Справа № 816/2456/14
Суддя: Кравцов О.В.
Дата ухвалення: 2016-11-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 листопада 2016 року м. Київ К/800/51729/14

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

головуючого Кравцова О.В.,

суддів Калашнікової О.В.,

Єрьоміна А.В.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Полтавської митниці Міндоходів на постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 23 липня 2014 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 15 вересня 2014 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Тандем-2002» до Полтавської митниці Міндоходів, третя особа: Головне управління Державної казначейської служби України у Полтавській області, про визнання протиправними та скасування рішення про коригування митної вартості товарів та картки відмови в прийнятті митної декларації,-

ВСТАНОВИВ:

У червні 2014 року ТОВ «Тандем-2002» (далі - Товариство) звернулося до Полтавського окружного адміністративного суду з позовом до Полтавської митниці Міндоходів (далі - Митниця) про визнання протиправними та скасування рішення про коригування митної вартості товарів від 26 лютого 2014 року № 806020002/2014/000018/1 та картки відмови в прийнятті митної декларації № 806020002/2014/00066.

Постановою Полтавського окружного адміністративного суду від 23 липня 2014 року, залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 15 вересня 2014 року, позов задоволено.

Не погодившись із судовими рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, Митниця звернулась до Вищого адміністративного суду України із касаційною скаргою, в якій просила їх скасувати, а в задоволенні позову відмовити.

Згідно з частиною другою статті 220 Кодексу адміністративного судочинства (далі - КАС) України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги, але при цьому може встановлювати порушення норм матеріального чи процесуального права, на які не було посилання в касаційній скарзі.

Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що між Товариством (покупець) та Компанією Langfang Meihua Bio-Technology Co. Ltd (Китай) (продавець) укладено контракт від 1 лютого 2013 року № 1315602 (далі - Контракт), за умовами якого продавець продає, а покупець купує L-Лізин HCL та L-Треонін 98,5% на загальну суму 500 000,00 дол. США (пункт 1.1).

Пункт 2.1 Контракту передбачає, що ціни на товар, що постачається відповідно до статті 1 цього контракту встановлюється в доларах США з урахуванням умов поставки кожної конкретної партії товару. За умовами пункту 3.3 Контракту продавець зобов'язався передати покупцю наступні документи: інвойс, морський коносамент, сертифікат якості, сертифікат походження, ветеринарний сертифікат, пакувальний лист, фітосанітарний лист (при необхідності) експертну вантажну митну декларацію.

Додатковою угодою від 20 травня 2013 року № 2 до Контракту внесено зміни в частині ціни договору шляхом її збільшення до 2 000 000,00 доларів США. Додатковою угодою від 20 листопада 2013 року № 3 до Контракту внесено зміни в частині ціни договору шляхом її збільшення до 4 000 000,00 доларів США.

Відповідно до умов Контракту, 19 грудня 2013 року його учасниками підписано Специфікацію (додаток № 11 до Контракту), згідно з якою товар в кількості 72 т на суму 89 280,00 дол. США по ціні 1 240,00 дол. США за 1 т повинен бути поставлений не пізніше 3 січня 2014 року.

2 січня 2014 року Компанія Langfang Meihua Bio-Technology Co. Ltd виставила інвойс рахунок № 2 на оплату товару в кількості 72,00 т на суму 89 280,00 дол. США з розрахунку 1240,00 дол. США за 1 т.

З метою здійснення митного оформлення товару позивач подав до Митниці декларацію від 26 лютого 2014 року № 806020002/2014/001872.

Для підтвердження митної вартості товару, зазначеної у митній декларації, декларантом подані: міжнародні автомобільні накладні (CMR) від 19 лютого 2014 року № 704/1 та № 704/2; коносамент від 4 січня 2014 року; банківські платіжні документи, що стосуються товару від 23 січня 2014 року; документи, що підтверджують вартість перевезення товару від 19 та 24 лютого 2014 року; інвойс від 2 січня 2014 року; пакувальний лист від 2 січня 014 року; доповнення до Контракту № 1-5 та № 11; Контракт; договір про надання послуг митного брокера від 8 січня 2014 року; договори про перевезення від 27 грудня 2013 року та від 19 лютого 2014 року; ветеринарні свідоцтва форм Ф-1 та Ф-2 від 24 лютого 2014 року; інформацію про позитивні результати здійснення екологічного та радіологічного контролю товару; відомості про включення товарів до державного реєстру ветеринарних препаратів, кормових добавок, преміксів та готових кормів від 17 грудня 2012 року: сертифікат про походження товару форми А від 2 січня 2014 року, екологічну декларацію від 11 лютого 2014 року; сертифікат якості від 30 грудня 2013 року.

За результатом перевірки поданих декларантом документів Митницею встановлено, що вони не містять всіх відомостей, а саме - у договорі транспортного експедирування від 27 грудня 2013 року вказано, що здійснюється страхування вантажів, однак документи про страхування товару не надані. Крім того, наявна у митному органі інформація щодо митної вартості імпортованих товарів призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості. Так, рівень заявленої декларантом митної вартості товару № 1 становить 1,33 дол. США за 1 кг., а рівень митної вартості товару зі схожими характеристиками, оформленими за МД від 29 січня 2014 року № 209120000/2014/802531, що визнана митним органом, становить 2,16 дол. США за 1 кг.

Відповідачем запропоновано надати протягом 10 календарних днів додаткові документи для визначення митної вартості за ціною договору (контракту).

На виконання зазначених вимог, Товариство додатково подало експортну декларацію від 13 січня 2014 року, платіжне доручення від 23 січня 2014 року № 2 разом з інвойсом на передоплату від 2 січня 2014 року, експертний висновок від 24 лютого 2014 року, прайс від виробника від 25 грудня 2013 року, специфікацію.

26 лютого 2014 року Митницею, за результатами здійснення митного контролю та митного оформлення товарів, задекларованих Товариством, прийняте оскаржуване рішення про коригування митної вартості.

Задовольнивши позов, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, дійшов висновку, що використані декларантом при митному оформленні відомості підтверджені документально, визначені кількісно і достовірно, а всі складові митної вартості, які обов'язкові при її обчисленні, містяться у поданих до Митниці документах.

Колегія суддів погоджується з таким висновком судів.

Відповідно до статті 49 Митного кодексу (МК) України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Статтею 54 МК України передбачено, що контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється органом доходів і зборів шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом.

Відповідно до частини третьої статті 54 МК України за результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів орган доходів і зборів визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.

Згідно з частиною шостою статті 54 МК України орган доходів і зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; надходження до органу доходів і зборів документально підтвердженої офіційної інформації органів доходів і зборів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

Частиною сьомою статті 54 МК України передбачено, що у разі, якщо під час проведення митного контролю орган доходів і зборів не може аргументовано довести, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, заявлена декларантом або уповноваженою ним особою митна вартість вважається визнаною автоматично.

Таким чином, законодавець запропонував таку конструкцію регулювання митних відносин, якою презюмується правильність визначення митної вартості декларантом, у випадку, якщо не доведено інше.

Згідно з положеннями частин першої та другої статті 53 МК України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення. Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є декларація митної вартості, зовнішньоекономічний договір (контракт), рахунок-фактура (інвойс), банківські платіжні документи (якщо рахунок сплачено); інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; транспортні (перевізні) документи; копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

За правилами частини третьої цієї ж статті у разі якщо зазначені документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов'язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов'язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов'язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); виписку з бухгалтерської документації; ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; каталоги, специфікації, прейскуранти (прас-листи) виробника товару; копію митної декларації країни відправлення; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Таким чином, право митного органу на витребування додаткових документів не є абсолютним, а виникає за наявності хоча б однієї з таких підстав: надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

З наведеним висновком кореспондуються положення пункту 2 частини п'ятої статті 54 Митного кодексу України, за змістом якої Митниця має право письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості лише у випадках, встановлених цим Кодексом.

Так, зі змісту оскарженого рішення про коригування митної вартості товарів вбачається, що підставою для коригування митної вартості товару була відсутність у декларанта документів, які підтверджують заявлену митну вартість, зокрема, у договорі транспортного експедирування від 27 грудня 2013 року № 27.12.2013/21-10, укладеного між ТОВ «Таніт» та ТОВ «Тандем-2002», вказано «надавати послуги з охорони вантажів під час перевезення, перевалки та зберігання, організовувати експертизу вантажів, здійснювати страхування вантажів та оформлення товарно-транспортної документації та її розсилання за належністю» (п.2.2.5 договору). Разом з цим, як зазначає Митниця, документи на здійснення страхування декларантом не надано.

Однак, як встановлено судами попередніх інстанцій, співпраця позивача із ТОВ «Таніт» є постійною. На початку співпраці із вказаною юридичною особою з метою уникнення будь-яких ризиків сторони домовлялися про страхування партій товару. Проте в подальшому з метою економії власних коштів позивач від страхування відмовився з огляду на стабільну репутацію контрагента і, як наслідок, страхування товару ввезеного на митну територію України згідно не здійснювалось і не здійснюється до теперішнього часу.

Інших переконливих аргументів, що викликали б обґрунтовані сумніви в достовірності проведеного позивачем розрахунку митної вартості товарів за ціною договору, відповідачем не наведено.

На підтвердження понесення витрат на транспортування товару придбаного у Компанії Langfang Meihua Bio-Technology Co. Ltd позивачем до матеріалів справи долучено акт про надання транспортно-експедиційних послуг від 24 лютого 2014 року № 61 та рахунок від 19 лютого 2014 року № 61, згідно яких ТОВ «Таніт» надало Товариству наступні послуги: морський фрахт, експедиторські послуги, зберігання завантаженого контейнера, комплекс послуг з обробки контейнерів, візировка, обслуговування транспорту на території НТП, використання інфраструктури, автомобільне перевезення вантажу, інформаційні послуги при здійсненні оформлення товарів у контрагентах, зважування.

Отже, в наданих декларантом документах відсутні розбіжності, оскільки вони містять всі відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товару та щодо ціни, що підлягала сплаті за цей товар, а суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про задоволення позову.

Таким чином, колегія суддів, керуючись частиною першою статті 224 КАС України, приходить до висновку, що рішення судів попередніх інстанцій є законними і не підлягають скасуванню, оскільки суди, всебічно перевіривши обставини справи, вирішили спір у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин; в них повно відображені обставини, що мають значення для справи, висновки суду щодо встановлених обставин і правові наслідки є правильними, а доводи касаційної скарги їх не спростовують.

Керуючись статтями 220-1, 224, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Полтавської митниці Міндоходів залишити без задоволення, а постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 23 липня 2014 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 15 вересня 2014 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, та може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строки та в порядку, встановленими статтями 237, 238, 239-1 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді