Справа № 823/2438/15
Суддя: Стрелець Т.Г.
Дата ухвалення: 2016-11-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"09" листопада 2016 р. м. Київ К/800/12746/16

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

головуючого судді: суддів: Стрелець Т.Г., Голяшкіна О.В., Єрьоміна А.В.,
розглянувши в письмовому провадженні касаційну скаргу Головного управління Державної казначейської служби України у Черкаській області

на постанову Черкаського окружного адміністративного суду від 24 листопада 2015 року

та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 23 лютого 2016 року

у справі №823/2438/15

за позовом ОСОБА_4

до Начальника Головного управління Державної казначейської служби

України у Черкаській області

про визнання дій незаконними та зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2015 року ОСОБА_4 (далі по тексту - позивач, ОСОБА_4) звернувся до суду з позовом до Начальника Головного управління Державної казначейської служби України у Черкаській області (далі по тексту - відповідач, начальник ГУ ДКСУ у Черкаській області), в якому, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, просив:

визнати дії ГУ ДКСУ у Черкаській області по невиконанню постанови Соснівського районного суду міста Черкаси від 26 вересня 2012 року незаконними;

зобов'язати виконати постанову Соснівського районного суду міста Черкаси від 26 вересня 2012 року;

відшкодувати йому завдану шкоду в розмірі 40000,00 грн.

Постановою Черкаського окружного адміністративного суду від 24 листопада 2015 року, яка залишена без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 23 лютого 2016 року, позов задоволено частково.

Визнано незаконними дії Головного управління Державної казначейської служби України у Черкаській області по невиконанню постанови Соснівського районного суду міста Черкаси №2а-354/12 від 26 вересня 2012 року, яким зобов'язано Головне управління праці та соціального захисту населення Черкаської обласної державної адміністрації нарахувати та виплатити ОСОБА_4 щорічну одноразову грошову допомогу до 5 травня за 2010-2011 роки відповідно до статті 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», статті 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», з урахуванням фактично проведеної виплати.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням судів першої та апеляційної інстанцій, Головне управління Державної казначейської служби України у Черкаській області звернулось до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить їх скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши і обговоривши доводи касаційної скарги та заперечень на неї, перевіривши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права і наданої ними правової оцінки обставин у справі, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно частини 2 статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій в межах касаційної скарги.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що позивач у квітні 2011 року звернувся до Соснівського районного суду міста Черкаси з позовом до Центру нарахування та здійснення соціальних виплат про визнання дій незаконними та зобов'язання до вчинення певних дій.

Постановою Соснівського районного суду міста Черкаси від 26 вересня 2012 року у справі №2а-354/12 позов ОСОБА_4 задоволено частково.

Визнано протиправною відмову Головного управління праці та соціального захисту населення Черкаської обласної державної адміністрації щодо нарахування та виплати ОСОБА_4 щорічної одноразової грошової допомоги до 5 травня за 2010 - 2011 роки відповідно до статті 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Зобов'язано Головне управління праці та соціального захисту населення Черкаської обласної державної адміністрації нарахувати та виплатити ОСОБА_4 щорічну одноразову грошову допомогу до 5 травня за 2010-2011 роки відповідно до статті 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», статті 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» з урахуванням фактично проведеної виплати.

В задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

10 квітня 2015 року на адресу ГУ ДКСУ у Черкаській області від органу державної виконавчої служби надійшла вищевказана постанова для її подальшого виконання.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач неодноразово звертався на урядову гарячу лінію зі зверненнями щодо невиконання ГУ ДКСУ у Черкаській області постанови Соснівського районного суду міста Черкаси від 26 вересня 2012 року у справі №2а-354/12.

Листами ГУ ДКСУ у Черкаській області від 06 жовтня 2015 року, 15 жовтня 2015 року та 16 жовтня 2015 року позивача було повідомлено, що управлінням здійснюються всі передбачені законодавством заходи щодо виконання вищевказаного судового рішення.

Оскільки в добровільному порядку постанова Соснівського районного суду міста Черкаси від 26 вересня 2012 року у справі №2а-354/12 відповідачем добровільно не виконується, позивач звернувся до суду з відповідним позовом.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з того, що позовна вимога про визнання незаконними дій ГУ ДКСУ у Черкаській області по невиконанню постанови Соснівського районного суду міста Черкаси №2а-354/12 від 26 вересня 2012 року є законною та обґрунтованою.

Переглядаючи рішення, колегія суддів Вищого адміністративного суду України вважає, що до таких висновків суди попередніх інстанцій дійшли передчасно, з порушенням норм процесуального права, з огляду на наступне.

Як вірно зазначено судами гарантії держави щодо виконання судових рішень та виконавчих документі, визначених у Законі України «Про виконавче провадження», та особливості їх виконання, регламентовані Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» від 05 червня 2012 року №4901-VI з наступними змінами та доповненнями у редакції, яка була чинна на час виникнення спірних правовідносин (далі по тексту - Закон України №4901-VI).

Відповідно до частини 1 статті 3 названого Закону виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Частиною 4 зазначеної статті закріплено, що перерахування коштів стягувачу здійснюється у тримісячний строк з дня надходження до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, необхідних для цього документів та відомостей.

Відповідно до пункту 1 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України №4901-VI цей Закон набирає чинності з 1 січня 2013 року.

В пункті 3 названого розділу передбачено, що виконавчі документи за рішеннями суду про стягнення коштів або рішення суду, що набрали законної сили, боржниками за якими є визначені частиною першою статті 2 цього Закону суб'єкти, які видані або ухвалені до набрання чинності цим Законом, подаються до органу державної виконавчої служби протягом шести місяців з дня набрання чинності цим пунктом. Якщо рішення суду про стягнення коштів або виконавчі документи за цими рішеннями, боржниками за якими є визначені частиною першою статті 2 цього Закону суб'єкти, не було подано в строк, встановлений цим пунктом, це не є підставою для відмови у виконанні даного судового рішення.

Заборгованість погашається в такій черговості:

у першу чергу погашається заборгованість за рішеннями суду щодо пенсійних та соціальних виплат, про стягнення аліментів, відшкодування збитків та шкоди, завданих внаслідок злочину або адміністративного правопорушення, каліцтва або іншого ушкодження здоров'я, а також у зв'язку з втратою годувальника;

у другу чергу погашається заборгованість за рішеннями суду, пов'язаними з трудовими правовідносинами;

у третю чергу погашається заборгованість за всіма іншими рішеннями суду.

З метою реалізації наведеного пункту Кабінет Міністрів України 03 вересня 2014 року прийняв постанову №440, якою затвердив Порядок погашення заборгованості за рішеннями суду, виконання яких гарантується державою (далі по тексту - Порядок №440).

Передача рішень до органів, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів, тобто до головних управлінь Казначейства в Автономній Республіці Крим, областях, мм. Києві та Севастополі, здійснюється відповідальною особою на підставі акта приймання-передавання (додаток).

Акт приймання-передавання підписується відповідальною особою органу державної виконавчої служби та особою, визначеною керівником органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, та затверджується керівниками зазначених органів.

Тим часом, відповідно до пункту 20 Порядку №440 погашення заборгованості здійснюється Казначейством в межах бюджетних асигнувань, визначених законом про Державний бюджет України на відповідний рік, за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду на підставі рішень, поданих органом, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, згідно з Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2011 року №845 (далі по тексту - Порядок №845).

Пунктом 47 Порядку №845 передбачено, що Безспірне списання коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання судових рішень та виконавчих документів, здійснюється Казначейством на підставі поданих:

1) органом Казначейства: документів та відомостей, надісланих стягувачами та боржником; інформації про неможливість виконання безспірного списання коштів з рахунків боржника;

2) керівником органу державної виконавчої служби зазначених у пункті 7 цього Порядку документів та відомостей.

Згідно з пунктом 48 Порядку №845 для забезпечення безспірного списання коштів державного бюджету згідно з пунктом 47 цього Порядку в Казначействі відкривається в установленому порядку відповідний рахунок.

Перерахування коштів стягувачу здійснюється Казначейством у тримісячний строк з дня надходження необхідних документів та відомостей.

Пунктом 49 Порядку №845 також закріплено, що у разі коли для здійснення безспірного списання коштів державного бюджету згідно з пунктами 47 і 50 цього Порядку необхідні додаткові кошти понад обсяг відповідних бюджетних призначень, Казначейство подає протягом 10 днів з дня надходження виконавчих документів Мінфіну пропозиції щодо необхідності внесення змін до закону про Державний бюджет України.

Пунктом 50 Порядку №845 також передбачено, що за порушення встановленого законом строку перерахування коштів компенсація нараховується Казначейством, якщо боржником є державний орган.

Компенсація виплачується Казначейством на підставі рішення або постанови про виплату компенсації за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання судових рішень та виконавчих документів.

У рішенні (постанові) про виплату компенсації зазначаються:

назва і дата видачі виконавчого документа, найменування органу, що його видав;

повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім'я та по батькові (для фізичних осіб) стягувача і боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), код згідно з ЄДРПОУ або податковий номер (для юридичних осіб), реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) або серія і номер паспорта для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовилися від прийняття такого номера, реквізити рахунків стягувача і боржника;

дата надходження документів та відомостей, необхідних для перерахування коштів, дата закінчення встановленого законом строку для перерахування коштів, дата перерахування коштів стягувачу;

строк прострочення платежу;

реквізити рахунка, з якого здійснюється безспірне списання;

спосіб перерахування коштів стягувачу;

сума нарахованої компенсації.

Рішення про виплату компенсації затверджується Головою Казначейства, а постанова - керівником органу державної виконавчої служби.

З метою реалізації Закону України №4901-VI та Порядку №845 Державною казначейською службою України 19 квітня 2013 року видано наказ №63 «Про здійснення безспірного списання коштів державного бюджету з рахунків боржника та за бюджетною програмою для забезпечення виконання судових рішень та виконавчих документів» (далі по тексту - Наказ №63).

Відповідно до зазначеного наказу, Головні управління Казначейства:

- у разі передачі органами державної виконавчої служби рішень відповідно до Порядку №440, організовують прийняття таких рішень, підписання та затвердження таких актів приймання - передачі;

- забезпечуються облік і зберігання судових рішень до настання їх черги виконання за бюджетною програмою КПКВ 350404 «Забезпечення виконання рішень суду, що гарантовані державою»;

- не раніше ніж за два місяці до настання черги для виконання судового рішення, супровідним листом направляють до Казначейства документи, що стосуються їх виконання за бюджетною програмою КПКВ 350404 «Забезпечення виконання рішень суду, що гарантовані державою».

Під час розгляду справи судами першої та апеляційної інстанції не було встановлено на підставі належних та допустимих доказів дотримання ГУ ДКСУ у Черкаській області наведених вище положень нормативно-правових актів.

Крім того, з наведених вище положень вбачається, що відповідальним за виконання судового рішення, що гарантоване державною, яким є постанова Соснівського районного суду міста Черкаси №2а-354/12 від 26 вересня 2012, є саме Державна казначейська служба України (Казначейство), яка відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 15 квітня 2015 року №215, є центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, бухгалтерського обліку виконання бюджетів.

Викладене також залишилося поза увагою судів.

Статтею 159 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до частин 4 статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України суд вживає передбачені законом заходи, необхідні для з'ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи.

Зміст принципу офіційного з'ясування всіх обставин у справі зобов'язує адміністративний суд до активної ролі у судовому засіданні, в тому числі і до уточнення змісту позовних вимог, з наступним обранням відповідного способу захисту порушеного права.

Згідно частин 1 та 3 статті 52 Кодексу адміністративного судочинства України суд першої інстанції, встановивши, що з адміністративним позовом звернулася не та особа, якій належить право вимоги, або не до тієї особи, яка повинна відповідати за адміністративним позовом, може за згодою позивача допустити заміну первинного позивача або відповідача належним позивачем або відповідачем, якщо це не потягне за собою зміни підсудності адміністративної справи.

Якщо позивач не згоден на заміну відповідача іншою особою, суд може залучити цю особу як другого відповідача. У разі відмови у задоволенні адміністративного позову до такого відповідача понесені позивачем витрати відносяться на рахунок держави.

За правилами цієї норми, суд першої інстанції, виявивши, що відповідач є неналежною стороною, повинен вирішити питання про його заміну і лише тоді приймати рішення по суті.

Водночас, стаття 52 Кодексу адміністративного судочинства України не зобов'язує суд залучити іншого відповідача, якщо вимогу подано до неналежного відповідача, проте не вчинення таких дій може бути підставою для скасування рішення згідно із частиною 2 статті 227 Кодексу адміністративного судочинства України.

Разом з тим, ухвалюючи рішення, суд першої інстанції залишив поза наведені вимоги процесуального закону та всупереч положень статті 52 Кодексу адміністративного судочинства України не з'ясував в повній мірі усіх обставин щодо встановлення належного кола відповідачів у справі.

Таким чином, розглядаючи справу по суті, судом першої інстанції помилково не залучено до участі у справі як співвідповідача Державну казначейську службу України.

Вищевказане може вплинути на повноту реалізації прав та законних інтересів позивача, з метою захисту яких подано відповідний позов, що є підставою для скасування оскаржуваних судових рішень.

Суд апеляційної інстанції на вказані порушення норм процесуального закону також уваги не звернув.

Додатково колегія суддів звертає увагу, що в адміністративному позові та у заяві про уточнення позовних вимог ОСОБА_4 як відповідача зазначає начальника ГУ ДКСУ у Черкаській області, у той час як у прохальній частині позову та заяви просить визнати незаконними дії саме ГУ ДКСУ у Черкаській області та зобов'язати ГУ ДКСУ у Черкаській області виконати постанову Соснівського районного суду міста Черкаси №2а-354/12 від 26 вересня 2012.

Відповідно до визначення відповідача, закріпленого у пункту 9 частини 1 статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України, це суб'єкт владних повноважень, а у випадках, передбачених законом, й інші особи, до яких звернена вимога позивача.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України справа адміністративної юрисдикції (далі - адміністративна справа) - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Отже, Кодекс адміністративного судочинства України закріплює, що відповідачами в адміністративних справах можуть бути як органи виконавчої влади так їхня посадова чи службова особа.

Постановляючи рішення у справі, суди викладені положення Кодексу адміністративного судочинства України також не врахували.

З огляду на викладене, колегія суддів Вищого адміністративного суду України приходить до висновку, що рішення судів попередніх інстанцій підлягають скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

За змістом частини 1 статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Згідно частини 2 статті 227 Кодексу адміністративного судочинства України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Оскільки судами попередніх інстанцій порушені вимоги щодо всебічного, повного та об'єктивного дослідження усіх фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, що призвело до ухвалення рішень, які не відповідають вимогам щодо законності та обґрунтованості і таке неправильне вирішення справи не може бути усунено судом касаційної інстанції, рішення судів попередніх інстанцій підлягає скасуванню з направленням справи на новий розгляд.

Під час нового розгляду суду першої інстанції слід врахувати вищенаведене та прийняти обґрунтоване та законне рішення за результатами повного, всебічного та об'єктивного розгляду всіх обставин справи в їх сукупності.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 277, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Касаційну скаргу Головного управління Державної казначейської служби України у Черкаській області - задовольнити частково.

Постанову Черкаського окружного адміністративного суду від 24 листопада 2015 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 23 лютого 2016 року у справі №823/2438/15 - скасувати.

Справу №823/2438/15 направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії сторонам та перегляду не підлягає.

Головуючий суддя: Т.Г. Стрелець

Судді: О.В. Голяшкін

А.В. Єрьомін