Справа № 2а-815/12/1370
Суддя: Шинкар Тетяна Ігорівна
Дата ухвалення: 2012-03-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 березня 2012 р. № 2а-815/12/1370

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого - судді - Шинкар Т.І.,

за участю секретаря Дасюк О.С.,

за участю представника позивача ОСОБА_1, представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Львові адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Галич-Гарант-Техсервіс» до Державної податкової інспекції у Шевченківському районі м.Львові про визнання протиправними та скасування податкового повідомлення-рішення від 16.11.2011р.,-

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Галич-Гарант-Техсервіс» (далі-Товариство) звернулося у Львівський окружний адміністративний суд з позовом до Державної податкової інспекції у Шевченківському районі м.Львові (далі-ДПІ) та просить визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення №/28880 від 16.11.2011р. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що податковий орган за наслідком позапланової невиїзної перевірки з питань перевірки показників декларації з податку на додану вартість за травень 2011 року необґрунтовано прийшов до висновку про завищення відємного значення різниці між сумою податкового зобовязання та податкового кредиту в сумі 1 528,00грн. з підстав неможливості здійснення господарських операцій, оскільки у контрагента Товариства ТзОВ «Крафт ЛВ»відсутні необхідні умови для ведення господарської діяльності, відсутні основні фонди, складські приміщення, транспортні засоби, технічний персонал, то такі є безпідставні та ґрунтуються на припущеннях, спростовується первинними документами щодо факту придбання товару та документами по факту реалізації придбаного в ТзОВ «Крафт ЛВ»товару контрагентам Товариства, в наслідок чого отримано прибуток.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримав та просив задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав з підстав, викладених у запереченнях та зазначив, що за наслідком дослідження поданих Товариством документів, ДПІ прийшла до висновку про перерахунок коштів контрагентові за товар без мети реального настання правових наслідків з метою заниження обєкта оподаткування, несплати податків, отримання безпідставної податкової вигоди. Зазначив, що в Договорі на поставку товару зазначено, що поставка здійснюється самовивозом зі складу Продавця, проте до перевірки не було представлено товарно-транспортних документів. Відсутність будь-якої документації, яка б підтверджувала факт транспортування товарів вказує на факт необґрунтованості позовних вимог. Просив відмовити у задоволенні позову.

На підставі частини 3 статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України в судовому засіданні 30 березня 2012 року проголошено вступну та резолютивну частини Постанови.

Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Галич-Гарант-Техсервіс» зареєстроване 23.03.2001р. виконавчим комітетом Львiвської мiської ради, взято на податковий облік в ДПІ у Шевченківському районі м. Львова 28.03.2001р. У період що перевірявся було платником податку на додану вартість.

Судом встановлено, що Державною податковою інспекцією у Шевченківському районі м.Львова проведено позапланову невиїзну документальну перевірку Товариства з питань перевірки показників декларації з податку на додану вартість за травень 2011 року за наслідком якої складено Акт від 03.08.2011р. №1343/23-118/31441793 в якому встановлено, що Товариством в порушення вимог п.198.1, п.198.2, п.198.3 ст.198 Податкового кодексу України (далі - ПК України) завищено відємне значення різниці між сумою податкового зобовязання та сумою податкового кредиту за травень 2011 року в сумі 1 528,00грн.

На підставі Акта перевірки ДПІ прийнято податкове повідомлення-рішення від 22.08.2011р. №/20908, яким Товариству визначено суму податкового зобовязання по податку на додану вартість на суму 1 529,00 грн., з яких 1 528,00грн. за основним платежем та штрафні (фінансові) санкції (штрафи) в розмірі 1,00грн.

В порядку процедури адміністративного оскарження ДПА у Львівській області скасовано податкове повідомлення-рішення від 22.08.2011р. №/20908 та зменшено значення рядків 19 «Відємне значення різниці між сумою податкового зобовязання та сумою податкового кредиту поточного звітного періоду», 20.2 «Зарахування відємного значення різниці поточного звітного (податкового) періоду до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду» податкової декларації з податку на додану вартість за травень 2011 року на 1 528,00грн.

За наслідком розгляду скарги Товариства в порядку процедури адміністративного оскарження ДПІ прийнято податкове повідомлення-рішення від 16.11.2011р. №/28880, яким Товариству зменшено розмір відємного значення суми податку на додану вартість у розмірі 1 528,00грн. та застосовано штрафну (фінансову) санкцію (штраф) в розмірі 1,00грн.

Не погоджуючись з прийнятим податковим повідомленням-рішенням від 16.11.2011р. №/28880, Товариство звернулось до суду за захистом порушених прав.

При прийнятті рішення суд виходив з наступного.

Відповідно п. 201.10 ст.201 ПК України, податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Відповідно до п.198.1 ст. 198 ПУ України, право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій, в тому числі, з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Відповідно до п.198.2. ст.198 ПК України, датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається: дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Як передбачено п.198.3. ст.198 ПК України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду, в тому числі, у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку. Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Порядок створення, прийняття і відображення в бухгалтерському обліку первинних документів встановлено Положенням про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, яке затверджено наказом Міністерства фінансів України від 24.05.95р. №88 та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 05.06.95р. за № 168/704 (далі-Положення).

Згідно ч. 1 та ч. 2 ст. 9 Закону України ?Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні? та розділі 2 Положення зазначено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Первинні документи для надання їм юридичної сили і доказовості повинні мати такі обовязкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

У розумінні пункту 14.1.36. ПК України, господарська діяльність - діяльність особи, що повязана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

З огляду на викладене, аналіз реальності господарської діяльності повинен здійснюватися на підставі даних податкового, бухгалтерського обліку платника податків та відповідності їх дійсному економічному змісту. Визначальним фактором для формування податкового кредиту платником податку на додану вартість є подальше використання таких товарів (основних фондів) в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності такої особи платника податку.

Як вбачається з матеріалів справи, між Товариством (Покупець) та ТзОВ «Крафт ЛВ»(Продавець) укладено 06.05.2011р. Договір на поставку товару №31, предметом якого є поставка автозапчастин та будматеріалу.

Відповідно до 2.2 загальна сума Договору складає 200 000,00грн., яка може також збільшуватися; згідно п.3.5 поставка здійснюється самовивозом зі складу Продавця.

На виконання умов договору ТзОВ «Крафт ЛВ» виписано видаткову накладну №РН-0000335 від 06.05.2011р. та податкову накладну №68 від 06.05.2011р. на суму 9 168,00грн. з яких 1 528,00грн. податку на додану вартість (далі-ПДВ), яка включена до реєстру отриманих та виданих податкових накладних травня 2011 року та відображена у декларації з ПДВ травня 2011 року. Згідно платіжного доручення №1175 від 17.05.2011р., Товариство провело розрахунок за поставлений товар.

Як зазначено в акті перевірки, перевіркою повноти визначення податкового кредиту за період з 01.05.20011р. по 31.05.2011р. встановлено його завищення на суму 1 528,00грн. Згідно акту перевірки ДПІ у Франківському районі м.Львова від 13.07.2011р. №1163/23-2/37399009 зазначено, що у ТзОВ «Крафт ЛВ»відсутні складські приміщення, виробничі потужності для здійснення будь-якого виду діяльності, трудові ресурси. Вбачається проведення транзитних транспортних потоків, спрямованих на здійснення операцій надання податкової вигоди переважно контрагентам, які не виконують свої податкові зобовязання, зокрема, у випадках, коли операції здійснюються через посередників з метою штучного формування валових витрат та податкового кредиту, не мають реального товарного характеру.

З дослідженого в судовому засіданні Договору на поставку товару №31 від 06.05.2011р. вбачається, що сторони домовились, що поставка буде здійснюється самовивозом зі складу Продавця.

В судовому засіданні представник позивача пояснив, що товар поставлявся транспортом ТзОВ «Крафт ЛВ», а відтак у Товариства відсутні товарно-супровідні документи.

У розділі 1 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Мінтранспорту України від 14.10.97р. №363, зареєстрованих в Мінюсті України 20.02.1998р. за № 128/2568 зазначено, що «товарно-транспортна накладна єдиний для всіх учасників транспортного процесу юридичний документ, що призначений для списання товарно-матеріальних цінностей, обліку на шляху їх переміщення, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, а також для розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи». Здавання вантажу у пункті призначення вантажоодержувачу відповідно до п.13.1 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні проводиться згідно з товарно-транспортною накладною.

Відповідно п.11.7 вищевказаних Правил перший екземпляр товарно-транспортної накладної залишається у замовника (вантажовідправника), другий передається водієм (експедитором) вантажоотримувачу, третій і четвертий екземпляри, засвідченні підписом вантажоодержувача (у разі потреби й печаткою або штампом) передається Перевізнику.

В порядку ст.11 КАС України судом вимагались докази в підтвердження факту транспортування товару ТзОВ «Крафт ЛВ» Товариству, проте представником позивача не надано ні актів приймання придбаного товару у пункті його розвантаження, ні товарно-транспортних накладних з відмітками про передачу та отримання товару Товариством.

Виходячи з вищенаведеного, для надання первинним документам юридичної сили і доказовості вони повинні бути складені відповідно до вимог чинного законодавства.

Здійснення поставки товару на будь-яких умовах поставки не звільняє учасників господатських відносин від складання первинних документів, які передбачені законодавством про бухгалтерський облік. Дана позиція узгоджується з позицією Верховного Суду України, викладеної Постанові від 8 вересня 2009 року справа №09/143.

Оцінюючи докази, судом враховано, що розумні економічні причини можуть бути наявними лише за умови, що платник податків має намір одержати економічний ефект у результаті підприємницької або іншої економічної діяльності, а не виключно чи переважно за рахунок визначення податкового кредиту. Намір одержати доход лише в зазначений спосіб, без здійснення реальної господарської діяльності, не можна розглядати як самостійну ділову мету.

Даючи оцінку Договору поставки товару, виписаних на його виконання видаткової та податкової накладних, поясненням представника позивача щодо способу транспортування товару суд приходить до переконання, що мало місце недотримання істотних умов договору, що ставить під сумнів його виконання, і як наслідок сумнівність в реальності такої поставки.

На підставі встановлених обставин, в тому числі і щодо невідповідності умовам придбання товару, суд приходить до переконання, що договір, укладені між Товариством та ТзОВ «Крафт ЛВ», не спричинив реального настання правових наслідків.

Згідно з частиною 1 статті 67 Конституції України кожен зобовязаний сплачувати податки та збори в порядку і розмірах, установлених законом.

В статті 13 Цивільного кодексу України зазначено, що при здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватись моральних засад суспільства. Не допускається зловживання правом.

За змістом частини першої статті 228 Цивільного кодексу України правочин, спрямований, зокрема, на незаконне заволодіння майном держави, вважається таким, що порушує публічний порядок, а отже, згідно з частиною другою цієї статті є нікчемним. Як установлено частиною другою статті 215 того ж Кодексу, визнання судом нікчемного правочину недійсним не вимагається. Відповідно до частини першої статті 216 зазначеного Кодексу недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що повязані з його недійсністю.

У будь-яких випадках, коли платник податків згідно із вимогами Податкового кодексу України уповноважений утримувати податок, яким оподатковуються інші особи, у тому числі податок на додану вартість, сума такого податку вважається бюджетним фондом, який належить державі та створюється від її імені.

Застосування угод та вчинення дій, які не мають іншої економічної мети крім мінімізації сплати податків - є зловживання правом на свободу підприємницької діяльності. Зазначене зловживання виражається в укладання удаваних угод, що має на меті приховати реальну угоду, яка суперечить моральним засадам суспільства (спроба ухилитись від конституційного обовязку сплати податків).

Контролюючим органом проведеним дослідженням фінансово-господарської діяльності Товариства встановлено, що останнє оплачувало кошти контрагентам без мети реального настання правових наслідків, з метою несплати податків, що призвело до втрати дохідної частини Державного бюджету, з чим погоджується суд. Даючи аналіз матеріалам справи суд приходить до переконання, що операції із придбанням товару не мали реального товарного характеру.

Оскільки встановлений судом факт заниження зобовязань по податку на додану вартість знайшов своє підтвердження в судовому засіданні, а тому прийняте податкове повідомлення рішення є правомірним.

Встановлення судом необґрунтованості заявлених платником податку вимог про надання податкової вигоди тягне за собою відмову в її задоволенні.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України та ч. 3 ст. 2 КАС України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Суд приходить до висновку, що відповідач як субєкт владних повноважень надав суду достатні та беззаперечні докази в обґрунтування обставин, на яких ґрунтуються його заперечення та правомірно прийшов до висновку про зменшення розміру відємного значення суми ПДВ, а тому наявні підстави для застосування штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) на підставі п.123.1 ст.123 Податкового кодексу України.

Аналізуючи чинне законодавство та обставини справи суд приходить до висновку, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення прийняте з дотриманням вимог Податкового кодексу України та передбачених ст.2 КАС України принципів.

Виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, враховуючи вищевикладене суд прийшов до висновку, що вимоги позивача не підтверджені матеріалами справи, не доведені у судовому засіданні, та такі, що не підлягають до задоволення.

Щодо судових витрат, то у відповідності до вимог ст. 94 КАС України, судові витрати у формі судового збору, зі сторін спору не належить стягувати.

Керуючись ст.ст. 7-14, 69-71, 86, 94, 159-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні адміністративного позову відмовити.

Апеляційна скарга на постанову суду подається протягом десяти днів з дня її проголошення до Львівського апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Львівського апеляційного адміністративного суду. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 254 КАС України.

Повний текст Постанови виготовлено 04.04.2012 року.

Суддя Шинкар Т.І.