Справа № 2а-9429/11/2670
Суддя: Черпіцька Л.Т.
Дата ухвалення: 2016-11-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 листопада 2016 року м. Київ К/800/20240/16

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Суддів:Черпіцької Л.Т.
Гончар Л.Я.
Шведа Е.Ю.
провівши попередній розгляд адміністративної справи за касаційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 04 липня 2016 року у справі № 2а-9429/11/2670 за позовом ОСОБА_5 до Київської міської державної адміністрації, за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Комунального підприємства «Головний інформаційно-обчислювальний центр», про визнання розпоряджень незаконними, такими, що не набрали чинності, та такими, що не відповідають нормативним актам вищої юридичної сили, -

ВСТАНОВИЛА:

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 травня 2012 року у задоволенні позову ОСОБА_5 відмовлено.

Не погодившись з прийнятою постановою, ОСОБА_4 оскаржила її в апеляційному порядку.

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 20 травня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 було залишено без руху з огляду на її невідповідність вимогам ст.187 КАС України. Судом було запропоновано апелянту оформити апеляційну скаргу відповідно до ст.187 КАС України, шляхом надання оригіналу квитанції про сплату судового збору, звернутися з заявою про поновлення строків зазначивши поважні причини його пропуску та надати докази, а також надати копії апеляційних скарг для інших учасників процесу.

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 04 липня 2016 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 травня 2012 року.

На ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 04 липня 2016 року надійшла касаційна скарга ОСОБА_4, у якій, посилаючись на порушення норм процесуального права, скаржник просить її скасувати та направити справу до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Приймаючи оскаржувану ухвалу, суд апеляційної інстанції виходив з того, що скаржником пропущеного строк на апеляційне оскарження, зокрема, майже 4 роки, без поважних причин.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду апеляційної інстанції, враховуючи наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 травня 2012 року прийнято у письмовому провадженні.

Відповідно до ч.2 ст.186 КАС України (в редакції, чинній на момент прийняття рішення судом першої інстанції) апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Водночас, апеляційну скаргу ОСОБА_4 було подано 04.05.2016, тобто, майже через чотири роки, після ухвалення рішення суду першої інстанції.

У клопотанні про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ОСОБА_4 посилалась на те, що строк на оскарження постанови Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 травня 2012 року нею не пропущено, оскільки адміністративну процесуальну дієздатність вона набула лише з настанням повноліття, тобто, з 21.04.2016. Тому, на думку скаржника, строк на оскарження постанови повинен відраховуватись саме з цієї дати.

Однак, зазначені доводи ОСОБА_4 суперечать нижче наведеним положенням КАС України.

Зокрема, згідно з ч.1 ст.48 КАС України (в редакції, чинній на момент необхідності подання апеляційної скарги) здатність мати процесуальні права та обов'язки в адміністративному судочинстві (адміністративна процесуальна правоздатність) визнається за громадянами України, іноземцями, особами без громадянства, органами державної влади, іншими державними органами, органами влади Автономної Республіки Крим, органами місцевого самоврядування, їхніми посадовими і службовими особами, підприємствами, установами, організаціями (юридичними особами).

Відповідно до ч.4 ст.56 КАС права, свободи та інтереси малолітніх та неповнолітніх осіб, які не досягли віку, з якого настає адміністративна процесуальна дієздатність, а також недієздатних фізичних осіб захищають у суді їхні законні представники - батьки, усиновлювачі, опікуни, піклувальники чи інші особи, визначені законом.

Частиною 9 вказаної статті передбачено, що у разі відсутності представника у сторони чи третьої особи, яка не має адміністративної процесуальної дієздатності, а також у разі, якщо законний представник цих осіб не має права вести справу в суді з підстав, встановлених законом, суд зупиняє провадження в справі та ініціює перед органами опіки і піклування чи іншими органами, визначеними законом, питання про призначення чи заміну законного представника.

Отже, суд апеляційної інстанції дійшов вірного висновку, що відсутність у особи адміністративної процесуальної дієздатності не позбавляє її права мати адміністративну процесуальну правоздатність та захищати свої права, свободи й інтереси через законних представників - батьків, усиновлювачів, опікунів, піклувальників чи інших осіб, визначених законом. Відсутність законного представника, в силу ч.9 ст.56 КАС, також не є підставою для відмови неповнолітній особі у доступі до правосуддя.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду апеляційної інстанції про те, що підстави вказані ОСОБА_4 щодо поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження є неповажними.

Згідно з ч.4 ст.189 КАС України якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку апеляційного оскарження будуть визнані неповажними, суддя-доповідач відмовляє у відкритті апеляційного провадження.

Враховуючи викладене, судом апеляційної інстанції при винесенні оскаржуваних ухвал вірно застосовано норми процесуального права.

Крім того, у рішенні від 09 червня 2011 року по справі «Желтяков Проти України» Європейський Суд з прав людини зазначив, що право на справедливий розгляд судом, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися в контексті Преамбули Конвенції, яка, серед іншого, проголошує верховенство права як частину спільного спадку Договірних Держав. Одним із основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який, inter alia, вимагає, щоб, коли суди остаточно вирішили питання, їхнє рішення не ставилось під сумнів (п.42). Цей принцип передбачає повагу до остаточності судових рішень та наполягає на тому, щоб жодна сторона не могла вимагати перегляду остаточного та обов'язкового судового рішення просто задля нового розгляду та постановлення нового рішення у справі. Відступи від цього принципу є виправданими лише тоді, коли вони обумовлюються обставинами суттєвого та неспростовного характеру (п.43).

Зважаючи на зміст та вимоги апеляційної скарги, слід дійти висновку, що метою її подання є формальний перегляд рішення суду, яке набрало законної сили. Це вбачається з того, що в апеляційній скарзі ОСОБА_4 не наводить жодних обґрунтувань своїх вимог, не викладає обставин на їх підтвердження, а також одночасно просить скасувати рішення із задоволенням позову та закрити провадження у справі.

Колегія суддів вважає, що суд апеляційної інстанції обґрунтовано зазначив, що відкриття апеляційного провадження у даній справі призведе до порушення поваги до остаточності судових рішень, про які наголошує ЄСПЛ у своєму рішенні.

Згідно із ст. 220 КАС України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Керуючись статтями 220, 220-1, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів Вищого адміністративного суду України, -

УХВАЛИЛА:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити, а ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 04 липня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення копії особам, які беруть участь у справі та може бути переглянута в порядку ст.ст. 235-2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: