Справа № 813/3256/16
Суддя: Кравців Олег Романович
Дата ухвалення: 2016-11-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 листопада 2016 року Справа № 813/3256/16

14 год. 26 хв.

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючий суддя Кравців О.Р.,

секретар судового засідання Приймак С.І.,

від позивача ОСОБА_1,

від відповідача Підгайний О.І.,

розглянув у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_3 про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення Личаківської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Львівській області.

Суть справи.

До Львівського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_3 (далі - позивач.) з адміністративним позовом до Личаківської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Львівській області (далі - відповідач, Личаківська ОДПІ), в якому просить визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № 33858-13 від 30.06.2016 року, яким позивачу визначено суму грошового зобов'язання за платежем: транспортний податок з фізичних осіб в розмірі 25000,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що вказане рішення контролюючого органу є протиправним, прийнятим без врахування фактичних обставин, а відтак, слід скасувати. На переконання позивача, відповідач не наділений правом на власний розсуд визначати автомобілі, які є об'єктом оподаткування відповідно до підп. 267.2.1 п. 267.2 ст. 267 Податкового кодексу України. Позивач не володіє визначеним Мінекономрозвитку автомобілем, який є об'єктом оподаткування транспортним податком у 2016 році. Зазначив, що 14.01.2016 року ухвалою № 21 «Про внесення змін до ухвали Львівської міської ради від 19.01.2015 року № 4263 «Про затвердження положення про транспортний податок» Львівською міською радою викладено у новій редакції Положення про транспортний податок. Отже, вказані зміни, відповідно до положень п.п. 4.1.9 п. 4.1 ст. 4 Податкового кодексу України можуть застосовуватись лише у 2017 році, тобто, визначати транспортний податок за Законом України від 24.12.2015 року № 909-VIII, відповідно до Податкового кодексу України та Бюджетного кодексу України, можна буде не раніше 2017 року.

Представник позивача підтримав позовні вимоги повністю з підстав, викладених у позовній заяві, просив позов задовольнити.

Представник відповідача проти позову заперечив з підстав викладених у письмових запереченнях проти позову /а.с.22-25/ та зазначив, що з 01.01.2015 року набрала чинності стаття 267 Податкового кодексу України «Транспортний податок», якою введено в дію новий податок. Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2016 році» внесено зміни в підп. 267.2.1 п. 267.2 ст. 267 Податкового кодексу України та викладено статтю у новій редакції, відповідно до якої об'єктом оподаткування визначено легкові автомобілі, з року випуску яких минуло не більше п'яти років (включно) та середньо ринкова вартість яких становить понад 750 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) періоду. Пояснив, що вартість визначається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику економічного розміру, за методикою, затвердженою КМ України, виходячи з марки, моделі, року випуску, типу двигуна, об'єму циліндрів двигуна, типу коробки перемикання передач, пробігу та розміщується на його офіційному веб-сайті. Оскільки вказаний закон набрав чинності, опублікований належним чином та відсутнє рішення Конституційного суду України про визнання такого неконституційним, відповідачем правомірно застосовано положення вказаного закону до позивача. Звернув увагу, що у даному випадку не відбувалась зміна елементів податку чи пільг, а введено новий податок - транспортний. Покликання позивача на підп. 12.3.4 п.12.3 ст. 12 Податкового кодексу України не ґрунтується на вимогах чинного законодавства. Вважає рішення контролюючого органу обґрунтованим та прийнятим в межах компетенції, а тому таке слід залишити в силі та у задоволенні позову відмовити повністю.

Суд заслухав пояснення сторін, з'ясував обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги, а також ті, які мають інше значення для вирішення справи, повно, всебічно та об'єктивно дослідив докази у справі та, -

в с т а н о в и в :

30.06.2016 року контролюючим органом прийнято податкове повідомлення-рішення форми «Ф» за платежем транспортний податок з фізичних осіб в сумі 25000,00 грн. /а.с.6/, в якому попереджено про необхідність сплати нарахованого зобов'язання протягом 60 днів з дня вручення податкового повідомлення-рішення та надіслано позивачу /а.с.10/.

Вказане рішення контролюючого органу одержано 29.07.2016 року /а.с.37/.

Вважаючи вказане рішення контролюючого органу протиправним, безпідставним та таким, що слід скасувати, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Завданням адміністративного судочинства відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

До адміністративних судів згідно з ч. 2 цієї ж статті можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Юрисдикція адміністративних судів відповідно до ч. 1 ст. 17 КАС України поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку з здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій, а також у зв'язку з публічним формуванням суб'єкта владних повноважень шляхом виборів або референдуму.

Стаття 67 Конституції України передбачає, що кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом. Згідно зі ст. 92 Основного Закону виключно законами України встановлюються система оподаткування, податки і збори.

Відповідно до п. 15.1 ст. 15 Податкового кодексу України (далі - ПК України) № 2755-VI від 02.12.2010 р. платниками податків визнаються фізичні особи (резиденти і нерезиденти України), юридичні особи (резиденти і нерезиденти України) та їх відокремлені підрозділи, які мають, одержують (передають) об'єкти оподаткування або провадять діяльність (операції), що є об'єктом оподаткування згідно з цим Кодексом або податковими законами, і на яких покладено обов'язок із сплати податків та зборів згідно з цим Кодексом.

Закріплений у ч. 1 ст. 11 КАС України принцип змагальності сторін передбачає, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 69 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Предметом доказування відповідно до ч. 1 ст. 138 КАС України є обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги чи заперечення або які мають інше значення для вирішення справи (причини пропущення строку для звернення до суду тощо) та які належить встановити при ухваленні судового рішення у справі.

Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу позивачем 02.07.2015 року зареєстровано транспортний засіб марки: Merscedes-Benz; модель: GL 350 СDI; тип: загальний легковий універсал-В; номер шасі: НОМЕР_2; рік випуску: 2014 рік; реєстраційний номер: НОМЕР_3 /а.с.32-33/.

Відповідно до положень підп. 267.2.1 п. 267.1 ст. 267 ПК України, об'єктом оподаткування є легкові автомобілі, з року випуску яких минуло не більше п'яти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 750 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року.

З 19 лютого 2016 року набула чинності Методика визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів, затверджена постановою Кабміну від 18.02.2016р. № 66, яка встановлює механізм визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів (далі - автомобілі) для цілей їх віднесення до об'єктів оподаткування транспортним податком. та зазначено, що Мінекономрозвитку забезпечує роботу офіційного веб-сайту в режимі, який дає змогу отримати інформацію про середньоринкову вартість автомобіля шляхом введення даних про їх марку, модель, рік випуску, тип двигуна, об'єм циліндрів двигуна, тип коробки переключення передач та пробіг.

Як передбачено, підп. 14.1.251 п. 14.1 ст. 14 цього ж Кодексу, транспортними засобами, що використовувалися, вважаються транспортні засоби, на які уповноваженими державними органами, в тому числі іноземними, видані реєстраційні документи, що дають право експлуатувати такі транспортні засоби.

Реєстраційним документом, у даному випадку, згідно Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження зразків національних та міжнародного посвідчень водіїв і документів, необхідних для реєстрації транспортних засобів» № 47 від 31.01.1992 року, з наступними змінами та доповненнями є свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу.

За допомогою сервісу на веб-сайті Міністерства економічного розвитку і торгівлі України: Транспортні засоби: розрахунок вартості (http://www.me.gov.ua/Vehicles/CalculatePrice?lang=uk-UA) з'ясовано, що вказаний сервіс не містить відомостей щодо автомобіля позивача моделі та марки Merscedes-Benz GL 350 СDI.

З огляду на викладене, судом не беруться до уваги покликання контролюючого органу на лист Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 22.02.2016 року за № 3252-08/4797-03, оскільки наведені норми пов'язують визначення вартості автомобіля саме з Методикою, а не внесенням такого автомобіля до переліку транспортних засобів.

Таким чином, з врахуванням положень підп. 267.2.1 п .267.1 ст. 267 ПК України, автомобіль позивача не являвся об'єктом оподаткування транспортним податком, а в позивача був відсутній обов'язок його сплати.

Крім того, не можна залишити поза увагою і те, що транспортний податок відповідно до підп. 10.1.1 п. 10.1 ст. 10 та підп. 265.1.2 п. 265.1 ст. 265 ПК України, відноситься до місцевих податків.

Суд зважає на покликання представника позивача на той факт, що Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» ухвалений 28.12.2014 року, тобто після 15.07.2014 року, а транспортний податок встановлено в м. Львові 19.01.2015 року Положенням про транспортний податок, затвердженим ухвалою Львівської міської ради від 19.01.2015 року № 4263 «Про затвердження Положення про транспортний податок», у зв'язку з чим застосування контролюючим органом положень Податкового кодексу України з урахуванням внесених Законом з метою оподаткування транспортним податком, може мати місце не раніше наступного бюджетного періоду, та вважає такі обгрунтованими, з огляду на наступне.

Одним із принципів податкового законодавства згідно положень підп. 4.1.9 п. 4.1 ст. 4 ПК України є стабільність, зміст якого полягає у тому, що зміни до будь-яких елементів податків та зборів не можуть вноситися пізніш як за шість місяців до початку нового бюджетного періоду, в якому будуть діяти нові правила та ставки. Податки та збори, їх ставки, а також податкові пільги не можуть змінюватися протягом бюджетного року.

Згідно з п. 8.3 ст. 8 ПК України до місцевих належать податки та збори, що встановлені відповідно до переліку і в межах граничних розмірів ставок, визначених цим Кодексом, рішеннями сільських, селищних і міських рад у межах їх повноважень, і є обов'язковими до сплати на території відповідних територіальних громад.

Відповідно до п.п. 10.1.1 п. 10.1 ст. 10 ПК України до місцевих податків належить податок на майно, одним із елементів якого є транспортний податок.

Підпункт 12.3.1 п. 12.3 ст.12 ПК України вказує, що встановлення місцевих податків та зборів здійснюється у порядку, визначеному вказаним Кодексом.

Згідно з п.п. 12.3.2 п. 12.3 ст. 12 ПК України при прийнятті рішення про встановлення місцевих податків та зборів обов'язково визначаються об'єкт оподаткування, платник податків і зборів, розмір ставки, податковий період та інші обов'язкові елементи, визначенні ст. 7 ПК України з дотриманням критеріїв, встановлених розділом XII вказаного Кодексу для відповідного місцевого податку чи збору.

Відповідно до підп. 12.3.4 п. 12.3 ст. 12 цього ж Кодексу рішення про встановлення місцевих податків та зборів офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлюваних місцевих податків та зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом.

Частиною 1 статті 3 Бюджетного кодексу України передбачено, що бюджетний період для всіх бюджетів, що складають бюджетну систему України, становить один календарний рік, який починається 1 січня кожного року і закінчується 31 грудня того ж року.

При цьому, судом взято до уваги позицію Європейського суду у справі Yvonne van Duyn v. Home Office (Case 41/74 van Duyn v. Home Office) принцип юридичної визначеності означає, що зацікавлені особи повинні мати змогу покладатися на зобов'язання, взяті державою, навіть якщо такі зобов'язання містяться у законодавчому акті, який загалом не має автоматичної прямої дії. Така дія зазначеного принципу пов'язана з іншим принципом - відповідальності держави, який полягає у тому, що держава не може посилатися на власне порушення зобов'язань для запобігання відповідальності. При цьому, якщо держава чи будь-який її орган схвалили певну концепцію, така держава чи орган вважатимуться такими, що діють протиправно, якщо вони відступлять від такої політики чи поведінки, оскільки схвалення такої політики чи поведінки дало підстави для виникнення обгрунтованих сподівань у осіб (юридичних чи фізичних) стосовно додержання державою чи органом публічної влади такої політики чи поведінки.

Отже, якщо держава задекларувала певні правила поведінки при внесенні змін до порядку оподаткування (принцип стабільності податкового законодавства), вона зобов'язана вжити всіх заходів для забезпечення реалізації цих правил.

Так, на виконання вимог Закону України «Про знесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2016», Львівська міська рада 14.01.16р. ухвалою № 121 «Про внесення змін до ухвали міської ради від 19.01.15р. № 4263 «Про затвердження положення про транспортний податок» виклала у новій редакції Положення про транспортний податок.

Отже, вказані зміни, відповідно до положень пп. 4.1.9 п. 4.1 ст. 4 ПК України, можуть застосовуватись лише у 2017.

Аналогічна правова позиція викладена Вищим адміністративним судом України у постанові від 30.08.2016 у справі № К/800/8077/16.

З огляду на викладене та враховуючи, що автомобіль позивача не є об'єктом оподаткування, суд дійшов висновку, що контролюючим органом неправомірно нараховано транспортний податок.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. Відповідно до ч. 2. ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ст. 86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

З врахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що позивач довів суду ті обставини на які посилався в обґрунтування заявлених позовних вимог, рішення ж відповідача прийняте без врахування всіх обставин справи, а отже, позов слід задовольнити повністю.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).

До матеріалів адміністративної справи долучено квитанцію № 3780477 від 30.12.2015 року, відповідно до якого позивачем сплачено судовий збір за подання позову до Львівського окружного адміністративного суду в сумі 551,20 грн., що з врахуванням вищевикладеного підлягає поверненню позивачу /а.с.3/.

Керуючись ст.ст. 2, 7-14, 17-20, 50, 69-72, 86, 94, 138, 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

п о с т а н о в и в :

1. Адміністративний позов задовольнити повністю.

2. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Личаківської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Львівській області № 33858-13 від 30.06.2015 року.

3. Стягнути на користь ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1) за рахунок бюджетних асигнувань Личаківської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Львівській області () судові витрати у виді судового збору в сумі 551 (п'ятсот п'ятдесят одна) грн. 20 коп.

Постанова може бути оскаржена, згідно зі ст. 186 КАС України, протягом 10 днів з дня її проголошення чи отримання копії постанови, шляхом подання апеляційної скарги до Львівського апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом 10 днів з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили, згідно зі ст. 254 КАС України, після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, то вважається, що постанова суду не набрала законної сили.

У судовому засіданні проголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Повний текст постанови складено та підписано 21.11.2016 року.

Суддя Кравців О.Р.