Справа № 815/4781/16
Суддя: Бутенко А. В.
Дата ухвалення: 2016-11-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/4781/16
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2016 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Бутенка А.В., розглянувши в порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 Одеської області, за участю 3-ї особи без самостійних вимог на предмет спору Головне управління Державної казначейської служби України в Одеській області про визнання протиправними дії, стягнення частини невиплаченої заробітної плати, -

В С Т А Н О В И В:

З позовом до суду звернулась ОСОБА_1 до ОСОБА_2 Одеської області, за участю 3-ї особи без самостійних вимог на предмет спору Головне управління Державної казначейської служби України в Одеській області про визнання протиправними дії, стягнення частини невиплаченої заробітної плати.

У судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги в повному обсязі посилаючись на обґрунтування, викладені в позовній заяві (а.с. 5-13).

Представник відповідача ОСОБА_2 Одеської області, заперечувала проти задоволення позовних вимог з підстав, які зазначені в запереченнях на позов (а.с. 48-51).

Представник 3-ї особи Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області у судове засідання не зявився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином (а.с. 44).

В судовому засіданні Позивачем заявлено про розгляд справи в порядку письмового провадження, представник відповідача не заперечував щодо продовження розгляду справи в порядку письмового провадження. Відповідно до ч. 6 ст. 128 КАС України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта, тому розгляд справи продовжено в порядку письмового провадження.

Дослідивши матеріали справи, докази, які містяться в матеріалах справи, суд встановив наступне.

З 30 вересня 2004 року по 06 вересня 2016 року Позивач працювала на різних посадах в органах прокуратури України, що підтверджено трудовою книжкою (а.с. 18-20).

Остання посада в прокуратурі Одеської області - перший заступник керівника Білгород-Дністровської місцевої прокуратури Одеської області.

Наказом прокурора Одеської області від 05.09.2016 №2105к (а.с. 24), Позивача звільнено з 06 вересня 2016 року з посади та з органів прокуратури Одеської області за власним бажанням.

Також судом встановлено, що Позивач отримала 06.09.2016 з відділу фінансування та бухгалтерського обліку розрахункові листи з остаточним розрахунком по заробітній платі (а.с.22-23).

Позивач вважає, що Відповідачем порушенні гарантовані позивачу ч. 3 ст. 43 Конституції України права на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом, оскільки прокуратурою Одеської області з 01.07.2015 по 06.09.2016 нараховувалася та виплачувалася заробітна плата у розмірі, що є значно нижчим від розміру, безпосередньо визначеного ст. 81 Закону України «Про прокуратуру» № 1697-УІІ від 14.10.2014, який після внесення змін та доповнень набрав чинності з 15 липня 2015 року, а тому звернулась з даним позовом до суду.

Оцінюючи дії суб`єкта владних повноважень, суд виходить з приписів ч. 3 ст. 2 КАС України та доходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог з наступних підстав.

Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ст. 3 Кодексу законів про працю України, законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Водночас, особливості проходження публічної служби в прокуратурі України та статусу прокурорів визначені та урегульовані спеціальним законодавством, зокрема Законом України "Про прокуратуру".

Частиною 1 ст. 4 Закону України "Про прокуратуру" передбачено, що організація та діяльність прокуратури України, статус прокурорів визначаються Конституцією України, цим та іншими законами України, чинними міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

14.10.2014 прийнято Закон України Про прокуратуру №1697-VII, що набрав чинності з 15.07.2015 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 Закону України Про прокуратуру №1697-VII, заробітна плата прокурора регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.

За приписами ч. 3 ст. 81 цього Закону посадовий оклад прокурора місцевої прокуратури встановлюється у розмірі 12 мінімальних заробітних плат, визначених законом, що запроваджується поетапно: з 1 липня 2015 року - 10 мінімальних заробітних плат; з 1 січня 2016 року - 11 мінімальних заробітних плат; з 1 січня 2017 року - 12 мінімальних заробітних плат.

В свою чергу, п. 9 Прикінцевих положень Закону України "Про державний бюджет України на 2015 рік" встановлено, що норми та положення, зокрема, частини другої статті 33, статті 81 Закону України "Про прокуратуру" №1697-VII застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Також, відповідно до п. 13 розділу XIII Закону України Про прокуратуру, Кабінету Міністрів України доручено у тримісячний строк з дня, наступного за днем опублікування цього Закону привести свої нормативно-правові акти у відповідність із цим Законом та забезпечити приведення нормативно-правових актів міністерств та інших відповідних центральних органів виконавчої влади України у відповідність із цим Законом.

Відповідач при нарахуванні та виплаті заробітної плати ОСОБА_1 у період з 01.07.2015 року по 06.09.2015 року керувався постановою Кабінету Міністрів України від 31.05.2012 року №505 Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 6 жовтня 2014 року N 506), якою затверджено схеми посадових окладів працівників органів прокуратури.

При цьому, суд зазначає, що п.13 розділу XIII Закону України Про прокуратуру передбачає, що Уряд України має прийняти відповідну постанову щодо розміру окладів працівників прокуратури з метою врахування наявних фінансових ресурсів державного бюджету.

У свою чергу, постанова КМУ №505 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 6 жовтня 2014 року N 506) не була прийнята на виконання п.13 розділу XIII Закону України Про прокуратуру і до того ж обєктивно не може враховувати фінансові ресурси державного бюджету протягом інших бюджетних періодів, ніж бюджетний період 2014 року.

Таким чином, постанова КМУ №505 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 6 жовтня 2014 року N 506) як акт, що був прийнятий з іншою метою, не може вважатись підзаконним актом на виконання пункту 9 Прикінцевих положень Закону про Державний бюджет України на 2015 рік.

З огляду на зазначене, ОСОБА_1 з 15.07.2015 року набула право на заробітну плату у розмірі, встановленому ч. 3 ст. 81 Закону України Про прокуратуру, починаючи з 01.07.2015 року.

Однак, Кабінетом Міністрів України 30.09.2015 року прийнята постанова №763 "Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 31.05.2012 року №505", у п. 2 якої встановлено, що видатки, пов'язані з реалізацією цієї постанови, здійснюються в межах асигнувань, передбачених у Державному бюджеті України на 2015 рік для Генеральної прокуратури України, та затверджено нову схему посадових окладів працівників органів прокуратури.

Отже, у період з набранням чинності Закону України Про прокуратуру, в частині розміру заробітної плати до набрання чинності змін до постанови Кабінету Міністрів України від 31.05.2012 року №505 (30.09.2015 року), розмір посадового окладу працівника прокуратури повинен був обчислюватись відповідно до Закону України Про прокуратуру у розмірі 10 мінімальних заробітних плат.

В подальшому, Кабінетом Міністрів України прийнята постанова від 09.12.2015 року №1013 Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів якою визначено, що у межах видатків на оплату праці, затверджених у кошторисі прокуратури, за рахунок виплат, пов'язаних з індексацією, надбавок, доплат, премій підвищуються на 25 відсотків посадові оклади керівних працівників, спеціалістів і службовців, розміри яких затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 31.05.2012 року № 505 Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури.

В свою чергу, п. 11 Прикінцевих положень Закону України "Про державний бюджет України на 2016 рік" встановлено, що норми та положення, зокрема, частини другої статті 33, статті 81 Закону України "Про прокуратуру" застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевих бюджетів та бюджету Фонду соціального страхування України.

Однак, Кабінет Міністрів України не скористався делегованим йому правом та не прийняв відповідну постанову щодо розміру окладів працівників прокуратури на 2016 рік, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевих бюджетів та бюджету Фонду соціального страхування України, а відповідач при нарахуванні та виплаті заробітної плати позивачу за період з 01.01.2016 року по 06.09.2016 року керувався постановою Кабінету Міністрів України від 31.05.2012 року № 505 у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 30.09.2015 року № 763.

Таким чином, Постанова Кабінету Міністрів України від 09.12.2015 року №1013 також прийнята з іншою метою, ніж та, що передбачена у Законі України "Про державний бюджет України на 2016 рік", тому не може вважатись підзаконніим актом на виконання пункту 11 Прикінцевих положень зазначеного Закону.

На підставі викладеного, суд доходить висновку, що розмір посадового окладу працівника прокуратури повинен був обчислюватись з 01.07.2015 року по 29.09.2015 року відповідно до Закону України Про прокуратуру у розмірі 10 мінімальних заробітних плат, у період з 01.01.2016 року по 06.09.2016 року- у розмірі 11 мінімальних заробітних плат, а з 30.09.2015 року по 31.12.2015 року розмір посадового окладу працівника прокуратури визначався постановою Кабінету Міністрів України від 31.05.2012 року №505 Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 30.09.2015 №763.

З огляду на зазначене, право позивача на отримання заробітної плати у розмірах, встановлених ч. 3 ст. 81 Закону України Про прокуратуру належить захистити за період з 01.07.2015 року по 29.09.2015 року та з 01.01.2016 року по 06.09.2016 року.

При цьому Позивачем заявлено вимогу про стягнення з Відповідача належних до випоати сум заробітної плати за розрахунком, зробленим самостійно, однак належним способом захисту порушеного права є зобовязання відповідача нарахувати та виплатити заробітну плату, оскільки саме ця установа має право брати бюджетні зобовязання, витрачати бюджетні кошти на цілі та вмежах, установлених затвердженими кошторисами відповідно до Порядку складання, розгляду затвердження та основних вимог до виконання кошторисів бюджетних установ, затвердженого Постановою Кабінету міністрів України № 228 від 28.02.2002 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч.1 ст. 69 Кодексу адміністративного судочинства України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно зясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З огляду на викладене та керуючись ст.ст. 2, 8, 69, 71, 94, 158-163 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 Одеської області, за участю 3-ї особи без самостійних вимог на предмет спору Головне управління Державної казначейської служби України в Одеській області задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність ОСОБА_2 Одеської області щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 заробітної плати за період з 01.07.2015 року по 29.09.2015 року та з 01.01.2016 року по 06.09.2016 року відповідно до ст. 81 Закону України Про прокуратуру.

Зобов'язати ОСОБА_2 Одеської області (65026, м. Одеса, вул. Пушкінська, 3, ) нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 (67700, АДРЕСА_1,) не виплачену заробітну плату за період з 01 липня 2015 року по 29 вересня 2015 року та з 01 січня 2016 року по 06 вересня 2016 року у розмірі, який визначений ч. 3 ст. 81 Закону України Про прокуратуру, з урахуванням виплачених сум.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строків подання апеляційної скарги, якщо вона не була подана у встановлені строки. У разі подання апеляційної скарги постанова набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до Одеського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня отримання копії постанови.

Суддя Бутенко А.В.