Справа № 826/24269/15
Суддя: Качур І.А.
Дата ухвалення: 2016-11-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду м. Києва надійшов адміністративний позов Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Хрещатик» (надалі – позивач/ПАТ «КБ «Хрещатик», Банк) до Відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві (надалі – відповідач/ВДВС Шевченківського РУЮ у м. Києві), в якому просить суд:

3. Судові витрати по справі покласти на відповідача.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 02.11.2015 р. відкрито провадження в адміністративній справі та призначено до судового розгляду.

В судове засідання з’явився представник позивача, який позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить суд задовольнити їх з підстав викладених в адміністративному позові, зокрема зазначає, що дії відповідача щодо накладення арешту на майно боржника, яке передано позивачу в іпотеку є протиправними.

В судове засідання представник відповідача не з’явився, про дату, час та місце судового розгляду справи був належним чином повідомлений, заяв щодо перенесення розгляду справи або слухання справи за його відсутності до суду не подавав, про причини неявки суду не повідомляв.

Зважаючи на неявку в судове засідання відповідача, приймаючи до уваги відсутність потреби заслухати свідка чи експерта, на підставі ст.3 та ч.6 ст.128 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі – КАС України), суд дійшов висновку про можливість перейти до розгляду справи у порядку письмового провадження за наявними в матеріалах справи доказами.

Розглянувши наявні в матеріалах справи докази, заслухавши пояснення позивача, всебічно і повно з’ясувавши всі фактичні обставини справи на яких ґрунтується позов, оцінивши докази які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про наступне.

Так, 20.10.2015 р. ПАТ «КБ «Хрещатик» стало відомо про винесену відповідачем постанову ВП №46870362 від 17.03.2015 р. про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, а саме: нежитлове приміщення – адміністративний будинок, що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Прорізна, 8, що належить ПАТ «Київметробуд» та яке перебуває в іпотеці позивача.

Не погоджуючись із накладеним відповідачем арешту на майно ПАТ «Київметробуд», яке перебуває в іпотеці позивача, ПАТ «КБ «Хрещатик» звернулося до суду з даним адміністративним позовом.

Відповідно до ч.3 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб’єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про іпотеку» (надалі – Закон №898) (в редакції чинній на момент укладання договору іпотеки) іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Частиною 1 ст.3 Закону №898 визначено, що іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом.

В той же час, згідно з ч.5 та ч.6 ст.3 Закону №898 у разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно не зареєстровані у встановленому законом порядку або зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Якщо пріоритет окремого права чи вимоги на передане в іпотеку нерухоме майно виникає відповідно до закону, таке право чи вимога має пріоритет над вимогою іпотекодержателя лише у разі його/її виникнення та реєстрації до моменту державної реєстрації іпотеки.

Пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки відносно зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації іпотеки. Зареєстровані права та вимоги на нерухоме майно підлягають задоволенню згідно з їх пріоритетом - у черговості їх державної реєстрації.

При цьому, поняття пріоритету та вищого пріоритету розтлумачено в ст.1 Закону №898, а саме: пріоритет - переважне право однієї особи відносно права іншої особи на те ж саме нерухоме майно; вищий пріоритет - пріоритет, встановлений раніше будь-якого іншого пріоритету стосовно одного и того ж нерухомого майна.

При цьому, відповідно до ч.1 ст.37 Закону №898 іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання.

Крім того, положеннями ст.572 Цивільного кодексу України передбачено, що в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Як вбачається із матеріалів справи, 05.07.2012 р. між ПАТ «КБ «Хрещатик» та ПАТ «Київметробуд» було укладено Договір іпотеки №04-47/1-12/02, відповідно до умов якого, Іпотекодавець (ПАТ «Київметробуд») з метою забезпечення виконання:

- власних зобов’язань у повному обсязі, що випливають з Кредитного договору №25-47/1-10 від 13.12.2010 р. (надалі – Кредитний договір №1);

- власних зобов’язань у повному обсязі, що випливають з Генерального кредитного договору №04-47/1-12 від 05.07.2012 р. з врахуванням укладених в його межах кредитних договорів (надалі – Кредитний договір №2);

- зобов’язань ПрАТ «Метробуд» (код ЄДРПОУ 32961977, що розташоване за адресою: м. Київ, вул. Прорізна, 8 у повному обсязі, що випливають з Кредитного договору №35-47/2-07 від 01.06.2007 р. (надалі – Кредитний договір №3) передає, а Іпотекодержатель приймає в наступну іпотеку, відповідно до листа ПАТ «КБ «Хрещатик» №47-15/4456 від 05.07.2012 р., нежилий будинок – адмінбудинок (літ. А), загальною площею 7499,7 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Прорізна, 8.

Так, судом з’ясовано, що також не спростовано сторонами, на момент вчинення виконавчих дій щодо арешту спірного нерухомого майна, право іпотеки на майно на визначених законом підставах та в установленому порядку не припинене, договір про іпотеку недійсним не визнано.

Як вбачається зі змісту Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №116764906 від 20.10.2015 р., запис про обтяження було внесено до реєстру 05.07.2012 р., тобто до винесення відповідачем постанови про арешт майна та оголошення заборони його відчуження.

Враховуючи викладене, зважаючи на черговість реєстрації зазначених вище обтяжень, а також беручи до уваги, що положеннями Закону №898 щодо вказаних видів обтяжень не встановлено особливого пріоритету, суд дійшов висновку, що позивач, як обтяжувач, володіє переважним пріоритетом на отримання задоволення своїх прав чи вимог щодо одного й того ж нерухомого майна.

Крім того, згідно з ч.1 та ч.2 ст.52 Закону України «Про виконавче провадження» (надалі - Закон №606) (редакції чинній на момент винесення постанови ВП №46870362 від 17.03.2015 р.), звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації. Стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у гривнях та іноземній валюті, інші цінності, у тому числі кошти на рахунках і вкладах боржника у банках та інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах у депозитарних установах.

Відповідно до ч.2 ст.57 Закону №606 арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту.

Водночас, в ч.4 ст.57 Закону №606 визначено, копії постанови державного виконавця про арешт коштів чи майна боржника надсилаються не пізніше наступного робочого дня після її винесення боржнику та банкам чи іншим фінансовим установам або органам, зазначеним у частині другій цієї статті та органам, що ведуть Державний реєстр обтяжень рухомого майна. Постанова державного виконавця про арешт коштів чи майна боржника може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

Крім того, в ч.4 ст.54 Закону №606 передбачено, що про звернення стягнення на заставлене майно для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, державний виконавець повідомляє заставодержателю не пізніше наступного дня після накладення арешту на майно або якщо йому стало відомо, що арештоване майно боржника перебуває в заставі, та роз'яснює заставодержателю право на звернення до суду з позовом про зняття арешту із заставленого майна.

Як вбачається з матеріалів справи, жодних доказів направлення на адресу позивача копії постанови про арешт майна ПАТ «Київметробуд», а саме: нежитлове приміщення – адміністративний будинок, що розташоване за адресою: м. Київ, вул. Прорізна, 8, до матеріалів справи не надано.

Враховуючи викладене, накладення арешту на майно, що перебуває в іпотеці у позивача, обмежує забезпечене іпотекою право позивача на задоволення своїх вимог за договорами іпотеки, у зв’язку з чим, вимоги позивача про зобов’язання підповідача зняти арешт з майна ПАТ «Київметробуд», яке передано в іпотеку позивачу підлягають задоволенню.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 ст.9 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 ст.71 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.72 цього Кодексу.

Статтею 159 КАС України встановлено, що судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яке ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З огляду на вищевказане суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог позивача. Крім того, відповідно до ст. 94 КАС України, судовий збір підлягає відшкодуванню позивачу.

Керуючись положеннями ст.ст. 2, 17, 71, 86, 158-163, 167, 254 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Хрещатик» до Відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві - задовольнити.

4. Присудити Публічному акціонерному товариству «Комерційний банк «Хрещатик» понесені судові витрати в розмірі 2 436 (дві тисячі чотириста тридцять шість) грн. 00 коп. з Держаного бюджету України.

Постанова набирає законної сили відповідно до ст. 254 КАС України. Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст.185-187 КАС України.

Суддя І.А. Качур