Справа № 686/4239/16-а
Суддя: Біла Л.М.
Дата ухвалення: 2016-11-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 686/4239/16-а

Головуючий у 1-й інстанції: Божук Д.А.

Суддя-доповідач: Біла Л.М.

17 листопада 2016 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Білої Л.М.

суддів: Гонтарука В. М. Граб Л.С. ,

секретар судового засідання: Томашук А.В.,

за участю:

позивача (апелянта): ОСОБА_2,

представника відповідача - Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області: Лебедюка М.В.,

представника Головного управління Державної казначейської служби України у Хмельницькій області: Бородій І.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 19 серпня 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, начальника Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області Заярнюк Ольги Сергіївни, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору - Головне управління Державної казначейської служби України у Хмельницькій області, ОСОБА_6 про визнання рішення, дій і бездіяльності протиправними, зобов'язання вчинити дії та стягнення моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В :

В лютому 2016 року ОСОБА_2 звернулась в суд першої інстанції з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, начальника Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області Заярнюк Ольги Сергіївни, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору - Головне управління Державної казначейської служби України у Хмельницькій області, ОСОБА_6 про визнання рішення, дій і бездіяльності протиправними, зобов'язання вчинити дії та стягнення моральної шкоди.

Постановою Хмельницького окружного адміністративного суду від 19 серпня 2016 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, позивач подала апеляційну скаргу, в якій просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою адміністративний позов задовольнити повністю, посилаючись при цьому на неповне з'ясування обставин, які мають значення для справи та порушення норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення спору.

Позивач в судовому засіданні підтримала вимоги апеляційної скарги та просила їх задовольнити.

Представники відповідача та Головного управління Державної казначейської служби України у Хмельницькій області заперечували проти задоволення апеляційної скарги позивача та просили суд відмовити в її задоволенні.

Начальник Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області Заярнюк Ольга Сергіївна та третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - ОСОБА_6 в судове засідання не з'явились. Про дату, місце та час судового розгляду повідомлені належним чином та завчасно.

Відповідно до ч. 4 ст. 196 КАС України неприбуття у судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час і місце апеляційного розгляду, не перешкоджає судовому розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін по справі, які з'явились в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін, з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 11.02.2016 року ОСОБА_2 звернулась до ГУ ПФУ в Хмельницькій області з запитом щодо надання інформації про дату призначення пенсії ОСОБА_6 як державному службовцю.

На вказаний запит ГУ ПФУ в Хмельницькій області надало відповідь від 16.07.2016 року 1471/08, за підписом начальника головного управління О.С. Заярнюк, в якій зазначено, що запитувана позивачем інформація є конфіденційною У зв'язку з ненаданням доказів згоди ОСОБА_6 на поширення конфіденційної інформації щодо нього, остання не може бути надана.

Позивач не погоджуючись з діями ГУ ПФУ в Хмельницькій області, які полягали у порушені норм Закону України "Про доступ до публічної інформації", звернулась до суду з даним адміністративним позовом.

Постановою Хмельницького окружного адміністративного суду від 19 серпня 2016 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з даним висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Статтею 40 Конституції встановлено, що усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Відповідно до ч.1 ст.1 Закону України "Про доступ до публічної інформації" від 13.01.2011 №2939-VI (далі - Закон №2939-VI), публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб'єктами владних повноважень своїх обов'язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.

Таким чином, публічна інформація повинна володіти наступними ознаками:

1) готовий продукт інформації, який отриманий або створений лише в процесі виконання суб'єктами владних повноважень своїх обов'язків, передбачених чинним законодавством;

2) заздалегідь відображена або задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація;

3) така інформація знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень або інших розпорядників публічної інформації.

З системного аналізу фактичних обставин справи крізь призму вищезазначених норм, суд приходить до висновку, що інформація, яку просить надати позивач належить до публічної інформації.

Статтею 3 Закону №2939-VI визначені гарантії забезпечення права на доступ до публічної інформації, серед яких обов'язок розпорядників інформації надавати та оприлюднювати інформацію, крім випадків, передбачених законом.

Отже, суб'єкт владних повноважень - ГУ ПФУ в Хмельницькій області зобов'язане надати запитувану інформацію, розпорядником якої він є.

Частиною 2 ст.1 Закону №2939-VI визначено, що публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом.

Статтею 22 Закону №2939-VI визначені випадки, коли розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту. Згідно п.2 ч.1 вказаної статті, відмовляється у наданні публічної інформації, якщо інформація, що запитується, належить до категорії інформації з обмеженим доступом.

Зокрема, ч.ч.1, 2 ст.6 Закону №2939-VI встановлено, що інформацією з обмеженим доступом є:

1) конфіденційна інформація;

2) таємна інформація;

3) службова інформація.

Обмеження доступу до інформації здійснюється відповідно до закону при дотриманні сукупності таких вимог:

1) виключно в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров'я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя;

2) розголошення інформації може завдати істотної шкоди цим інтересам;

3) шкода від оприлюднення такої інформації переважає суспільний інтерес в її отриманні.

Статтею 7 Закону №2939-VI визначено, що конфіденційна інформація - інформація, доступ до якої обмежено фізичною або юридичною особою, крім суб'єктів владних повноважень, та яка може поширюватися у визначеному ними порядку за їхнім бажанням відповідно до передбачених ними умов. Розпорядники інформації, визначені ч.1 ст.13 цього Закону, які володіють конфіденційною інформацією, можуть поширювати її лише за згодою осіб, які обмежили доступ до інформації, а за відсутності такої згоди - лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.

Згідно рішення Конституційного Суду України від 30.10.1997, до конфіденційної інформації, зокрема, належать свідчення про особу (освіта, сімейний стан, релігійність, стан здоров'я, дата і місце народження, майновий стан та інші персональні дані).

Частиною 2 ст.5 Закону України "Про захист персональних даних" визначено, що персональні дані - відомості чи сукупність відомостей про фізичну особу, яка ідентифікована або може бути конкретно ідентифікована.

Згідно ч.2 ст.5 Закону України "Про захист персональних даних", персональні дані можуть бути віднесені до конфіденційної інформації про особу законом або відповідною особою. Не є конфіденційною інформацією персональні дані, що стосуються здійснення особою, яка займає посаду, пов'язану з виконанням функцій держави або органів місцевого самоврядування, посадових або службових повноважень.

Парламентська Асамблея Ради Європи у своїй Резолюції від 25.12.2008 №1165 (1998) вказала, що публічні особи повинні усвідомлювати, що особливий статус, який вони мають у суспільстві, автоматично збільшує рівень тиску на приватність їхнього життя (п.6).

Такий підхід відображено і у практиці Європейського суду з прав людини. Так, у рішенні від 16.11.2004 у справі "Кархуваара та "Ільталехті" проти Фінляндії", які відповідно до ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" підлягають застосуванню судами як джерела права, суд наголосив, що у громадськості є право бути поінформованим, зокрема, про аспекти приватного життя публічних осіб, і таке право є основоположним для демократичного суспільства. Також, у рішеннях у справах "Нікула проти Фінляндії" від 21.03.2002, "Яновський проти Польщі" 21.01.1999 суд підкреслив, що межі допустимої інформації щодо посадових та службових осіб можуть бути ширшими порівняно з межами такої ж інформації щодо звичайних громадян.

Відповідно до ст.32 Конституції України, не допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.

Зазначеним вимогам Конституції України кореспондують положення ч.1 ст.302 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст.8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції.

Європейський суд з прав людини в рішенні у справі "Леандер против Швеции" від 26.03.1987, зокрема, зазначив, що свобода одержувати інформацію не передбачає права доступу до конфіденційної інформації.

Таким чином, лише фізична особа, якої стосується конфіденційна інформація, відповідно законодавчого регулювання права особи на збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації має право вільно, на власний розсуд визначати порядок ознайомлення з нею інших осіб, держави та органів місцевого самоврядування, а також право на збереження її у таємниці.

Крім того, судова колегія зазначає, що відповідно до статті Закону України "Про інформацію" інформацією з обмеженим доступом є конфіденційна, таємна та службова інформація.

Конфіденційною є інформація про фізичну особу, а також інформація, доступ до якої обмежено фізичною або юридичною особою, крім суб'єктів владних повноважень. Конфіденційна інформація може поширюватись за бажанням (згодою) відповідної особи у визначеному нею порядку відповідно до передбачених нею умов, а також в інших випадках, визначених законом.

Отже, як встановлено судом першої інстанції та знайшло своє підтвердження в суді апеляційної інстанції, інформація, яку просить надати позивач, належить до конфіденційної інформації щодо ОСОБА_6, оскільки містить його персональні дані та не пов'язана з виконанням функцій держави або органів місцевого самоврядування, посадових або службових повноважень, що в свою чергу свідчить про необґрунтованість заявлених вимог апелянтом.

Суд апеляційної інстанції також враховує, що матеріали даної адміністративної справи містять заяву ОСОБА_6 про відмову у наданні такої інформації.

Щодо доводів апелянта про необхідність отримання запитуваної інформації саме про дату призначення пенсії ОСОБА_6 як державному службовцю з метою захисту її прав, свобод та законних інтересів, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, підставою для звернення позивача за отриманням запитуваної інформації є визначення розміру пенсії за віком, призначеної ОСОБА_2

Згідно ст.12 Закону України "Про пенсійне забезпечення", право на пенсію за віком мають жінки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 20 років.

Відповідно до ст.19 Закону України "Про пенсійне забезпечення", пенсії за віком призначаються у розмірі 55 процентів заробітку, але не нижче мінімального розміру пенсії.

Статтею 64 Закону України "Про пенсійне забезпечення" встановлено, що пенсії обчислюються за встановленими нормами у процентах до середньомісячного заробітку, що визначається відповідно до статей 65 - 67 цього Закону, який громадяни одержували перед зверненням за пенсією.

Таким чином, визначальними умовами при призначенні пенсії за віком та визначенні її розміру конкретній особі є:

- досягнення встановленого законодавством віку;

- стаж роботи;

- розмір заробітку, який особа одержувала перед зверненням за пенсією.

Законодавство не ставить призначення пенсії за віком та визначення її розміру в залежність від дати призначення пенсії будь-якій іншій особі.

Отже, інформація щодо дати призначення пенсії ОСОБА_6 жодним чином не впливає на права, свободи та інтереси позивача в частині визначення розміру її пенсії.

Суд апеляційної інстанції також враховує і ту обставину, що позивач ОСОБА_2 ні в суді першої інстанції, ні в суді апеляційної інстанції належним чином не довела та не надала будь-яких допустимих доказів в розумінні положень статей 69-70 КАС України, які б вказували, які саме її права, свободи та законні інтереси були порушені відмовою відповідача у наданні інформації щодо дати призначення пенсії ОСОБА_6 як державному службовцю.

При цьому, суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що надання запитуваної ОСОБА_2 інформації, без згоди ОСОБА_6, порушить його права, свободи та законні інтереси.

В судовому засіданні апелянт зазначила, що листом за підписом начальника Головного управління Пенсійного фонду України у Хмельницькій області від 06.10.2006 року № 605/З-8 їй було повідомлено, що ОСОБА_6 призначено пенсію за Законом України "Про державну службу" (а.с.6), і на думку позивача, дана інформація не є конфіденційною, що в свою чергу дає їй можливість на звернення до пенсійного органу з заявою про надання інформації про дату призначення такої пенсії ОСОБА_6

Колегія суддів з даними доводами апелянта не погоджується, оскільки ст. 32 Конституції України та ст. 11 Закону України "Про інформацію" передбачено, що допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.

Рішення Конституційного Суду України №2-рп/2012 від 20.01.2012 року ( далі по тексту -Рішення) визначено, що до конфіденційної інформації про фізичну особу належать, зокрема, дані про її національність, освіту, сімейний стан, релігійні переконання, стан здоров'я, а також адреса, дата і місце народження (абз. 5 п.3.2).

Абз. 6 п.3.3 Рішення передбачено, що інформація про особисте та сімейне життя особи (персональні дані про неї) - це будь-які відомості чи сукупність відомостей про фізичну особу, яка ідентифікована або може бути конкретно ідентифікована, а саме: національність, освіта, сімейний стан, релігійні переконання, стан здоров'я, матеріальний стан, адреса, дата і місце народження, місце проживання та перебування тощо, дані про особисті майнові та немайнові відносини цієї особи з іншими особами, зокрема членами сім'ї, а також відомості про події та явища, що відбувалися або відбуваються у побутовому, інтимному, товариському, професійному, діловому та інших сферах життя особи, за винятком даних стосовно виконання повноважень особою, яка займає посаду, пов'язану зі здійсненням функцій держави або органу місцевого самоврядування.

У абз. 2 п. 3.3 Рішення Конституційного Суду України зазначено, що Парламентська Асамблея Ради Європи у своїй Резолюції від 25.12.2008 року № 1165 (1998) вказала, що публічні особи повинні усвідомлювати, що особливий статус, який вони мають у суспільстві, автоматично збільшує рівень тиску на привітність їхнього життя. Згідно із законодавством України не належать до інформації з обмеженим доступом, зокрема: декларації про доходи осіб та членів їхніх сімей, які претендують на зайняття чи займають виборну посаду в органах влади та обіймають посаду державного службовця, службовця органу місцевого самоврядування першої та другої категорії; персональні дані фізичної особи, яка претендує зайняти чи займає виборну посаду ( у представницьких органах) або посаду державного службовця першої категорії , за винятком інформації, яка відповідно до закону визначена такою, що належить до інформації з обмеженим доступом; відомості про незаконні дії органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових та службових осіб.

Таким чином, Конституційний Суд України своїми рішеннями визначає, що є випадки, коли персональні дані про особу не є інформацією з обмеженим доступом.

Однак, як слідує з аналізу Рішення Конституційного Суду України відомості щодо пенсійного забезпечення конкретно визначених осіб (незалежно від виду пенсії та підстав її призначення) нормами чинного законодавства не віднесено до відомостей, на які не поширюються вимоги щодо конфіденційності та обмеження у доступі третіх осіб, що в свою чергу свідчить про належність інформації, яка містить відомості щодо пенсійного забезпечення особи ( в тому числі і дату призначення пенсії) до конфіденційної інформації.

Отже, на підставі вищенаведеного колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідач - ГУ ПФУ в Хмельницькій області діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, визначені Конституцією України та чинним законодавством України, у зв'язку з чим відсутні підстави для задоволення позовних вимог щодо зобов'язання ГУ ПФУ в Хмельницькій області надати інформацію за інформаційним запитом ОСОБА_2 від 11.02.2016 року та стягнення з ГУ ПФУ в Хмельницькій області заподіяної моральної шкоди.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що відповідно до пункту 1 частини першої статті 13 Закону № 2939-VІ розпорядниками інформації для цілей цього Закону визнаються суб'єкти владних повноважень - органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб'єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов'язковими для виконання.

Визначене поняття «суб'єкт владних повноважень» не охоплює посадових осіб і службових осіб органів державної влади, місцевого самоврядування, оскільки за своїм статусом та колом повноважень вони не підпадають під розуміння органу державної влади та інших суб'єктів, зазначених у пункті 1 частини першої статті 13 Закону № 2939-VІ. У зв'язку з цим такі особи не можуть (не мають здатності) виконувати обов'язки розпорядника інформації, у тому числі обов'язки щодо обліку та оприлюднення публічної інформації (статті 14, 15 Закону № 2939-VІ).

У разі подання позову до таких осіб судам необхідно залишати його без задоволення через неналежність відповідача (нездатність таким відповідачем порушити права позивача), за умови якщо позивач відмовиться від їх заміни на належного відповідача і/або суд не знайде підстав для залучення другого відповідача.

Закон № 2939-VІ не зобов'язує колегіальні органи влади та інших розпорядників інформації, які управляються колегіальними органами, вирішувати колегіально питання про доступ до інформації.

Отже, рішення з приводу запиту на інформацію може прийматися одноособово його керівником чи іншою посадовою особою, яка є носієм організаційно-розпорядчих повноважень. Водночас така посадова особа діє від імені розпорядника інформації, а тому належним відповідачем у згаданій категорії справ є орган, якому надійшов запит на інформацію, а не посадова особа, яка діє від імені цього органу.

При сукупному аналізі колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що по даній адміністративній справі начальник Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області Заярнюк Ольга Сергіївна не є належним відповідачем по справі з вищенаведених підстав.

Проаналізувавши доводи апелянта (ОСОБА_2З.) та наявні обставини справи, суд апеляційної інстанції дійшов до твердження, що вони є необґрунтованими та такими, що не відповідають положенням норм чинного законодавства.

За таких обставин, судова колегія апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції в повній мірі надав оцінку усім вказаним обставинам та зібраним по справі доказам, у зв'язку із чим, ухвалив законне та обґрунтоване рішення.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 198 , ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Підсумовуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив оскаржуване рішення відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, а тому підстави для його скасування або зміни відсутні.

Не може бути скасоване правильне по суті рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Також, суд апеляційної інстанції зазначає, що по даній адміністративній справі висловлена окрема думка судді Вінницького апеляційного адміністративного суду.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 19 серпня 2016 року - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст. 212 КАС України.

Ухвала суду складена в повному обсязі 21 листопада 2016 року.

Головуючий Біла Л.М.

Судді Гонтарук В. М. Граб Л.С.