Справа № 804/1090/16
Суддя: Олексієнко М.М.
Дата ухвалення: 2016-11-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
УХВАЛА

16 листопада 2016 року м. Київ К/800/29182/16

Суддя Вищого адміністративного суду України Олексієнко М.М., вирішуючи питання про прийняття касаційної скарги представника Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області (далі - ГУ ДФС) на судове рішення Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 6 жовтня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ГУ ДФС про скасування наказів, зобов'язання поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

в с т а н о в и в :

У жовтні 2016 року представник ГУ ДФС звернувся з касаційною скаргою на постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 6 жовтня 2016 року, якою позовні вимоги задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано наказ ГУ ДФС від 1 лютого 2016 року №53-о «Про звільнення ОСОБА_1.». Поновлено позивача на посаді слідчого першого відділу кримінальних розслідувань слідчого управління фінансових розслідувань Лівобережної ОДПІ м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області з 1 лютого 2016 року. Стягнуто з відповідача на його користь грошове забезпечення за час вимушеного прогулу за період з 2 лютого 2016 року по 6 жовтня 2016 року у сумі 24268,33 грн. без утримання податку й інших обов'язкових платежів. У решті в задоволенні позову відмовлено.

Ставиться вимога про скасування рішення апеляційного суду та залишення в силі рішення суду першої інстанції. Вказується на те, що до даних правовідносин необхідно застосовувати норми спеціального законодавства, зокрема, Податковий кодекс України та Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 29 липня 1991 року № 114 (далі - Положення), а не норми Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП). Крім того, відсутні вакансії, які можна було запропонувати позивачу з урахуванням його кваліфікації. Позивача поновлено на посаді яку було скорочено.

Вивчивши зміст касаційної скарги, суддя приходить до висновку про відмову у відкритті касаційного провадження з таких підстав.

Відповідно до положень, передбачених пунктом 5 частини п'ятої статті 214 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі у випадку, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

За змістом цієї норми, касаційна скарга є необґрунтованою, якщо викладені в ній доводи не містять посилань на неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права або такі посилання є безпідставними.

Доводи, викладені в касаційній скарзі, є безпідставні.

Підпунктом «г» пункту 64 Положення встановлено, що особи середнього, старшого і вищого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік) через скорочення штатів - при відсутності можливості подальшого використання на службі.

Згідно з пунктом 45 Положення переміщення осіб середнього, старшого і вищого начальницького складу на нижчі посади, зокрема, при скороченні штатів, провадиться прямими начальниками в межах наданих їм прав за умови, якщо немає можливості для призначення на рівнозначну посаду.

Оскільки загальний порядок звільнення у разі скорочення штатів спеціальним законодавством не врегульований, тому при вирішенні питання правомірності звільнення з цієї підстави необхідно керуватися нормами трудового законодавства, що регулюють вивільнення працівника.

За правилами пункту 1 статті 40 КЗпП трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Частиною другою статті 40 цього Кодексу встановлено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 частини 1 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Згідно зі статтею 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку зі змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

У разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір (частина перша статті 235 КЗпП).

Як установлено судами попередніх інстанцій, 30 листопада 2015 року позивача повідомлено про наступне звільнення згідно зі статтею 64 пункту «г» (скорочення штатів) Положення у зв'язку з реорганізацією Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області. При цьому 25 січня 2015 року ним було подано рапорт про надання відпустки по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з необхідними додатками, проте він залишився без задоволення.

На час попередження позивача про звільнення, згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 6 серпня 2014 року № 311, Лівобережну ОДПІ м.Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області було реорганізовано шляхом її приєднання до Лівобережної ОДПІ м.Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області.

Отже, звільнення позивача відбулося зі штату Лівобережної ОДПІ м.Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області після закінчення її реорганізації.

Крім того, позивачу взагалі не пропонувались посади в органі, де він працював, з урахуванням фаху, кваліфікації та досвіду його трудової діяльності.

Єдиним нормативним актом, який визначає порядок обчислення середньої заробітної плати в усіх випадках її збереження, чинність якого поширюється на підприємства, установи і організації усіх форм власності є Порядок обчислення середньої заробітної плати, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок).

Як вірно зазначено судом апеляційної інстанції, обчислення середньої заробітної плати позивача повинна обчислюватися з виплат, отриманих ним за попередні два місяці роботи, що передували звільненню з урахуванням вимог викладених в Порядку.

З урахуванням зазначених обстави та норм права суд апеляційної інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про наявність порушення норм чинного законодавства, допущених при звільненні позивача.

Керуючись статями 211, 214 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя

у х в а л и в :

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою представника Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області на судове рішення Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 6 жовтня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області про скасування наказів, зобов'язання поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя М.М. Олексієнко