Справа № 813/2049/15
Суддя: Сапіга Віталій Петрович
Дата ухвалення: 2016-11-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 листопада 2016 р. № 876/3692/16

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого-судді Сапіги В.П.,

суддів: Левицької Н.Г., Обрізка І.М.,

за участі секретаря судових засідань Сердюк О.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 11.04.2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Реєстраційної служби Дрогобицького міськрайонного управління юстиції Львівської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_2 про скасування рішення та зобов'язання до вчинення дій,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 звернулась в суд з позовом до Реєстраційної служби Дрогобицького міськрайонного управління юстиції Львівської області (далі - Реєстраційної служби), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_2 з вимогами про скасування рішення державного реєстратора Реєстраційної служби Дрогобицького міськрайонного управління юстиції Львівської області Лях Назарія Миколайовича індексний номер 17810938 від 08.12.2014 року про реєстрацію права власності на квартиру загальною площею 92 кв. м., житловою площею 50,4 кв. м. за адресою Львівська область, АДРЕСА_2 за власником ОСОБА_2; зобов'язання відповідача скасувати запис номер 7485814 Державного реєстру прав на нерухоме майно.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що наявність оскаржуваного запису про державну реєстрацію права власності на спірне майно у Державному реєстрі речових прав створює умови для порушення її прав. Підставою для реєстрації права власності на спірне майно була мирова угода, затверджена ухвалою Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області у цивільній справі № 442/8527/14-ц від 14.11.2014 р. Зважаючи, що вказана ухвала скасована ухвалою апеляційного суду Львівської області від 17.03.2015 року, вважає, що правова підстава для внесення оскаржуваного запису до Державного реєстру речових прав відпала, отже, даний запис має бути скасований.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 11.04.2016 року частково задоволено адміністративний позов. Скасовано рішення державного реєстратора Реєстраційної служби індексний номер 17810938 від 08.12.2014 року. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись із зазначеним судовим рішенням, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану постанову та ухвалити нове рішення, яким в позові відмовити.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що приймаючи оскаржувану постанову суд першої інстанції ухвалив її з недоведеністю обставини, що мають значення для справи, невідповідністю висновків суду обставинами справи, порушенням норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

У відповідності до ч. 1 ст. 195 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що у задоволенні апеляційної скарги необхідно відмовити з наступних підстав.

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 п.9 Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп/2003).

Судом апеляційної інстанції, з врахуванням встановленого судом першої інстанції, встановлено, що рішенням державного реєстратора Реєстраційної служби про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №17810938 від 08.12.2014 року зареєстровано право власності на квартиру загальною площею 92 кв. м., житловою площею 50,4 кв. м. за адресою: АДРЕСА_1 за власником ОСОБА_2.

Підставою виникнення права власності та реєстрації такого права власності була мирова угода, затверджена ухвалою Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 14.11.2014 року у справі № 442/8527/14-ц за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості. Серед інших умов мирової угоди затверджено: визнати право власності за ОСОБА_2 на квартиру № 1 в будинку АДРЕСА_1 Львівської області загальною площею 92,0 кв. м, житловою площею 50,4 кв. м., до складу якої входить самочинна прибудова (літ. а), розміром 5,58Х8,22м. та веранда (літ. а2), розміром 2,49Х5,65м.

Ухвалою апеляційного суду Львівської області від 17.03.2015 року у справі № 442/8527/14 апеляційну скаргу ОСОБА_3 задоволено, ухвалу Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 14.11.2014 року скасовано.

16.04.2015 року ОСОБА_3 звернулася до Реєстраційної служби із заявою про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №17810938 від 08.12.2014 року, на підставі скасованого рішення суду, згідно якого зареєстровано право власності за ОСОБА_2 на квартиру за адресою: Львівська область, АДРЕСА_1.

За змістом листа № 02.4-13/164 від 17.04.2015 року Реєстраційна служба повідомила ОСОБА_3, що діючим законодавством закріплено, що скасування запису про реєстрацію права власності можливе лише у випадку скасування судом рішення державного реєстратора про реєстрацію права власності.

Задовольняючи частково адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що в судовому порядку скасовано рішення суду, яке служило підставою для прийняття спірного рішення.

З таким висновком суду першої інстанції погоджується колегія суддів апеляційного суду, покликаючись на норми матеріального права.

Статтею 182 ЦК України передбачено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість і правочинів щодо нерухомості є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов'язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом. Відмова у державній реєстрації права на нерухомість або правочинів щодо нерухомості, ухилення від реєстрації, відмова від надання інформації про реєстрацію можуть бути оскаржені до суду. Порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються законом.

Преамбулою Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» № 1952-ІV від 01.07.2004 р. (далі - Закон № 1952-IV) передбачено, що цей Закон визначає правові, економічні, організаційні засади проведення державної реєстрації речових та інших прав, які підлягають реєстрації за цим Законом, та їх обтяжень і спрямований на забезпечення визнання та захисту державою цих прав, створення умов для функціонування ринку нерухомого майна.

За частиною тринадцятою статті 15 Закону № 1952-IV порядок державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень встановлює Кабінет Міністрів України.

Зазначений Закон згідно зі статтею 1 регулює відносини, пов'язані з державною реєстрацією прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Пунктом 1 частини першої статті 8 Закону № 1952-IV передбачено, що орган державної реєстрації прав, серед іншого, проводить державну реєстрацію прав та обтяжень або відмовляє у їх реєстрації.

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 9 Закону № 1952-IV державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність відомостей про нерухоме майно, наявних у Державному реєстрі прав та поданих документах; наявність обтяжень прав на нерухоме майно, зареєстрованих відповідно до вимог цього Закону; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або договір (угода) пов'язує можливість проведення державної реєстрації виникнення, переходу, припинення прав на нерухоме майно або обтяження таких прав.

Аналогічні положення тим, які встановлені у пункті 1 частини другої статті 9 Закону № 1952-IV, передбачені пунктом 12 Порядку державної реєстрації прав.

Згідно вимог п. 5 ч. 19 Закону №1952-IV державна реєстрація прав проводиться на підставі рішень судів, що набрали законної сили.

Статтею 26 Закону № 1952-IV визначено, що записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. У разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.

Постановою Кабінету Міністрів України № 1141 від 26.10.2011 р. затверджено Порядок ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, згідно з п.41 якого державний реєстратор вносить записи до Державного реєстру прав про скасування державної реєстрації прав у разі скасування на підставі рішення суду рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

У результаті внесення записів про скасування державної реєстрації прав у відповідному розділі Державного реєстру прав державний реєстратор робить відмітку про скасування державної реєстрації прав.

Згідно ст. 255 КАС України постанова або ухвала суду, яка набрала законної сили, є обов'язковою для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України.

Наведена правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України 27.10.2015 року №21-1501а15, яка в порядку ст.244-2 КАС України має враховуватись іншими судами загальної юрисдикції.

Відповідно до ст.159 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зважаючи на встановлені обставини у справі та наведені норми права, колегія суддів критично відноситься до покликання апелянта на те, що відмова відповідача на заяву ОСОБА_3 про скасування державної реєстрації прав на вказане майно оформлена не належним чином, що є підставою для відмови в задоволенні позову.

Аналізуючи чинне законодавство та обставини справи колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції обґрунтовано частково задовольнив позовні вимоги, оскільки ухвала апеляційного суду Львівської області від 17.03.2015 року у справі № 442/8527/14, якою скасовано ухвалу Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 14.11.2014 року у справі № 442/8527/14-ц, якою була затверджена мирова угода між ОСОБА_2 та ОСОБА_5, серед умов якої, визнання права власності за ОСОБА_2 на квартиру АДРЕСА_1 Львівської області загальною площею 92,0 кв. м, житловою площею 50,4 кв. м., до складу якої входить самочинна прибудова (літ. а), розміром 5,58Х8,22м та веранда (літ. а2), розміром 2,49Х5,65м, набрала законної сили, то і рішення державного реєстратора Реєстраційної служби Лях Н.М. індексний номер 17810938 від 08.12.2014 року про реєстрацію права власності на квартиру за адресою Львівська область, АДРЕСА_2 за власником ОСОБА_2 підлягає скасуванню.

Згідно ч. 1 ст. 72 КАС України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Як зазначено судом першої інстанції, ухвалою апеляційного суду Львівської області від 17.03.2015 року у справі № 442/8527/14 встановлено обставини, що земельна ділянка для обслуговування будинку АДРЕСА_1, площею 1000 кв. м. рішенням Дрогобицької міської ради № 709 від 30.10.2008 року передана безоплатно у спільну сумісну власність ОСОБА_2 (кв. 1), ОСОБА_7, ОСОБА_3, ОСОБА_8, ОСОБА_9 (кв. 2), ОСОБА_10 (кв. 3), ОСОБА_11, ОСОБА_12 (кв. 4).

Матеріалами справи встановлено, що на спірній ділянці ОСОБА_2 здійснено самочинне будівництво, яке зареєстроване за нею на праві власності згідно рішення державного реєстратора Реєстраційної служби від 08.12.2014 року. З врахуванням такого колегія суддів не приймає до уваги доводи апелянта в частині того, що права свободи та інтереси позивача рішенням відповідача не порушено.

Колегія суддів апеляційного суду вважає, що суд першої інстанції при вирішенні даної справи всебічно, повно та об'єктивно встановив обставини справи, дослідив та оцінив всі докази, які містяться в матеріалах справи.

З огляду на таке, наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду першої інстанції та не викликають сумнівів щодо їх правильності, а також не дають підстав вважати про невірне застосування норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на те, що суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а постанову без змін.

Керуючись ст.ст. 160 ч.3, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Постанову Львівського окружного адміністративного суду від 11.04.2016 року у справі № 813/2049/15 - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції протягом 20-ти днів з дня набрання ухвалою законної сили, а у разі складення ухвалив повному обсязі відповідно до ст.160 КАС України - з дня складення ухвали в повному обсязі.

Головуючий суддя В.П. Сапіга

Судді Н.Г. Левицька

І.М. Обрізко

Повний текст виготовлено 17.11.2016р.