Справа № 826/1260/16
Суддя: Федорчук А.Б.
Дата ухвалення: 2016-11-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

826/1260/16

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

07 листопада 2016 року № 826/1260/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Федорчука А.Б., розглянувши адміністративну справу в письмовому провадженні

за позовом Публічного акціонерного товариства "Комерціний банк "Даніель"

до Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві

про визнання протиправними дій, зобов'язання вчинити дії.

ВСТАНОВИВ:

Позивач, в особі Публічного акціонерного товариства "Комерціний банк "Даніель" (надалі – Позивач), звернувся з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві (надалі – Відповідач), з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог просить: визнати дії Головного управління ДФС у м. Києві неправомірними; зобов'язати Головне управління Державної Фіскальної Служби у м. Києві винести Рішення, яким задовольнити скаргу ПАТ «КБ «Даніель» від 11.12.2015 року за №1-04-1818 в повному обсязі, а саме: скасувати Вимогу ОДПІ в Печерському районі м. Києва про сплату (недоїмки) №Ю-9187-17 від 04.11.2015 року, згідно з якою ОДПІ в Печерському районі м. Києва зобов'язує банк сплатити суму 1073554,12 грн. - зі сплати єдиного внеску штрафів та пені на загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку із тим, що вказаний борг вважається погашеним.

В обґрунтування позовних вимог Позивач зазначає, що при прийнятті рішення Відповідачем в порушення вимог законодавства не було враховано рішення суду про скасування податкових повідомлень-рішень на підставі, яких прийнято спірну вимогу та не враховано, що ПАТ "Комерціний банк "Даніель" перебуває в стані ліквідації.

Представник Відповідача в судове засідання не з’явився, хоча був належним чином повідомлений про судовий розгляд справи, відповідно до вимог статей 35, 37 Кодексу адміністративного судочинства України.

Враховуючи, що в судове засідання не прибув представник Відповідача, судом було прийнято рішення про розгляд справи в письмовому провадженні на підставі частини шостої статті 128 КАС України.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд м. Києва зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи Державною податкової інспекцією у Печерському районі Головного управління ДФС у м. Києві 04.11.2015 р. винесено вимогу №Ю-9187-17.

Не погоджуючись з винесеною Вимогою Позивачем подано скаргу до Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві, за результатом розгляду скарги Головним управління Державної фіскальної служби у м. Києві 13.01.2016 р. прийнято рішення №301/10/26-15-10-08-16, яким задоволено частково скаргу Позивача, а саме скасовано Вимогу ДПІ у Печерському районі ГУ ДФС у м. Києві від 04.11.2015 р. №Ю-9187-17 про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску в сумі 1073554,12 грн.

Повно та всебічно дослідивши наявні матеріали справи, а також норми чинного законодавства, суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог виходячи з наступного.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, а також права та обов'язки платників податків і зборів, компетенція контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства, регулюються Податковим кодексом України, який вступив в силу з 01.01.2011.

Відповідно до пп.17.1.7 п.17.1 ст.17 Податкового кодексу України, платник податків має право оскаржувати в порядку, встановленому цим Кодексом, рішення, дії (бездіяльність) контролюючих органів (посадових осіб), надані контролюючими органами податкові консультації.

Згідно пп.14.1.7 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України, оскарження рішень контролюючих органів - оскарження платником податку податкового повідомлення-рішення про визначення сум грошового зобов'язання платника податків або будь-якого рішення контролюючого органу в порядку і строки, які встановлені цим Кодексом за процедурами адміністративного оскарження, або в судовому порядку.

Відповідно до пункту 55.1 статті 55 ПК України податкове повідомлення-рішення про визначення суми грошового зобов'язання платника податків або будь-яке інше рішення контролюючого органу може бути скасоване контролюючим органом вищого рівня під час проведення процедури його адміністративного оскарження та в інших випадках у разі встановлення невідповідності таких рішень актам законодавства.

Статтею 56 ПК України передбачено, що рішення, прийняті контролюючим органом, можуть бути оскаржені в адміністративному або судовому порядку. У разі коли платник податків вважає, що контролюючий орган неправильно визначив суму грошового зобов'язання або прийняв будь-яке інше рішення, що суперечить законодавству або виходить за межі повноважень контролюючого органу, встановлених цим Кодексом або іншими законами України, він має право звернутися до контролюючого органу вищого рівня із скаргою про перегляд цього рішення.

Згідно пункту 56.6 названої статті ПК України у разі коли контролюючий орган приймає рішення про повне або часткове незадоволення скарги платника податків, такий платник податків має право звернутися протягом 10 календарних днів, наступних за днем отримання рішення про результати розгляду скарги, зі скаргою до контролюючого органу вищого рівня.

У відповідності до пунктів 56.8-56.9 статті 56 ПК України контролюючий орган, який розглядає скаргу платника податків, зобов'язаний прийняти вмотивоване рішення та надіслати його протягом 20 календарних днів, наступних за днем отримання скарги, на адресу платника податків поштою з повідомленням про вручення або надати йому під розписку.

Керівник (його заступник або інша уповноважена посадова особа) відповідного контролюючого органу може прийняти рішення про продовження строку розгляду скарги платника податків понад 20-денний строк, визначений у пункті 56.8 цієї статті, але не більше 60 календарних днів, та письмово повідомити про це платника податків до закінчення строку, визначеного у пункті 56.8 цієї статті.

Процедуру подання та розгляду органами доходів і зборів скарг на вимоги про сплату недоїмки зі сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування (далі - вимога) та на рішення про нарахування пені та накладення штрафу, передбачених частинами десятою, одинадцятою ст. 25 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" (далі - Закон N 2464); скарг банків на рішення про накладення фінансових санкцій, передбачених частиною дванадцятою ст. 25 Закону N 2464, визначає Порядок розгляду органами доходів і зборів скарг на вимоги про сплату недоїмки зі сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування та на рішення про нарахування пені та накладення штрафу, затвердженого наказом Міндоходів України від 09 вересня 2013 року N 452 (надалі - Порядок N 452, в редакції станом на грудень 2015 р.).

Згідно абзацу другого п. 1.3 розділу I Порядку N 452 скаржник має право оскаржити в суді вимогу, рішення про нарахування пені та накладення штрафу в будь-який момент після отримання відповідної вимоги або рішення. Одночасно скаржник письмово повідомляє орган доходів і зборів, який розглядає його скаргу, про кожний випадок судового оскарження його вимог або рішень про нарахування пені та накладення штрафу.

Державною податкової інспекцією у Печерському районі Головного управління ДФС у м. Києві 04.11.2015 р. винесено вимогу №Ю-9187-17, в якій зазначено, що станом на 31.10.2015 року у Позивача наявна заборгованість зі сплати єдиного внеску і становить 1073544,12 грн.

Як вбачається з матеріалів справи Позивачем 11.12.2015 р. подано Скаргу до Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві, в якій просив скасувати Вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ю-9187-17 від 04.11.2015 р. згідно із якою Податкова інспекція зобов’язує Банк сплатити суму недоїмки зі сплати єдиного внеску штрафів та пені на загальнообов’язкове державне соціальне страхування у зв’язку із тим, що вказаний борг вважається погашеним.

Оформлення скарг здійснюється з дотриманням вимог п. 1.5 розділу I Порядку N 452.

Первинна скарга повинна бути подана до відповідного головного управління Міндоходів в АР Крим, області, містах Києві та Севастополі протягом десяти календарних днів, наступних за днем отримання скаржником вимоги або рішення територіальних органів доходів і зборів про нарахування пені та накладення штрафу (п. 2.3 розділу II Порядку N 452).

Перелік документів, які можуть свідчити про неправильність визначення суми недоїмки або прийняття рішення про накладення штрафу, нарахування пені, визначено п. 2.4 розділу II Порядку N 452.

Одночасно у скарзі платник єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування (далі - ЄВ) зазначає про надання чи неподання позовної заяви до суду про визнання недійсною вимоги або рішення органу доходів і зборів про нарахування пені та накладення штрафу.

У разі коли головні управління Міндоходів в АР Крим, областях, містах Києві та Севастополі надсилають скаржнику рішення про повне або часткове незадоволення його скарги, такий скаржник має право звернутися протягом десяти календарних днів, наступних за днем отримання відповіді, з повторною скаргою до Міністерства доходів і зборів України (п. 3.1 розділу III Порядку N 452).

За результатом розгляду скарги Головним управління Державної фіскальної служби у м. Києві 13.01.2016 р. прийнято рішення №301/10/26-15-10-08-16, яким задоволено частково скаргу Позивача, а саме скасовано Вимогу ДПІ у Печерському районі ГУ ДФС у м. Києві від 04.11.2015 р. №Ю-9187-17 про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску в сумі 1073554,12 грн. (надалі – Рішення ГУ ДФС у м. Києві №301/10/26-15-10-08-16).

Для з’ясування всіх обставин справи Судом було надіслано Судовий запит до Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві про надання облікову картку рахунку Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Даніель" зі сплати єдиного внеску на загальнообов’язкове державне соціальне страхування та письмові пояснення в якій частині відмовлено в задоволенні скарги Публічного акціонерного товариства "Комерціний банк "Даніель" від 11.12.2015 р. №1-04-1818.

На адресу Суду надійшли пояснення від Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві, в яких останній зазначає, що підставою для скасування вимоги від 04.11.2015 р. №Ю-9187-17 слугувало те, що під час розгляду первинної скарги встановлено, що станом на 31.10.2015, у картці особового рахунку обліковувалась заборгованість зі сплати ЄСВ у розмірі 1032588,80 грн., а у вимозі від 04.11.2015 №Ю-9187-17 - зазначено, що станом на 31.10.2015 заборгованість зі сплати єдиного внеску становить 1 073 554,12 гривень.

Згідно п. 4.1 розділу IV Порядку N 452 орган доходів і зборів, який розглядає скаргу платника ЄВ, зобов'язаний прийняти вмотивоване рішення та надіслати його платнику єдиного внеску протягом 30 календарних днів, наступних за днем отримання скарги, на адресу платника ЄВ поштою з повідомленням про вручення або надати йому під розписку. Якщо протягом цього строку вмотивоване рішення органом доходів і зборів не надсилається платнику ЄВ, така скарга вважається повністю задоволеною на користь платника єдиного внеску.

Орган доходів і зборів при розгляді скарги перевіряє законність і обґрунтованість винесення вимоги або рішення, що оскаржуються, і приймає одне з таких рішень: залишає вимогу або рішення, що оскаржуються, без змін, а скаргу - без задоволення; скасовує в певній частині вимогу або рішення, що оскаржуються, і не задовольняє скаргу в певній частині; скасовує в повному обсязі вимогу або рішення, що оскаржуються, і задовольняє скаргу; направляє скаргу на новий розгляд до відповідного територіального органу доходів і зборів; залишає скаргу без розгляду (п. 4.4 розділу IV Порядку N 452).

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що скасувати вимоги у процедурі адміністративного оскарження є правом Контролюючого органу вищого рівня.

При цьому, у випадку незадоволення скарги платника податків таке рішення контролюючого органу не створює для платника податків будь-яких нових обов'язків, тобто не призводить до порушення прав останнього.

Відповідно до частин першої та другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ. До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Пунктом 8 частини першої статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України, встановлено, що позивач - особа, на захист прав, свобод та інтересів якої подано адміністративний позов до адміністративного суду, а також суб'єкт владних повноважень, на виконання повноважень якого подана позовна заява до адміністративного суду.

Частиною першою статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України, встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Таким чином, до адміністративного суду вправі звернутися кожна особа, яка вважає, що її право чи охоронюваний законом інтерес порушено чи оспорюється, водночас відповідно до зазначених норм право особи на звернення до адміністративного суду обумовлено суб'єктивним уявленням особи про те, що її право чи законний інтерес потребує захисту, однак обов'язковою умовою здійснення такого захисту судом є наявність відповідного порушення права або законного інтересу на момент звернення до суду.

При цьому неодмінною ознакою порушення права особи є зміна стану її суб'єктивних прав та обов'язків, тобто припинення чи неможливість реалізації її права та/або виникнення додаткового обов'язку.

Отже, рішення суб'єкта владних повноважень є такими, що порушують права і свободи особи в тому разі, якщо, по-перше, такі рішення прийняті владним суб'єктом поза межами визначеної законом компетенції, а по-друге, оспорюванні рішення є юридично значимими, тобто такими, що мають безпосередній вплив на суб'єктивні права та обов'язки особи шляхом позбавлення можливості реалізувати належне цій особі право або шляхом покладення на цю особу будь-якого обов'язку.

Суд звертає увагу, що Контролюючим органом надано пояснення, що на підставі Рішення ГУ ДФС у м. Києві №301/10/26-15-10-08-16 ДПІ у Печерському районі ГУ ДФС у м. Києві винесено нову вимогу від 02.02.2016 р., яку надіслано Позивачу та останнім отримано 21.03.2016 р.

У відповідності до підпунктів 60.1.2, 60.1.3 пункту 60.1 статті 60 ПК України, податкове повідомлення-рішення або податкова вимога вважаються відкликаними, якщо: контролюючий орган скасовує раніше прийняте податкове повідомлення-рішення про нарахування суми грошового зобов'язання або податкову вимогу; контролюючий орган зменшує нараховану суму грошового зобов'язання раніше прийнятого податкового повідомлення-рішення або суму податкового боргу, визначену в податковій вимозі.

Згідно з пунктами 60.3, 60.4 статті 60 ПК України, у випадках, визначених підпунктом 60.1.2 пункту 60.1 цієї статті, податкове повідомлення-рішення або податкова вимога вважаються відкликаними з дня прийняття контролюючим органом рішення про скасування такого податкового повідомлення-рішення або податкової вимоги. У випадках, визначених підпунктами 60.1.3 і 60.1.5 пункту 60.1 цієї статті, податкове повідомлення-рішення або податкова вимога вважаються відкликаними з дня надходження до платника податків податкового повідомлення-рішення або податкової вимоги, які містять зменшену суму грошового зобов'язання або податкового боргу.

Тобто податкове повідомлення-рішення або вимога визнається відкликаним у разі прийняття контролюючим органом рішення, яким задовольняється скарга на користь платника податків.

Отже, оскаржене рішення саме по собі не є юридично значеним для Позивача, оскільки не має безпосереднього впливу на суб'єктивні права та обов'язки Позивача шляхом позбавлення його можливості реалізувати належне йому право або шляхом покладення на нього особу будь-якого обов'язку, а відтак оскаржене рішення безпосередньо не порушує права та інтереси Позивача, а відтак Суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог.

Згідно з ч. 2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Всупереч наведеним вимогам, відповідач, як суб'єкт владних повноважень, не довів правомірності прийнятих ним спірних рішень з урахуванням всіх встановлених фактичних обставин та вимог законодавства.

Частиною 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Враховуючи вищенаведене, суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 69, 70, 71, 158-163,167 КАС України, Окружний адміністративний суд м. Києва, -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України постанова набирає законної сили після закінчення строку для її апеляційного оскарження. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України. Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя А.Б. Федорчук