Справа № 808/8817/13-а
Суддя: Кравцов О.В.
Дата ухвалення: 2016-11-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 листопада 2016 року м. Київ К/800/66015/14

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

головуючого Кравцова О.В.,

суддів Калашнікової О.В.,

Єрьоміна А.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу Державної фінансової інспекції в Запорізькій області на постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 4 грудня 2014 року у справі за позовом Державної фінансової інспекції в Запорізькій області до Комунального підприємства «Навчально-курсовий комбінат житлово-комунального господарства» Запорізької обласної ради (правонаступник - КП «Запорізький обласний центр охорони праці» Запорізької обласної ради) про зобов'язання виконати вимогу,-

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2013 року Державна фінансова інспекція в Запорізькій області (далі - Інспекція) звернулася до Запорізького окружного адміністративного суду з позовом до КП «Навчально-курсовий комбінат житлово-комунального господарства» Запорізької обласної ради (правонаступник - КП «Запорізький обласний центр охорони праці»; далі - Підприємство) про зобов'язання відповідача виконати пункти 2, 3, 4 вимоги про усунення порушень, виявлених позаплановою ревізією окремих питань фінансово-господарської діяльності від 20 травня 2013 року № 08-05-14-14/3830 (далі - Вимога).

Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 24 квітня 2014 року позов задоволено.

Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 4 грудня 2014 року рішення суду першої інстанції скасовано, а в задоволення позову відмовлено.

Не погодившись із судовим рішенням суду апеляційної інстанції, Інспекція звернулась до Вищого адміністративного суду України із касаційною скаргою, в якій просила його скасувати, а постанову суду першої інстанції залишити в силі.

Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що уповноваженими працівниками Інспекції проведена позапланова ревізія окремих питань фінансово-господарської діяльності Підприємства за період з 1 січня 2012 року по 1 квітня 2013 року, за результатами якої складено акт від 30 квітня 2013 року № 05-21/2.

На підставі акту ревізії винесено Вимогу, відповідно до пунктів 2, 3, 4 якої відповідача, зокрема, зобов'язано:

стягнути з ГУ Держкомзему в Запорізькій області недоотримані доходи у сумі 9136,82 грн (без ПДВ) на підставі статей 22, 623 ЦК України та перерахувати кошти в сумі 6395,77 грн до обласного бюджету. В іншому випадку відшкодувати в повному обсязі за рахунок осіб, винних у недоотриманні доходів, шкоду в загальній сумі 9136,82 грн на підставі статті 1166 ЦК України. В іншому випадку відшкодувати в повному обсязі за рахунок осіб, винних у недоотриманні доходів, шкоду в загальній сумі 9136,82 грн на підставі статті 1166 ЦК України (пункт 2 вимоги);

стягнути з осіб, винних у безпідставному наданні матеріальної допомоги кошти у сумі 2500 грн, в іншому випадку стягнути шкоду в порядку та розмірі, встановленому статтею 1166 ЦК України, у тому числі шляхом пред'явлення позовів до суду (пункт 3 вимоги);

визначити розмір збитку від нестачі у порядку та розмірі, встановленому Порядком визначення розміру збитків від розкрадання, нестачі, знищення (псування) матеріальних цінностей, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22 січня 1996 року № 116. Стягнути з винних осіб суму збитків від нестачі матеріальних цінностей, в іншому випадку стягнути з осіб, винних у проведенні зайвих виплат, шкоду в порядку та розмірі, встановленому статтею 1166 ЦК України, у тому числі шляхом пред'явлення позовів до суду.

Задовольнивши позов, суд першої інстанції виходив з того, що правомірність пунктів вимоги доведена під час судового розгляду, у зв'язку з чим законна вимога органу державного фінансового контролю підлягає обов'язковому виконанню.

Скасувавши постанову суду першої інстанції та відмовивши в задоволенні позову, апеляційний суд дійшов висновку про наявність у органу державного фінансового контролю права заявляти вимогу про усунення порушень, виявлених у ході перевірки підконтрольних установ, яка обов'язкова до виконання лише в частині усунення допущених порушень законодавства і за допомогою якої неможливо примусово стягнути виявлені в ході перевірки збитки.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України вважає висновок апеляційного суду правильними.

Відповідно до частини першої статті 1 Закону України від 26 січня 1993 року № 2939-XII «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин; далі - Закон № 2939-XII) здійснення державного фінансового контролю забезпечує центральний орган виконавчої влади, уповноважений Президентом України на реалізацію державної політики у сфері державного фінансового контролю.

Положенням про Державну фінансову інспекцію України, затвердженим Указом Президента України від 23 квітня 2011 року № 499/2011 (далі - Положення), визначено, що Держфінінспекція є центральним органом виконавчої влади, який забезпечує реалізацію державної політики у сфері державного фінансового контролю.

Держфінінспекція здійснює свої повноваження безпосередньо та через територіальні органи в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, районах, містах або міжрайонні, об'єднані в районах та містах територіальні органи, головних інспекторів у районах та містах (пункт 7 Положення).

Відповідно до пункту 6 Положення Держфінінспекція має право в установленому порядку, зокрема: пред'являти керівникам та іншим особам підприємств, установ та організацій, що контролюються, обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства (підпункт 15); у судовому порядку стягувати у дохід держави кошти, отримані підконтрольними установами за незаконними договорами, без установлених законом підстав та з порушенням законодавства (підпункт 18); при виявленні збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, визначати їх розмір згідно з методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України (підпункт 21).

Положенням установлено, що Держфінінспекція відповідно до покладених на неї завдань вживає в установленому порядку заходів до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства та притягнення до відповідальності винних осіб і, у разі якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів, має право звернутися до суду в інтересах держави.

Зазначені норми узгоджуються з положеннями статті 10 Закону № 2939-ХІІ, якою визначено права органу державного фінансового контролю. Зокрема, пунктом 7 передбачено право пред'являти керівникам та іншим особам підприємств, установ та організацій, що контролюються, обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства, вилучати в судовому порядку до бюджету виявлені ревізіями приховані і занижені валютні та інші платежі, ставити перед відповідними органами питання про припинення бюджетного фінансування і кредитування, якщо отримані підприємствами, установами та організаціями кошти і позички використовуються з порушенням чинного законодавства.

Згідно з пунктом 10 статті 10 Закону № 2939-ХІІ органу державного фінансового контролю надано право звертатися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог щодо усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів, а відповідно до пункту 13 цієї норми - при виявленні збитків, завданих державі чи підприємству, установі, організації, що контролюється, визначати їх розмір у встановленому законодавством порядку.

Відповідно до частини другої статті 15 Закону № 2939-XII законні вимоги службових осіб органу державного фінансового контролю є обов'язковими для виконання службовими особами об'єктів, що контролюються.

Таким чином, орган державного фінансового контролю здійснює державний фінансовий контроль за використанням коштів державного і місцевих бюджетів та у разі виявлення порушень законодавства має право пред'являти обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення таких правопорушень.

При виявленні збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, орган державного фінансового контролю має право визначати їх розмір згідно з методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України, та звернутися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів.

Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що вимога органу державного фінансового контролю спрямована на корегування роботи підконтрольної організації та приведення її у відповідність із вимогами законодавства і у цій частині вона є обов'язковою до виконання. Що стосується відшкодування виявлених збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, то вони не можуть бути примусово стягнуті шляхом вимоги. Такі збитки відшкодовуються у добровільному порядку або шляхом звернення до суду з відповідним позовом.

На підставі наведеного колегія суддів дійшла висновку про наявність в органу державного фінансового контролю права заявляти вимогу про усунення порушень, виявлених у ході перевірки підконтрольних установ, яка обов'язкова до виконання лише в частині усунення допущених порушень законодавства і за допомогою якої неможливо примусово стягнути виявлені в ході перевірки збитки.

У цій справі Інспекція пред'явила вимоги, які вказують на виявлені збитки, їхній розмір та їх стягнення.

Зважаючи на те, що збитки стягуються у судовому порядку за відповідним позовом органу державного фінансового контролю, вони не можуть бути стягнуті за адміністративним позовом про зобов'язання вчинити певні дії.

Така правова позиція висловлена Верховним Судом України, зокрема у постановах від 28 жовтня та 25 листопада 2014 року, (справи №№ 21-462а14, № 21-442а14 відповідно), 23 червня 2015 року (справа № 21-358а15) і колегія суддів бере її до уваги.

З огляду на викладене колегія суддів погоджується з висновком суду апеляційної інстанції про відмову в задоволенні позову, а тому судове рішення має залишитися без змін.

Керуючись статтями 222, 224, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Державної фінансової інспекції в Запорізькій області залишити без задоволення, а постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 4 грудня 2014 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, та може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строки та в порядку, встановленими статтями 237, 238, 239-1 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді