Справа № 804/6391/16
Суддя: Турлакова Наталія Василівна
Дата ухвалення: 2016-10-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УХВАЛА
20 жовтня 2016 р.Справа №804/6391/16
Суддя Дніпропетровського окружного адміністративного суду Турлакова Н.В., розглянувши клопотання ОСОБА_1 про забезпечення адміністративного позову у адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Департаменту захисту економіки Національної поліції України, Центральної атестаційної комісії №2 Національної поліції України про визнання протиправними дій та рішень, скасування рішень, -
ОСОБА_2 звернувся до суду із адміністративним позовом до Департаменту захисту економіки Національної поліції України, Центральної атестаційної комісії №2 Національної поліції України, в якому просить:
1. Визнати рішення Департаменту захисту економіки Національної поліції України в частині включення ОСОБА_1 до списку поліцейських, які підлягають атестуванню протиправним.
2. Визнати дії Департаменту захисту економіки Національної поліції України щодо проведення атестації ОСОБА_1 протиправними.
3. Визнати незаконним та скасувати рішення (висновок) Центральної атестаційної комісії №2 Національної поліції України від 13.09.2016р. та зазначене в розділі IV «Результати атестування (висновок атестаційної комісії)» атестаційного листа, а саме: «4 займаній посаді не відповідає, підлягає звільненню зі служби в поліції через службову невідповідність», яке прийняте стосовно ОСОБА_1
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20.10.2016р. відкрито провадження в зазначеній адміністративній справі та призначено до розгляду у судовому засіданні.
Разом із адміністративним позовом позивач звернувся із клопотанням про забезпечення адміністративного позову, шляхом заборони Департаменту захисту економіки Національної поліції України, до остаточного вирішення справи вчиняти дії щодо звільнення ОСОБА_1 з посади старшого оперуповноваженого управління захисту економіки в Дніпропетровській області ДЗЕ Національної поліції, на підставі висновку атестаційної комісії Національної поліції України.
Позивач обґрунтовує своє клопотання тим, що існує очевидна небезпека заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, а у випадку невжиття відповідних заходів забезпечення позову, під час розгляду якого може бути прийняте рішення про звільнення позивача зі служби в поліції через службову невідповідність. Водночас, на підтвердження зазначеного позивачем не надано жодних доказів та підтверджуючих матеріалів.
Відповідно до ст.117 КАС України, суд за клопотанням позивача може постановити ухвалу про вжиття заходів забезпечення адміністративного позову, якщо існує очевидна небезпека заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення по адміністративній справі, або захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, а також якщо очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності субєкта владних повноважень.
Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.
Таким чином, в ухвалі про забезпечення позову суд повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, або захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, а також вказати ознаки, які свідчать про очевидність протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень.
Отже, забезпечення адміністративного позову можливе при наявності вищевказаних обставин.
Відповідно до п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22.12.06. «Про практику застосування судами цивільно процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець.
Вивчивши матеріали справи, суд доходить висновку, що заявлене клопотання не підлягає задоволенню.
Як вбачається з матеріалів справи, позивач просить суд заборонити Департаменту захисту економіки Національної поліції України, до остаточного вирішення справи вчиняти дії щодо звільнення ОСОБА_1 з посади старшого оперуповноваженого управління захисту економіки в Дніпропетровській області ДЗЕ Національної поліції, на підставі висновку атестаційної комісії Національної поліції України. Однак, аналізуючи матеріали справи, суд зауважує, що дана вимога спрямована на майбутнє.
Як вбачається із атестаційного листа від 30.08.2016р. у за результатами атестування позивача, ЦАК прийнято рішення (висновок): «4 - займаній посаді не відповідає, підлягає звільненню зі служби в поліції через службову невідповідність».
Однак, суд зауважує, що висновок ЦАК має рекомендаційний характер, тобто остаточно стверджувати, що на підставі вказаного висновку позивача звільнять із займаної посади наразі є передчасним.
Крім того, рішення щодо звільнення позивача із займаної посади належить до виключної компетенції його роботодавця.
Отже, завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше було б порушено принцип розподілу влади.
Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень, єдиним критерієм здійснення правосуддя є право. Тому завданням адміністративного судочинства є контроль легальності. Перевірка доцільності переступає компетенцію адміністративного суду і виходить за межі завдання адміністративного судочинства.
Отже, під дискреційним повноваженням розуміється таке повноваження, яке надає певний ступінь свободи адміністративному органу при прийнятті рішення, тобто, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибрати один з кількох варіантів рішення.
Суд є правозастосовуючим органом, тобто, не створюючи нових правових норм, не підміняючи собою органи виконавчої та законодавчої влади, на підставі закону у встановленому процесуальним законом порядку вирішує справи.
В постанові Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2008 року за № 13 викладено позицію щодо неможливості суду підміняти собою органи владних повноважень, згідно якої суд не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймаючи замість рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб'єкта владних повноважень.
Крім того, відповідно до ч.2 ст.8 Кодексу адміністративного судочинства України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.
Згідно ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Додатково, суд звертає увагу на позицію Верховного Суду України, викладену в постанові Пленуму від 22.12.2006 № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», а саме в абз. 3 п.5 - у справах про захист трудових чи корпоративних прав не допускається забезпечення позову шляхом зупинення дії рішення про звільнення позивача з роботи та зобов'язання відповідача й інших осіб не чинити перешкод позивачеві у виконанні ним своїх.попередніх трудових обов'язків, оскільки таким чином фактично ухвалюється рішення без розгляду справи по суті.
Отже, заборона вчинити дії щодо звільнення позивача фактично спрямована на майбутнє та безпосередньо вирішує спір по суті, тому суд приходить до висновку, що клопотання про забезпечення позову задоволенню не підлягає, оскільки це суперечитиме інституту застосування заходів забезпечення адміністративного позову.
За наведених обставин суд вважає клопотання позивача необґрунтованим, а доводи викладенні в клопотанні недостатніми для можливості його задоволення.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 117, 118, 165 КАС України суддя, -
У задоволенні клопотання ОСОБА_1 про забезпечення адміністративного позову, - відмовити.
Ухвала суду може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги через Дніпропетровський окружний адміністративний суд з одночасним направленням копії апеляційної скарги особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п'яти днів з дня проголошення ухвали. У разі якщо ухвалу було постановлено в письмовому провадженні або згідно з частиною третьою статті 160 цього Кодексу, або без виклику особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя ОСОБА_3