим та належить до юрисдикції адміністративних судів. Однак, суд апеляційної інстанції з такими висновками суду першої інстанції не погоджується, оскільки вони зроблені без належного з'ясування того, чи цей спір належить розглядати у порядку адміністративного судочинства.

Відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 17 КАС України (у редакції, чинній на час звернення позивачів до суду) юрисдикція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів або правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Вжитий у цій процесуальній нормі термін «суб'єкт владних повноважень» позначає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень (пункт 7 частини першої статті 3 КАС України).

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Конституційний Суд України в пункті 5 мотивувальної частини Рішення від 16 квітня 2009 року № 7-рп/2009 (справа про скасування актів органів місцевого самоврядування) зазначив, що органи місцевого самоврядування, вирішуючи питання місцевого значення, представляючи спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ та міст, приймають нормативні та ненормативні акти. До ненормативних належать акти, які передбачають конкретні приписи, звернені до окремого суб'єкта чи юридичної особи, застосовуються одноразово і після реалізації вичерпують свою дію фактом їхнього виконання. У зв'язку з прийняттям цих рішень виникають правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, у тому числі отримання права власності на земельну ділянку.

Частиною першою статті 125 ЗК передбачено, що право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації.

З викладеного вбачається, що спір має вирішуватися у порядку цивільного (господарського) судочинства, за правилами якого можливий одночасний розгляд вимог про визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, а також вимоги про скасування акта про право, виданого на підставі такого незаконного рішення.

Таким чином, колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного суду прийшла до висновку про те, що у разі прийняття суб'єктом владних повноважень рішення про передачу земельної ділянки у власність чи оренду (тобто ненормативного акта, який вичерпує свою дію після його реалізації), подальше оспорювання правомірності цього набуття фізичною чи юридичною особою має вирішуватися у порядку цивільної (господарської) юрисдикції, оскільки виникає спір про право цивільне.

Суд апеляційної інстанції враховує те, що визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з'ясування всіх обставин у справі і обов'язок суб'єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій чи рішень, на відміну від визначального принципу цивільного судочинства, який полягає у змагальності сторін, суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися судом, встановленим законом у розумінні частини першої статті 6 Конвенції.

Вказана позиція апеляційного суду узгоджується з рішеннями Верховного Суду України, зокрема, з постановами від 11 листопада 2014 року у справі № 21-405а14, від 11 листопада 2014 року у справі № 21-493а14, від 16 грудня 2014 року у справі № 21-544а14, від 24 лютого 2015 року у справі № 21-34а15.

Відповідно до вимог ч.1 ст.244-2 КАС України, рішення Верховного Суду України, прийняте за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначені норми права, та для всіх судів України.

Згідно із вимогами ч.1 ст. 203 КАС України, постанова або ухвала суду першої інстанції скасовується в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається з підстав, встановлених відповідно статтями 155 і 157 цього Кодексу.

За вимогами п.1 ст.157 КАС України, суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що постанову Шевченківського районного суду м. Львова від 10 травня 2016 року в справі № 2а-691/11 слід скасувати та закрити провадження у справі.

Керуючись вимогами ст. ст. 157, 160, 195, 196, 198, 203, 205, 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Постанову Шевченківського районного суду м. Львова від 10 травня 2016 року в справі № 2а-691/11 - скасувати.

Провадження в справі № 2а-691/11 за позовом ОСОБА_1 до Брюховицької селищної ради третя особа - ОСОБА_3 про визнання недійсними та скасування рішень - закрити.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення.

Ухвала може бути оскаржена у касаційному порядку, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України, протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили, а у випадку коли, відповідно до частин 3 та 7 ст. 160 КАС України, складення ухвали в повному обсязі відкладено - з дня складення ухвали в повному обсязі.

Головуючий суддя: С. П. Нос

Судді: І. О. Яворський

Р. В. Кухтей

Ухвалу складено в повному обсязі 22 листопада 2016 року.