Справа № 824/850/16-а
Суддя: Левицький Василь Костянтинович
Дата ухвалення: 2016-11-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 листопада 2016 р. м. Чернівці Справа № 824/850/16-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Левицького В.К.

за участю секретаря судового засідання Мандрик І.А.

представників сторін:

позивача - ОСОБА_1

відповідача - Каменецької Х.Д.

розглянув у відкритому судовому засіданні справу

за адміністративним позовом ОСОБА_3

до Головного управління Держгеокадастру у Чернівецькій області

про визнання рішення протиправним.

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 (далі - позивач) звернувся до суду із вказаним позовом, в якому просить визнати протиправним рішення Головного управління Держгеокадастру у Чернівецькій області (далі - відповідач) № Н-2542/0-2482/6-16 від 19.09.2016 р. про відмову у задоволенні його заяви з причин виявлених недоліків, а саме необхідності проведення обов'язкової державної експертиз проекту землеустрою та відсутності агрохімічного паспорта поля.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що оскаржуване рішення є протиправним, оскільки обов'язковій державній експертизі підлягають проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок особливо цінних земель. Разом з тим, відповідно до вимог Земельного кодексу України земельна ділянка, яку він просить передати в оренду не належить до вказаної категорії земель.

Окрім цього зазначав, що відповідач не мав повноважень вимагати від нього надання агрохімічного паспорту поля, тому що вказаний паспорт не є складовою проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок. Разом з тим, на нього не покладено чинним законодавством обов'язок щодо надання агротехнічного паспорту на виділену земельну ділянку.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив суд задовольнити його у повному обсязі.

Відповідач подав до суду письмові заперечення проти позову, відповідно до яких, вважає позовні вимоги необґрунтованими та просив суд у задоволенні позову відмовити повністю, оскільки діяв виключно в межах наділених повноважень, відповідно до норм чинного законодавства. Зазначав, що обов'язковій державній експертизі підлягають проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок особливо цінних земель.

В судовому засіданні представник відповідача заперечував проти позову та просив суд в задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи судом встановлено наступне.

Відділом Держгеокадастру у Сторожинецькому районі Чернівецької області надано висновок "Про погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки" № 200/41-16 від 11.05.2016 р., яким погоджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної власності з подальшою передачею її в оренду ОСОБА_3 для ведення фермерського господарства на території Сторожинецької міської ради, Чернівецької області (за межами населеного пункту) (а.с. 9).

Окрім цього, у висновку зазначено, що проект землеустрою підлягає обов'язковій державній експертизі землевпорядної документації, у зв'язку з тим, що на земельній ділянці, площею 12,7936 га, відповідно до Технічної документації по якісній характеристиці земель для визначення плати за землю Сторожинецької міської Ради народних депутатів Сторожинецького району Чернівецької області визначено агрошифр ґрунтів 28 г (дерново-підзолисті суглинкові ґрунти), які згідно ст. 150 ЗК України належать до особливо цінних земель.

29.08.2016 р. позивач звернувся до Головного управління Держгеокадастру у Чернівецькій області із заявою про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної власності з подальшою передачею її в оренду для ведення фермерського господарства на території Сторожинецької міської ради Чернівецької області (за межами населеного пункту) площею 12,7936 га, кадастровий номер НОМЕР_1 та передати йому в оренду строком на 7 років. До заяви додано: проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної власності з подальшою передачею її в оренду для ведення фермерського господарства на території Сторожинецької міської ради Чернівецької області (за межами населеного пункту); копію витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку; копія витягу з техдокументації про нормативно-грошову оцінку земельної ділянки; проект договору оренди землі (а.с. 8).

За результатами розгляду заяви, Головне управління Держгеокадастру у Чернівецькій області листом від 19.09.2016 р. за № Н-2542/0-2482/6-16 відмовило позивачу у затвердженні проекту землеустрою, з наступних підстав, а саме:

- проект землеустрою підлягає обов'язковій державній експертизі відповідно до ч. 6 ст.123 Земельного Кодексу України;

- на титульній сторінці, кадастровому плані та відомості про обчислення площі відсутня відмітка передбачена пп. 2 п.75 Порядку ведення ДЗК затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1051 від 17.10.2012 р.;

- відсутній агрохімічний паспорт поля, який передбачений вимогами ст. 37 Закону України "Про охорону земель".

Вважаючи рішення відповідача про відмову у задоволенні його заяви протиправним в частині необхідності обов'язкової державної експертизи та відсутності агротехнічного паспорту поля, позивач звернувся до суду із вказаним позовом.

Розглянувши матеріали справи, встановивши фактичні обставини в справі, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення проти позову, дослідивши та оцінивши надані докази в сукупності, проаналізувавши законодавство, яке регулює спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Правовідносини стосовно відведення земельних ділянок в оренду для ведення фермерського господарства, погодження та затвердження проекту землеустрою регулюються Земельним кодексом України (далі - ЗК України).

Стаття 123 ЗК України встановлює порядок надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування. Частиною ст. 2 ст. 123 ЗК України передбачено, що особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, передають у власність або користування такі земельні ділянки.

Відповідно до ч. 6 ст. 123 ЗК України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування у двотижневий строк з дня отримання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, а в разі необхідності здійснення обов'язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи приймає рішення про надання земельної ділянки у користування.

Судом встановлено, що 29.08.2016 р. позивач звернувся до Головного управління Держгеокадастру у Чернівецькій області із заявою про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної власності з подальшою передачею її в оренду для ведення фермерського господарства на території Сторожинецької міської ради Чернівецької області (за межами населеного пункту) площею 12,7936 га, кадастровий номер НОМЕР_1 та передати йому в оренду строком на 7 років. До заяви додано: проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної власності з подальшою передачею її в оренду для ведення фермерського господарства на території Сторожинецької міської ради Чернівецької області (за межами населеного пункту); копію витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку; копія витягу з техдокументації про нормативно-грошову оцінку земельної ділянки; проект договору оренди землі (а.с. 8).

Як вбачається із матеріалів справи, однією із підстав для відмови позивачу у затвердженні проекту землеустрою є те, що проект землеустрою підлягає обов'язковій державній експертизі відповідно до ч. 6 ст.123 Земельного Кодексу України.

Як стверджував у судовому засіданні представник відповідача, проект землеустрою підлягає обов'язковій державній експертизі, оскільки у висновку № 200/41-16 від 11.05.2016 р. вказано на необхідність обов'язкової державної експертизи проекту, у зв'язку із тим, що на земельній ділянці визначено агрошифр ґрунтів 28 г (дерново-підзолисті суглинкові ґрунти), які згідно ст.150 ЗК України належать до особливо цінних земель.

Пунктом "а" ч. 1 ст. 150 ЗК України визначено, що до особливо цінних земель відносяться: у складі земель сільськогосподарського призначення:

- чорноземи нееродовані несолонцюваті на лесових породах;

- лучно-чорноземні незасолені несолонцюваті суглинкові ґрунти;

- темно-сірі опідзолені ґрунти та чорноземи опідзолені на лесах і глеюваті;

- бурі гірсько-лісові та дерново-буроземні глибокі і середньо глибокі ґрунти; дерново-підзолисті суглинкові ґрунти;

- коричневі ґрунти Південного узбережжя Криму, дернові глибокі ґрунти Закарпаття;

Крім того, пункти "б", "в", "г" частини 1 даної статті Кодексу до особливо цінних земель відносять:

- торфовища з глибиною залягання торфу більше одного метра і осушені незалежно від глибини;

- землі, надані в постійне користування НВАО "Масандра" та підприємствам, що входять до його складу; землі дослідних полів науково-дослідних установ і навчальних закладів;

- землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення, землі історико-культурного призначення.

З наказу Держкомзему України від 06.10.2003 р. № 245 "Про затвердження особливо цінних груп ґрунтів", який зареєстрований в Міністерстві юстиції України 28.10.2003 р. за № 979/8300 випливає, що назва агровиробничої групи ґрунту із шифром 28 г насправді, визначено, як "дерново-підзолисті поверхнево-оглеєні осушені легкосуглинкові ґрунти", а не "дерново-підзолисті суглинкові ґрунти".

Отже, з аналізу норм слідує, що "дерново-підзолисті суглинкові ґрунти" не відносяться до особливо цінних земель в розумінні ст. 150 ЗК України, оскільки дана стаття містить вичерпний перелік особливо цінних земель.

Правові, організаційні і фінансові основи здійснення державної експертизи землевпорядної документації та порядок її проведення визначає Закон України "Про державну експертизу землевпорядної документації" від 17.06.2004 р. № 1808-IV.

Так, абз. 7 ст. 9 цього Закону України встановлює, що обов'язковій державній експертизі підлягають проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок особливо цінних земель, земель лісогосподарського призначення, а також земель водного фонду, природоохоронного, оздоровчого, рекреаційного та історико-культурного призначення.

Як зазначено вище, зі змісту ст. 150 ЗК України вбачається, що "дерново-підзолисті суглинкові ґрунти " не відносяться до особливо цінних земель, а тому проект землеустрою щодо відведення цих земельних ділянок не підлягає обов'язковій державній експертизі.

Відтак, вимога відповідача про те, що проект відведення земельної ділянки підлягає обов'язковій державній експертизі є безпідставною

Окрім цього, відповідачем не надано жодних доказів в обґрунтування необхідності проведення експертизи.

Згідно ч. 4 ст. 122 ЗК України центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

Тобто на відповідача покладені повноваження по передачі громадянам в оренду для ведення фермерського господарства земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності.

Згідно ч. 10 ст. 123 ЗК України рішенням про надання земельної ділянки у користування за проектом землеустрою щодо її відведення здійснюються: затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки; вилучення земельних ділянок у землекористувачів із затвердженням умов вилучення земельних ділянок (у разі необхідності); надання земельної ділянки особі у користування з визначенням умов її використання і затвердженням умов надання, у тому числі (у разі необхідності) вимог щодо відшкодування втрат сільськогосподарського та лісогосподарського виробництва.

Отже, з урахуванням вказаних норм, відповідач при розгляді проекту землеустрою, повинен був у відповідності до ч. 6 та 10 ст. 123 ЗК України прийняти рішення про затвердження цього проекту та надання земельної ділянки у користування, оскільки земельні ділянки, які позивач просив надати в оренду, не відносяться до особливо цінних земель відповідно до вимог ст. 150 ЗК України.

Посилання відповідача на відсутність агротехнічного паспорту поля, у відповідності до вимог ст. 37 Закону України "Про охорону земель", як на підставу відмови у затвердження проекту землеустрою є безпідставним, з наступних міркувань.

Згідно ст. 37 Закону України "Про охорону земель" власники та землекористувачі, в тому числі орендарі, земельних ділянок зобов'язані здійснювати заходи щодо охорони родючості ґрунтів, передбачені цим Законом та іншими нормативно-правовими актами України.

З метою здійснення контролю за динамікою родючості ґрунтів систематично проводиться їх агрохімічне обстеження, видаються агрохімічні паспорти, в яких фіксуються початкові та поточні рівні забезпечення поживними речовинами ґрунтів і рівні їх забруднення. Дані агрохімічної паспортизації земель використовуються в процесі регулювання земельних відносин при: передачі у власність або наданні в користування, в тому числі в оренду, земельної ділянки; зміні власника земельної ділянки або землекористувача; проведенні грошової оцінки земель; визначенні розмірів плати за землю; здійсненні контролю за станом родючості ґрунтів.

З аналізу вказаної норми випливає, що на позивача не покладено обов'язок виготовляти агрохімічний паспорт поля.

Відповідно ст. 50 Закону України "Про землеустрій" проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок складаються у разі зміни цільового призначення земельних ділянок або формування нових земельних ділянок.

Проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок погоджуються та затверджуються в порядку, встановленому Земельним кодексом України. Проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок включають:

- завдання на розроблення проекту землеустрою;

- пояснювальну записку;

- копію клопотання (заяви) про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (у разі формування та/або зміни цільового призначення земельної ділянки за рахунок земель державної чи комунальної власності);

- рішення Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення

земельної ділянки (у випадках, передбачених законом);

- письмову згоду землевласника (землекористувача), засвідчену нотаріально (у разі викупу (вилучення) земельної ділянки в порядку, встановленому законодавством), або рішення суду;

- довідку з державної статистичної звітності про наявність земель та розподіл їх за власниками земель, землекористувачами, угіддями;

- матеріали геодезичних вишукувань та землевпорядного проектування (у разі формування земельної ділянки);

- відомості про обчислення площі земельної ділянки (у разі формування земельної ділянки);

- копії правовстановлюючих документів на об'єкти нерухомого майна для об'єктів будівництва III-V категорії складності, які розташовані на земельній ділянці;

- розрахунок розміру втрат сільськогосподарського та лісогосподарського виробництва (у випадках, передбачених законом);

- розрахунок розміру збитків власників землі та землекористувачів (у випадках, передбачених законом);

- акт приймання-передачі межових знаків на зберігання (у разі формування земельної ділянки);

- акт перенесення в натуру (на місцевість) меж охоронних зон, зон санітарної охорони, санітарно-захисних зон і зон особливого режиму використання земель за їх наявності (у разі формування земельної ділянки);

- перелік обмежень у використанні земельних ділянок;

- викопіювання з кадастрової карти (плану) або інші графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки (у разі формування земельної ділянки);

- кадастровий план земельної ділянки;

- матеріали перенесення меж земельної ділянки в натуру (на місцевість) (у разі формування земельної ділянки);

- матеріали погодження проекту землеустрою.

Отже, агрохімічний паспорт земельної ділянки не є складовою проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок.

Положеннями ч. 4 ст. 123 ЗК України встановлено, що проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому статтею 186-1 цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 186-1 ЗК України проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок усіх категорій та форм власності підлягає обов'язковому погодженню з територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що здійснює реалізацію державної політики у сфері земельних відносин.

Відповідно до ч. 5 ст. 186-1 ЗК України органи, зазначені в частинах першій - третій цієї статті, зобов'язані протягом десяти робочих днів з дня одержання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або копії такого проекту безоплатно надати або надіслати рекомендованим листом з повідомленням розробнику свої висновки про його погодження або про відмову в такому погодженні з обов'язковим посиланням на закони та прийняті відповідно до них нормативно-правові акти, що регулюють відносини у відповідній сфері.

Положеннями ч. 6 ст. 186-1 ЗК України визначено, що підставою для відмови у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути лише невідповідність його положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівній документації. У разі якщо проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки підлягає обов'язковій державній експертизі землевпорядної документації, погоджений проект подається замовником або розробником до центрального органу виконавчої влади, що здійснює реалізацію державної політики у сфері земельних відносин, або його територіального органу для здійснення такої експертизи.

За приписами ч.7 ст. 186-1 ЗК України органам, зазначеним у частинах першій - третій цієї статті, при погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки забороняється вимагати: додаткові матеріали та документи, не включені до проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки відповідно до ст. 50 Закону України "Про землеустрій"; надання погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки будь-якими іншими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами та організаціями; проведення будь-яких обстежень, експертиз та робіт. Кожен орган здійснює розгляд та погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки самостійно та незалежно від погодження проекту іншими органами, зазначеними у частинах першій - третій цієї статті, у визначений законом строк.

Відповідно до ч. 8 ст. 186-1 ЗК України у висновку про відмову погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки органами, зазначеними в частинах першій - третій цієї статті, має бути надано вичерпний перелік недоліків проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та розумний строк для усунення таких недоліків (який за письмовим проханням розробника проекту може бути продовжений).

За приписами ч. 13 ст. 123 ЗК України підставою відмови у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути лише його невідповідність вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів.

Частиною 4 ст. 122 ЗК України зазначено, що центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

Отже, посилання відповідача на ст. 37 Закону України "Про охорону земель" в даному випадку є помилковим, оскільки відповідач при розгляді питання про затвердження проекту землеустрою за заявою позивача не мав повноважень вимагати від нього надання агрохімічного паспорту та повинен був діяти згідно норм чинного законодавства.

З урахуванням наведеного, відповідач при прийнятті рішення про відмову у затвердження проекту землеустрою, діяв всупереч вимог Закону України "Про державну експертизу землевпорядної документації" та Земельного кодексу України, тому рішення у частині необхідності обов'язкової державної експертизи та відсутності агротехнічного паспорту поля підлягає скасуванню.

Стаття 19 Конституції України визначає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, встановлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб'єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.

Оцінюючи правомірність дій та рішень відповідача, суд керується критеріями, закріпленими у ч. 3 ст. 2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, яких повинні дотримуватися суб'єкти владних повноважень при реалізації дискреційних повноважень.

Згідно з ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Під час судового розгляду справи відповідач, як суб'єкт владних повноважень, не довів належними засобами доказування правомірність прийняття оскаржуваного рішення.

З огляду на викладені вище обставини, суд дійшов висновку, що відмова Головного управління Держгеокадастру у Чернівецькій області, викладена у листі № Н-2542/0-2482/6-16 від 19.09.2016 р., у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок позивача в оренду для ведення фермерського господарства є протиправною і підлягає скасуванню у частині необхідності обов'язкової державної експертизи та відсутності агротехнічного паспорту поля.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять (ч. 2 ст. 11 КАС України).

Згідно із ч. 2 ст. 162 КАС України у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про: 1) визнання протиправними рішення суб'єкта владних повноважень чи окремих його положень, дій чи бездіяльності і про скасування або визнання нечинним рішення чи окремих його положень, про поворот виконання цього рішення чи окремих його положень із зазначенням способу його здійснення; 2) зобов'язання відповідача вчинити певні дії; 3) зобов'язання відповідача утриматися від вчинення певних дій; 4) стягнення з відповідача коштів; 5) тимчасову заборону (зупинення) окремих видів або всієї діяльності об'єднання громадян; 6) примусовий розпуск (ліквідацію) об'єднання громадян; 7) примусове видворення іноземця чи особи без громадянства за межі України; 8) визнання наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб'єкта владних повноважень.

Суд може прийняти іншу постанову, яка б гарантувала дотримання і захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Із змісту вказаних норм вбачається, що адміністративне судочинство спрямоване на захист порушених прав осіб у сфері публічно-правових відносин у випадку, якщо своїми незаконними рішеннями, діями або бездіяльністю суб'єкт владних повноважень порушує такі права, свободи та інтереси осіб. Приблизний перелік способів захисту порушеного права в адміністративному судочинстві встановлено ч. 2 ст. 162 КАС України. При цьому адміністративний суд може застосувати інший спосіб захисту права, який би гарантував захист прав, свобод та інтересів осіб. Критерієм обрання способу захисту порушеного права є те, що він з урахуванням особливостей спірних відносин повинен бути спрямований на реальне відновлення порушених прав позивача.

З метою захисту порушених прав позивача, виходячи з принципу правової визначеності у спірних правовідносинах, суд зобов'язує Головне управління Держгеокадастру у Чернівецькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_3 про затвердження проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду площею 12,7936 га, кадастровий номер НОМЕР_1 для ведення фермерського господарства за рахунок земель сільськогосподарського призначення на території Сторожинецької міської ради, Сторожинецького району (за межами населеного пункту).

Відповідно до ч.1 ст. 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

З матеріалів справи вбачається, що за подання вказаного позову позивачем сплачено судовий збір у розмірі 551,21 грн., що підтверджується квитанцією № 199 від 19.10.2016 р.

Оскільки, позов задоволено повністю, суд присуджує на користь ОСОБА_3 судові витрати (судовий збір) у сумі 551,21 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держгеокадастру у Чернівецькій області.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 70-72, 86, 94, 158, 160 - 167 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

1. Адміністративний позов задовольнити повністю.

2. Визнати протиправним рішення Головного управління Держгеокадастру у Чернівецькій області від 19.09.2016 р. № Н-2542/0-2482/6-16 про відмову у задоволенні ОСОБА_3 заяви про затвердження проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду площею 12,7936 га, кадастровий номер НОМЕР_1 для ведення фермерського господарства за рахунок земель сільськогосподарського призначення на території Сторожинецької міської ради, Сторожинецького району (за межами населеного пункту) в частині необхідності проведення обов'язкової державної експертизи проекту землеустрою та відсутності агрохімічного паспорта поля.

3. Зобов'язати Головне управління Держгеокадастру у Чернівецькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_3 про затвердження проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду площею 12,7936 га, кадастровий номер НОМЕР_1 для ведення фермерського господарства за рахунок земель сільськогосподарського призначення на території Сторожинецької міської ради, Сторожинецького району (за межами населеного пункту).

4. Стягнути з Головного управління Держгеокадастру у Чернівецькій області за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_3 сплачений судовий збір в сумі 551,21 грн.

У відповідності до ст. ст. 185-186 КАС України апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення до Вінницького апеляційного адміністративного суду через Чернівецький окружний адміністративний суд. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, проголошення вступної та резолютивної частини рішення, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дні отримання копії постанови.

Згідно ст. 254 КАС України постанова, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмовити у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя В.К. Левицький

Постанова в повному обсязі складена 21.11.2016 р.