Справа № 308/4219/16-а
Суддя: Сарай А. І.
Дата ухвалення: 2016-11-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 308/4219/16-а
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16.11.2016 р. Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в особі

головуючої судді Сарай А.І.

при секретарі Струтинська Н.Ю.

з участю позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Ужгород адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у містах Ужгороді та Мукачеві про визнання незаконною та скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся в суд з адміністративним позовом до Управління патрульної поліції у містах Ужгороді та Мукачеві про визнання незаконною та скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення.

В позові зазначає, що 13.04.2016 р. інспектором роти № 7 батальйону УПП в м. Ужгороді та Мукачеві рядовим поліції ОСОБА_4 було складено постанову серії ПС2 № 728976 про накладення на нього ОСОБА_1 адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 255 грн. за вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Зі змісту оскаржуваної постанови вбачається, що ОСОБА_1 13.04.2016 р. об 11.50 год. на а/д Київ-Чоп КПП «Нижні Ворота» не зупинився на вимогу знаку 2.2 «Проїзд без зупинки заборонено» чим порушив п. 8.4. ПДР України.

З даною постановою він незгідний, вважає, що вказана постанова є незаконною, прийнятою в порушення вимог КУпАП, Закону України «Про національну поліцію» та Інструкції з оформлення поліцейських матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі від 07.11.2015 р. № 1395 та підлягає скасуванню, а провадження у справі відносно нього закриттю за відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення з наступних підстав.

Посилаючись на норми ст.ст. 9, 251 КУпАП, п. 24 постанову Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 р. № 14 вказує, що наявність адміністративного правопорушення повинна підтверджуватися або спростовуватися наявними в матеріалах доказами, проте в оскаржуваній постанові відсутні будь-які посилання на докази, які б підтверджували наявність в його діях ознак адміністративного правопорушення та не наведено мотивів відхилення доказів про які він повідомляв. Фактично в матеріалах вищевказаної справи про вчинення адміністративного правопорушення відсутні будь-які докази щодо вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.122 КУпАП. Крім того йому не було надано можливість надати письмові пояснення по даному факту.

Всупереч норми ч. 2 ст. 279 КУпАП, під час розгляду справи за результатами якої було винесено постанову серії ПС2 № 728976 від 13.04.2016 р. йому не було розяснено права передбачені ст. 268 КУпАП, особливо це стосується права на використання юридичної допомоги адвоката, якого у звязку із стислим строком розгляду постанови він був позбавлений.

Крім того, всупереч ст. 280 КУпАП та п. 9 розділу 3 Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі від 07.11.2015 р. № 1395 інспектором роти № 7 батальйону УПП в м. Ужгороді та м. Мукачеві рядовим поліції ОСОБА_4 під час розгляду справи не встановлено наявність обставин, що помякшують і обтяжують відповідальність, а також не встановлено відомостей про притягнення його до адміністративної відповідальності впродовж року, не наведено мотивів прийняття одних доказів та відхилення інших.

Незважаючи на вимоги частин 2, 3 ст. 283 КУпАП до постанови у справі про адміністративне правопорушення посадовою особою Національної поліції України в постанові серії ПС №728976 від 13.04.2016 р. не вірно зазначено його прізвище, зокрема в місці де вказується прізвище, імя, по батькові правопорушника, зазначено: «Домініцький Юрій Вячеславович», не зазначено точне місце його народження, не описано фактичні обставини вчиненого правопорушення, встановлені під час розгляду справи, не розкрито обєктивну сторону вчиненого ним діяння, при цьому в оскаржуваній постанові зазначено виключно нормативний акт вимоги якого було порушено, про те не вказано обставини за яких ним було вчинено правопорушення, зокрема місце вчинення. З постанови вбачається, що місцем вчинення є КПП «Нижні Ворота» без зазначення кілометру автодороги, однак відповідно Наказу № 177 від 04.05.2011 р. (зі змінами від 29.04.2015 р.) про організацію діяльності стаціонарних постів дорожньо-патрульної служби Державної автомобільної інспекції МВС у населеному пункті Нижні Ворота на 717 км автодороги М-06 Київ-Чоп розміщується «Стаціонарний пост» № 27. З аналізу вказаного наказу можна дійти висновку, що КПП у населеному пункті Нижні Ворота на автодорозі Київ-Чоп не існує, а місце вчинення правопорушення у постанові зазначено невірно.

Враховуючи викладене, вважає дії інспектора роти № 7 батальйону УПП в м. Ужгороді та Мукачеві рядового поліції ОСОБА_4 при винесенні постанови серії ПС2 №728976 від 13.04.2016 р. неправомірними та такими що порушують основоположні права людини та вимоги чинного законодавства України, а вищевказану постанову незаконною та такою що прийнята з грубим порушенням КУпАП.

Просить визнати незаконною та скасувати постанову по справі про адміністративне правопорушення серії ПС2 № 728976 від 13.04.2016 р., якою інспектором роти № 7 батальйону УПП в м. Ужгороді та Мукачеві рядовим поліції ОСОБА_4 накладено на нього, ОСОБА_1, адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 255 грн., за вчинення правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, закрити справу, на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, за відсутністю в його, ОСОБА_1, діях складу адміністративного правопорушення.

Позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги підтримали повністю посилаючись на викладені в позовній заяві обставини і просять позов задовольнити. Позивач додатково пояснив, що він зупинився на вимогу дорожнього знаку, що вказаний в оскаржуваній постанові, та не порушував правил дорожнього руху. Ним було підписано оскаржувану постанову, оскільки інспектор просив його таку підписати, пояснивши йому, якщо він з чимось не погоджується, то потім щоб оскаржував у суді.

Представник відповідача ОСОБА_3 в судовому засіданні проти позовних вимог заперечила з підстав викладених у письмових запереченнях на позовну заяву і зазначила, що відповідно до постанови у справі про адміністративне правопорушення серії ПС2 № 728976 від 13.04.2016 р. об 11 год. 50 хв. водій ОСОБА_1 керуючи автомобілем Mitsubishi Pajero, державний номерний знак НОМЕР_1, за адресою автодорога Київ-Чоп М06, на території с. Н. Ворота 717 км. не зупинився на вимогу дорожнього знаку 2.2 «Проїзд без зупинки заборонено», чим порушив п. 8.4 ПДР України, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП та застосовано до ОСОБА_1 адміністративне стягнення у вигляді штрафу у сумі 255 грн.

Згідно відеозапису було зафіксовано як поліцейський зачитує права та текст постанови передбачені ст. 268 КУпАП. Доводи позивача щодо позбавлення його можливості скористатися у повному обсязі своїми правами, передбаченими ст. 268 КУпАП безпідставні, оскільки сам позивач не заявив жодного клопотання, в тому числі про необхідність виклику адвоката або фахівця в галузі права.

У відповідності до ст. 33 КУпАП, при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що помякшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованому в автоматичному режимі, а отже доводи позивача стосовно не взяття до уваги ч. 2 ст. 33 КУпАП є безпідставними.

У випадках, передбачених ч. 1 та ч. 2 ст. 258 КУпАП, посадовими особами Національної поліції на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення, котра відповідає вимогам ст. 283 КУпАП.

Відповідно до положень Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, яка затверджена наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.11.2015 р. № 1395, (далі Інструкція) у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський на місці вчинення адміністративного правопорушення, виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Позивач у позовній заяві підтвердив, що справа про адміністративне правопорушення відносно нього була розглянута інспектором у його присутності на місці зупинки транспортного засобу.

В позовній заяві позивач не заперечив, що постанова про застосування адміністративного стягнення йому була оголошена.

Відносно зауваження, що справа розглядалася на місці вчинення правопорушення та не надалась можливість підготовки та наданні достатнього часу для звернення за правовою допомогою, надати заперечення на постанову, представник відповідача вказує, що для справ даної категорії законодавством України передбачено розгляд на місці в порядку скороченого провадження (таке визначення дав Конституційний Суд України у Рішенні від 26 травня 2015 року № 5-рп/2015). Такий підхід законодавця до встановлення процедури розгляду справ даної категорії органом першої інстанції не суперечить гарантіям ст. 6 ЄКПЛ за умови компенсації спрощеності такої процедури шляхом гарантування можливості проведення в подальшому судового розгляду справи з дотриманням гарантій статті 6 ЄКПЛ.

Виходячи із ст. 276 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення. Так як дорожній знак 2.2 «Проїзд без зупинки заборонено» знаходився в с. Нижні Ворота Воловецького району Закарпатської області на автодорозі Київ-Чоп пропонує вважати дійсним 717 км автодороги Київ-Чоп.

Відповідно до пункту 2.4 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 26 травня 2015 року № 5-рп/2015 скорочене провадження у справах про зазначені адміністративні правопорушення передбачає, зокрема, фіксацію адміністративного правопорушення і накладання адміністративного стягнення на правопорушника безпосередньо на місці його вчинення.

Тому позивач мав можливість на місці ознайомитись із усіма наявними матеріалами справи, надати пояснення, докази, заявити клопотання та отримати правову допомогу в межах скороченого провадження.

Відповідно до ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю. Тому, поліцейський, виносячи постанову, законно оцінив наявні докази за своїм внутрішнім переконанням.

Таким чином, розглядаючи дану справу, інспектор діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією, КУпАП та іншими нормативно-правовими актами.

Через такі дії позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності передбаченої ч. 1 ст. 122 КУпАП порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг та накладено штраф у розмірі пятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а саме 255 грн.

Оскільки постанова винесена уповноваженою особою, яка мала право розглядати справу про адміністративне правопорушення з дотриманням правил чинного законодавства, тому немає підстав для скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, оскільки доказів, які мали спростувати факт наявності адміністративного правопорушення та обставин, що виключають адміністративну відповідальність, позивачем в межах розгляду даної справи надано не було.

У звязку з наведеним просить відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

В судовому засіданні встановлено, що постановою у справі про адміністративне правопорушення серії ПС2 № 728976 від 13 квітня 2016 року, винесеною інспектором роти № 7 батальйону УПП в м. Ужгороді та Мукачеві рядовим поліції ОСОБА_4, до ОСОБА_1 застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 255 грн. за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Згідно з вказаною постановою позивач керуючи транспортним засобом Mitsubishi Pajero, номерний знак НОМЕР_2, 13 квітня 2016 року об 11 год. 50 хв., на а/д Київ-Чоп КПП «Нижні Ворота» не зупинився на вимогу знаку 2.2 «Проїзд без зупинки заборонено», чим порушив п. 8.4 ПДР України.

Вважаючи, що вказана постанова не відповідає вимогам законодавства, позивач ОСОБА_1 звернувся із позовом до суду.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України та ч. 3 ст. 2 КАС України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Оскільки предметом оскарження є постанова про притягнення до адміністративної відповідальності, а тому суд зобовязаний перевірити законність та обґрунтованість складення постанови та дослідити, чи було дотримано порядок притягнення особи до адміністративної відповідальності, з наданням її можливості скористатись усіма правами, передбаченими чинним законодавством.

Відповідно до п. 2.2 Правил дорожнього руху знак «Проїзд без зупинки заборонено» забороняється проїзд без зупинки перед розміткою 1.12 (стоп-лінія), а якщо вона відсутня перед знаком. Необхідно дати дорогу транспортним засобам, що рухаються дорогою, яка перетинається, а за наявності таблички 7.8 транспортним засобам, що рухаються головною дорогою, а також праворуч рівнозначною дорогою.

Відповідно до ч. 1 ст. 122 КУпАП перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі пятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

Відповідно до положень ст. 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення про порушення правил дорожнього руху (частини 1, 2 і 3 ст. 122).

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Статтею 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і обєктивне зясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

З метою забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, індивідуалізації її відповідальності та реалізації вимог ст. 245 КУпАП відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобовязаний зясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що помякшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також зясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

У наведених положеннях визначено систему правових механізмів щодо забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на стадії розгляду уповноваженим органом (посадовою особою) справи про адміністративне правопорушення, зокрема, з метою запобігти безпідставному притягненню такої особи до відповідальності.

Пунктом 24 постанови Пленуму Верховного Суду від 23.12.2005 р. № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» встановлено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим ст.ст. 283, 284 КУпАП. В ній, зокрема, необхідно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

При накладенні адміністративного стягнення на позивача ОСОБА_1 ці вимоги закону інспектором не дотримані.

Статтею 283 КУпАП визначено вимоги до змісту постанови по справі про адміністративне правопорушення.

Так, постанова повинна містити: найменування органу (прізвище, імя та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, імя та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Натомість, в постанові у справі про адміністративне правопорушення серії ПС2 № 728976 від 13 квітня 2016 року суть правопорушення викладено узагальнено та не зазначено точні відомості про місце його вчинення.

Суд зауважує, що в оскаржуваній постанові вказано на порушення позивачем пункту 8.4 в ПДР, тоді як вказаний пункт закріплює перелік груп дорожніх знаків.

Частиною 2 ст. 71 КАС України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 69 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Таким чином, в адміністративному процесі, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень тягар доказування правомірності своїх рішень, дій чи бездіяльності покладається на відповідача субєкта владних повноважень, який повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, що можуть бути використані як докази у справі.

Беручи до уваги те, що визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного зясування всіх обставин у справі, суд під час розгляду справи повинен створювати необхідні умови для всебічного, повного й об'єктивного дослідження справи, однак не зобовязаний підміняти собою осіб, шукаючи доказів виключно за власною ініціативою. Адміністративний суд має активно підтримувати перебіг провадження, досліджувати фактичні обставини справи в найбільш повному обсязі.

Належних та допустимих доказів, які б свідчили про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, зокрема, фото- відеозапис, яким зафіксовано адміністративне правопорушення, відповідач не надав.

Підсумовуючи вказане, суд приходить до висновку, що відповідачем не підтверджено належними та допустимими доказами правомірність притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП, не зясовано всіх обставин справи про адміністративне правопорушення відповідно до вимог ст. 280 КУпАП та не спростовано позицію позивача.

Статтею 7 КУпАП передбачено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу у звязку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. При цьому, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законів.

Згідно з ст. 6 КАС України кожному гарантується право на захист його прав, свобод та інтересів.

Враховуючи викладене, суд вважає, що за наведених обставин оскаржувана постанова не може залишатися в силі, а тому позов у частині визнання незаконною та скасування постанови інспектора роти № 7 батальйону УПП в м. Ужгороді та Мукачеві рядового поліції ОСОБА_4 у справі про адміністративне правопорушення серії ПС2 № 728976 від 13 квітня 2016 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, передбаченої ст. 122 ч. 1 КУпАП, та накладення на нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 255 грн., підлягає до задоволення.

Що стосується позовних вимог у частині закриття справи на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, суд констатує наступне.

Згідно ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

В силу частин 1 та 2 ст. 162 КАС України, при вирішенні справи по суті суд може задовольнити адміністративний позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково. У разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про: 1) визнання протиправними рішення суб'єкта владних повноважень чи окремих його положень, дій чи бездіяльності і про скасування або визнання нечинним рішення чи окремих його положень, про поворот виконання цього рішення чи окремих його положень із зазначенням способу його здійснення; 2) зобов'язання відповідача вчинити певні дії; 3) зобов'язання відповідача утриматися від вчинення певних дій; 4) стягнення з відповідача коштів; 5) тимчасову заборону (зупинення) окремих видів або всієї діяльності об'єднання громадян; 6) примусовий розпуск (ліквідацію) об'єднання громадян; 7) примусове видворення іноземця чи особи без громадянства за межі України; 8) визнання наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб'єкта владних повноважень. Суд може прийняти іншу постанову, яка б гарантувала дотримання і захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень. Суд за адміністративним позовом суб'єкта владних повноважень може прийняти іншу постанову у випадках, встановлених законом.

При цьому, суд зазначає, що у відповідності до ст.ст. 247, 284 КУпАП вирішення питання про закриття справи про адміністративне правопорушення належить до дискреційних повноважень того органу, яким було порушено таку справу, тобто у даному випадку до компетенції відповідача, а отже, позовні вимоги в частині закриття справи за відсутністю в діях позивача складу адміністративного правопорушення задоволенню не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4, 6, 10, 70, 71, 159-163, 171-2 КАС України суд,

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати постанову інспектора роти № 7 батальйону УПП в м. Ужгороді та Мукачеві рядового поліції ОСОБА_4 у справі про адміністративне правопорушення серії ПС2 № 728976 від 13 квітня 2016 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, передбаченої ст. 122 ч. 1 КУпАП, та накладення на нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 255 (двісті пятдесят пять) гривень.

В решті позовних вимог відмовити.

Постанова може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду через Ужгородський міськрайонний суд протягом десяти днів з дня її проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні під час проголошення постанови, протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Головуюча Сарай А.І.