Справа № 826/2772/16
Суддя: Добрянська Я.І.
Дата ухвалення: 2016-11-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

21 листопада 2016 року № 826/2772/16

Суддя Окружного адміністративного суду міста Києва Добрянська Я.І., за участі колегії суддів - Кузьменка В.А., Федорчука А.Б., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу та додані до неї матеріали:

за позовом ОСОБА_1,
до відповідача Міністерство економічного розвитку і торгівлі України,
провизнання протиправними дій, зобов'язання вчинити дії,
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до Міністерства економічного розвитку і торгівлі України про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити дії.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 26.02.2016 суддею Добрянською Я.І. відкрито провадження у справі та призначено справу до попереднього судового розгляду.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що Міністерством економічного розвитку і торгівлі України, як правонаступником Державного агентства України з управління державними корпоративними правами та майном, протиправно відмовлено ОСОБА_1 у нарахуванні та виплаті грошової допомоги, передбачену ч. 13 ст. 37 Закону України "Про державну службу".

Відповідач проти задоволення позовних вимог заперечував, вказавши, що позивачу призначено пенсію як державному службовцю, раніше встановленого чинним законодавством строку, а тому на дату подання заяви до Міністерства економічного розвитку і торгівлі України про призначення пенсії державного службовця ч. 13 ст. 37 Закону України "Про державну службу" не діяла. Разом з тим, відповідачем у письмових запереченнях проти позову від 18.04.2016 зазначено, що позивачем пропущено строк звернення до суду, оскільки про порушені права та інтереси позивач мав дізнатися із ухвали Вищого адміністративного суду м. Києва, тобто 04.02.2015..

Надане відповідачем клопотання про залишення позовної заяви без розгляду у зв'язку з пропуском позивачем строку звернення до суду, суд вважає необґрунтованим, оскільки, про фактичну відмову Міністерства економічного розвитку і торгівлі України позивач дізнався із листа останнього від 16.02.2016 вих. № 2102-13/4163-09, що не спростовано відповідачем, як суб'єктами владних повноважень, належними доказами.

Так, згідно з частиною другою статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України, для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Водночас, з урахуванням того, що про порушення власних прав та охоронюваних законом інтересів позивач, дізнався листа відповідача від 16.02.2016 вих. № 2102-13/4163-09 що, як було зазначено, не спростовано відповідачем, а звернувся позивач до суду 23.02.2016 (що підтверджується відбитком поштового штемпелю на конверті, в якому до суду надійшла позовна заява разом з доданими документами), суд дійшов до висновку, що позивачем не пропущено строк звернення до суду.

Розгляд справи № 826/2772/16 здійснено у порядку письмового провадження на підставі частини шостої статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України.

Розглянувши подані особами, які беруть участь у справі, документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та заперечення, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

Позивач, наказом Державного агентства України з управління державними корпоративними правами та майном № 592к від 12.09.2013 року звільнений з посади заступника начальника управління - начальника відділу документального забезпечення та контролю Управління документального забезпечення роботи та контролю у зв'язку з реорганізацією, відповідно до п.1 ст. 40 КЗпП України.

07.04.2015 року позивач звернувся із заявою до Управління Песнійного фонду України в Святошинському районі м.Києва про переведення пенсії за віком згідно Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу» з 13.09.2013 року відповідно до діючого законодавства на 13.09.2013 року.

Проте, листом від 10.04.2015 року за №588/8-П Управління Пенсійного фонду України в Святошинському районі м. Києва, відмовило позивачу у призначенні пенсії за віком згідно Закону України «Про державну службу» з 13.09.2013 року, посилаючись на те, що пенсія на умовах, передбачених ст. 37 Закону України "Про державну службу", виплачується при досягненні пенсійного віку. Крім того, відповідним листом позивача було проінформовано, що він не має права на одержання пенсії за нормами Закону України «Про державну службу».

Вважаючи вищевказану відмову протиправною та прийняту з порушенням вимог чинного законодавства позивач звернувся до Святошинського районного суду м. Києва з позовом до Управління Пенсійного фонду України в Святошинському районі м. Києва, за наслідком розгляду якої постановою Святошинського районного суду м. Києва визнано неправомірними дії Управління Пенсійного фонду України в Святошинському районі м. Києва, щодо відмови в призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком у відповідності до Закону України "Про державну службу" неправомірними та протиправними, зобов'язано Управління Пенсійного фонду України в Святошинському районі м. Києва призначити ОСОБА_1 пенсію за віком у відповідності до Закону України "Про державну службу" з 13.09.2013 року у редакції Закону України "Про державну службу", який діяв на вказану дату, визнано дії Управління Пенсійного фонду України в Святошинському районі м. Києва, щодо відмови включити виплати у вигляді сум матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань, індексації заробітної плати та матеріальної допомоги на оздоровлення і компенсації за невикористану відпустку в заробітну плату для обчислення пенсії, неправомірними та протиправними та зобов'язано Управління Пенсійного фонду України в Святошинському районі м. Києва включити виплати у вигляді сум матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань, індексації заробітної плати та матеріальної допомоги на оздоровлення і компенсації за невикористану відпустку в заробітну плату для обчислення пенсій, та зробити перерахунок пенсії з моменту її призначення із застосуванням показника заробітної плати, з якої було сплачено страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування згідно довідки від 26.09.2013 року № 01/1-6-76, а з 01 січня 2011 року єдиний соціальний внесок на загальнообов'язкове державне страхування.

Вищевказана постанова Святошинського районного суду м. Києва від 07.07.2015 частково залишена без розгляду постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 03.09.2015, однак ухвалою Вищого адміністративного суду України від 17.12.2015 постанову КААС скасовано, і в цій частині постанову Святошинського районного суду м. Києва від 07.07.2015 залишено в силі.

ОСОБА_1 03.02.2016 звернувся до Міністерства економічного розвитку і торгівлі України, як правонаступника прав та обов'язків Державного агентства України з управління державними корпоративними правами та майном із заявою виплатити грошову допомогу в розмірі 10 місячних посадових окладів.

Листом від 16.02.2016 № 2102-13/4163-09 відповідач відмовив здійснити виплату з посиланням на відсутність підстав для вищевказаної виплати ОСОБА_1

Вважаючи таку відмову у виплаті грошової допомоги в розмірі 10 місячних посадових окладів, на думку позивача, необґрунтованою, а свої права та охоронювані законом інтереси порушеними, позивач звернувся з позовом до Окружного адміністративного суду м. Києва.

Досліджуючи підстави викладеного, суд аналізує наступні правові норми.

Відповідно до ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За змістом ст. 1 Закону України «Про державну службу» державна служба - професійна діяльність осіб, які займають посади в органах державної влади та їх апараті щодо практичного виконання завдань та функцій держави та одержують заробітну плату за рахунок державних коштів. Ці особи є державними службовцями і мають відповідні службові повноваження.

Відповідно ч. 2 ст. 38 Конституції України, громадяни користуються рівним правом доступу до державної служби, а також до служби в органах місцевого самоврядування.

Конституційний Суд України у рішенні у справі про граничний вік перебування на державній службі та на службі в органах місцевого самоврядування (№8-рп/2007 від 16.10.2007 року) у пункті 3.2. вказав, що зазначена норма Основного закону України не передбачає поділу державної служби на службу в органах законодавчої, виконавчої і судової влади. З ч. 2 ст.38 та п. 12 ч. 1 ст.92 Конституції України, за якими виключно законами України визначаються основи державної служби, з чого випливає, що державна служба єдина за своїми основами. Інститут державної служби врегульований Законом України «Про державну службу», а її особливості в апаратах окремих органів, визначаються законами про ці органи.

Конституційний Суд України неодноразово розглядав проблему, пов'язану із реалізацією права на соціальний захист, неприпустимість обмеження конституційного права громадян на достатній життєвий рівень, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція та закони України виокремлюють певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, яким пенсія призначається за спеціальними законами.

У рішеннях Конституційного Суду України підкреслюється, що пільги, компенсації, гарантії є видом соціальної допомоги і необхідною складовою конституційного права на достатній життєвий рівень, тому звуження змісту та обсягу цього права шляхом прийняття нових законів або внесення змін до чинних законів за ст.22 Конституції України не допускається (Рішення Конституційного Суду України від 06.07.1999 року, від 20.03.2002 року, від 17.03.2004 року, від 01.12.2004 року).

Як вбачається зі змісту рішення Конституційного Суду України від 18.06.2007 року № 4-рп/2007 для окремих категорій осіб передбачено особливий порядок пенсійного забезпечення з урахуванням їх правового статусу, професійних обов'язків, підвищених вимог до дисципліни, обмежень та інших особливостей, пов'язаних з ризиком для життя та здоров'я, що й зумовило встановлення додаткових гарантій соціального забезпечення таких осіб.

За змістом ст. 37 Закону України «Про державну службу» на одержання пенсії державних службовців мають право особи, які досягли встановленого законодавством пенсійного віку, за наявності страхового стажу для чоловіків - не менше 25 років, для жінок - не менше 20 років, у тому числі стажу державної служби - не менше 10 років, та які на час досягнення пенсійного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менше 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, - незалежно від місця роботи на час досягнення пенсійного віку.

Так, позивач досяг віку, передбаченого законом для призначення пенсії за віком, має необхідний страховий стаж та стаж роботи державного службовця, висловив бажання отримувати пенсію державного службовця, що у сукупності ґрунтується на нормах ст. 37 Закону України «Про державну службу». При цьому продовження перебування на державній службі або в трудових відносинах з недержавним органом правових наслідків для такої особи у вигляді не призначення пенсії державного службовця не несе.

Згідно з частиною 13 статті 37 Закону №3723-ХІІ (в редакції від 23 лютого 2014 року), державним службовцям у разі виходу на пенсію за наявності стажу державної служби не менше 10 років виплачується грошова допомога в розмірі 10 місячних посадових окладів.

Законом України «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в України» від 27 березня 2014 року №1166-VII (далі - Закон №1166-VII) внесено зміни до Закону №3723-ХІІ (абзац 2 підпункт другий пункт 24 розділ ІІ) - виключено частину тринадцяту статті 37 Закону №3723-ХІІ.

Відповідно до пункту 2 розділу ІV Прикінцевих положень Закону №1166-VII зміни передбачені розділами ІІ і ІІІ, набирають чинності з 1 квітня 2014 року, а абзац 2 підпункт другий пункт 24 розділ ІІ цього Закону, набирають чинності з 1 травня 2014 року.

Таким чином, з аналізу вказаних норм вбачається, що частина тринадцята статті 37 Закону №3723-ХІІ виключена з 1 травня 2014 року.

26 листопада 2013 року Конституційний Суд України у справі №1-14/2013 прийняв Рішення та надав висновки щодо офіційного тлумачення положення частини тринадцятої статті 37 Закону №3723-XII у системному зв'язку з положеннями пункту 2 частин першої, другої статті 40 КЗпП, статті 21 Закону України «Про основні засади соціального захисту ветеранів праці та інших громадян похилого віку в Україні» від 16 грудня 1993 року №3721-ХІІ, у якому зазначив, що грошова допомога в розмірі 10 місячних посадових окладів виплачується державному службовцю за умов виходу на пенсію з посади державного службовця та наявності страхового стажу, в тому числі стажу державної служби не менше 10 років. Жодних додаткових умов для виплати грошової допомоги державному службовцю у разі виходу його на пенсію в частині тринадцятій статті 37 Закону №3723-XII не встановлено.

Тобто, грошова допомога, передбачена вказаним законодавчим положенням, має разовий характер. Право на її одержання пов'язане з певним стажем роботи особи на посаді державного службовця та припиненням цієї роботи у зв'язку з виходом на пенсію державного службовця.

Отже, у разі дострокового виходу на пенсію державного службовця з посади в органах державної влади відповідно до чинного законодавства державний службовець за наявності стажу державної служби не менше 10 років і страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом 1 частини першої статті 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», має право на отримання грошової допомоги в розмірі 10 місячних посадових окладів, яке не пов'язане з досягненням пенсійного віку, визначеного частиною першою статті 37 Закону №3723-XII.

Згідно зі статтею 69 цього Закону України «Про Конституційний Суд України» від 16 жовтня 1996 року №422/96-ВР рішення і висновки Конституційного Суду України рівною мірою є обов'язковими до виконання.

А тому, оскільки ухвалою Вищого адміністративного суду України підтверджено право ОСОБА_1 на отримання пенсії за віком у відповідності до Закону України "Про державну службу" з 13.09.2013 року у редакції Закону України "Про державну службу", який діяв на вказану дату та з урахування того, що відповідно до довідки від 01.02.2016 № 11008/8-1п позивач перебуває на обліку в управлінні Пенсійного фонду України в Святошинському районі м. Києва саме з 13.09.2013, то колегія суддів приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог.

Відповідно до частини 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, а також усні та письмові доводи представників сторін стосовно заявлених позовних вимог, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги є такими, що підлягають задоволенню.

Керуючись статтями 69-71, 94, 160-163, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити у повному обсязі.

Визнати дії Міністерства економічного розвитку і торгівлі України щодо відмови нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову допомогу в розмірі 10 місячних посадових окладів протиправною.

Зобов'язати Міністерство економічного розвитку і торгівлі України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову допомогу у розмірі 10 місячних посадових окладів.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів за правилами, встановленими ст.ст. 185-187 КАС України. Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Головуючий Суддя Я.І. Добрянська

Судді В.А. Кузьменко

А.Б. Федорчук