Справа № 216/1712/16-а (2-а/216/46/16)
Суддя: Юрко І.В.
Дата ухвалення: 2016-11-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

15 листопада 2016 року справа №216/1712/16-а (2-а/216/46/16)

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді:Юрко І.В., суддів: Гімона М.М., Чумака С. Ю.,

за участю секретаря судового засідання:Федосєєвої Ю.В.,

за участі представника позивача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» на постанову Центрально-Міського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 07 липня 2016 року у справі №216/1712/16-а за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, (треті особи: Товариство з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект», відділ у справах дітей виконавчого комітету Центрально-Міської районної у місті ради, про визнання протиправними та скасування рішення, зобов'язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач 24.03.2016 року звернулась до суду з позовом до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_4, треті особи: ТОВ «Кей-Колект», Відділ у справах дітей виконавчого комітету Центрально - Міської районної у місті ради м.Кривого Рогу, в якому просила визнати протиправним та скасувати рішення відповідача про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) від 14.10.2015 року, індексний номер 25273736 та 25273545, згідно з якими проведено державну реєстрацію права власності за ТОВ «Кей-Колект» () на земельну ділянку та житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1, стягнути з відповідача моральну шкоду в розмірі 5000 гривень.

В обґрунтування позову зазначено, що відповідачем було незаконно проведено державну реєстрацію права власності на домоволодіння з земельною ділянкою, розташовані за адресою: АДРЕСА_1, за ТОВ «Кей-Колект», оскільки відповідачем не було перевірено: чи має ТОВ «Кей-Колект» зареєстроване право власності на вказане майно. Крім того, позивач вказує, що окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя вона не укладала з жодною юридичною особою, а тому у відповідача були відсутні правові підстави для реєстрації права власності на належне їй домоволодіння з земельною ділянкою за ТОВ «Кей-Колект».

Постановою Центрально-Міського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 07 липня 2016 року адміністративний позов задоволено.

Визнано протиправним та скасовано рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_4 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) від 14.10.2015 року, індексний номер 25273736 та 25273545, згідно з яким проведено державну реєстрацію права власності на земельну ділянку та житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 за Товариством з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» та зобов'язано приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_4 скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про реєстрацію за Товариством з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» () право власності на будинок та земельну ділянку розташованих за адресою: АДРЕСА_1.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3, моральну шкоду в розмірі 5000 гривень.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект», подало апеляційну скаргу, якою просив скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Представник позивача в судовому засіданні апеляційної інстанції проти задоволення апеляційної скарги заперечувала, просила рішення суду першої інстанції залишити без змін

Позивач, представник відповідача та представники третіх осіб в судове засідання апеляційної інстанції не прибули, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Третя особа - відділ у справах дітей виконавчого комітету Центрально-Міської районної у місті ради надіслав до суду заперечення на апеляційну скаргу, яким просив рішення суду першої інстанції залишити без змін та розглянути справу без участі його представника.

Відповідно до частини четвертої статті 196 Кодексу адміністративного судочинства України неприбуття у судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час та місце апеляційного розгляду, та явка яких у відповідності до статті 120 Кодексу адміністративного судочинства України не визнавалась судом обов'язковою, не перешкоджає судовому розгляду справи.

Відповідно до частини першої статті 195 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції може вийти за межі доводів апеляційної скарги в разі встановлення під час апеляційного провадження порушень, допущених судом першої інстанції, які призвели до неправильного вирішення справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення представника позивача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, встановила наступне.

25.06.2008 року між акціонерним комерційним інноваційним банком «Укрсибанк» (правонаступником якого є ПАТ «Укрсибанк») та ОСОБА_5

укладено договір про надання споживчого кредиту № 0, за яким позичальнику надано кошти в сумі 200000,00( двісті тисяч) доларів США зі сплатою 15% річних на строк до 22.06.2018 року.

У той самий день з метою забезпечення виконання зобов'язань АКІБ «Укрсиббанк» уклало з ОСОБА_6, ОСОБА_3 та ОСОБА_7 окремі договори поруки, а 20.08.2009 року додаткові угоди до договорів поруки.

25.06.2008 року в забезпечення виконання зобов'язань між АКІБ «Укрсиббанк» та ОСОБА_3 укладено договір іпотеки № -І, посвідчений приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Коротковою С.В. 25.06.2008 року за реєстровим № 2116, згідно умов якого ОСОБА_3 передала в іпотеку АКІБ «Укрсиббанк» належні ій на праві алсності домоволодіння та земельну ділянку (а.с.9-10 т.1).

Предметом договору іпотеки є домоволодіння з земельною ділянкою, розташовані за адресою: АДРЕСА_1. Домоволодіння належить іпотекодавцю (ОСОБА_3) на підставі рішення виконавчого комітету Центрально-Міської районної у місті ради за № 174 від 16.04.2008 року, зареєстрованого КП «Дніпропетровської обласної Ради «Кріворізьке бюро технічної інвентаризації 13.05.2008 року, номер витягу 18795668, реєстраційний номер 2469005, номер запису 18278 в книзі 28 доп-184. Земельна ділянка належить іпотекодацю (ОСОБА_3) на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1, виданого на підставі рішення міської ради від 28.02.2007 року за №953, який зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю та на право п остійного користування землею, договорів оренди землі 11.06.2007 року за №55 .

В подальшому ПАТ «Укрсиббанк» на підставі договору факторингу №1 від 12 грудня 2011 року відступило ТОВ «Кей-Колект» право вимоги заборгованості за договорами споживчого кредиту, в тому числі за договором № 0 (а.с.47-49 т.1).

Відтак, внаслідок укладення вказаної угоди (договору факторингу) ТОВ «Кей-Колект» набуло статусу іпотекодержателя за договором іпотеки від 25.06.2008 року домоволодіння з земельною ділянкою, розташованих за адресою: АДРЕСА_1.

14 жовтня 2015 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_4 прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з розкриттям розділу) індексний номер 25273615 та 25273820, згідно з яким проведено державну реєстрацію за ТОВ «Кей-Колект» права власності на домоволодіння та земельну ділянку, розташованих за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.72, 77 т.1).

Згідно відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 53227185 від 15.02.2015 року, підставою для виникнення права власності за ТОВ «Кей-Колект» є Договір іпотеки (домоволодіння та земельної ділянки), посвідчений 25.06.2008 року приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Коротковою С.В. за реєстровим №2116 (а.с. 16-17 т.1).

Не погодившись з діями приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_4 по проведенню державної реєстрації права власності на вказане нерухоме майно, позивач оскаржила їх до суду.

Задовольняючи адміністративний позов в повному обсязі, суд першої інстанції виходив з того, що у відповідача були відсутні правові підстави для прийняття рішень №25273615 та №25273820 від 14.10.2015 року про проведення державної реєстрації права власності на домоволодіння та земельну ділянку, розташованих за адресою: АДРЕСА_1. Крім того, суд першої інстанції здовольнив вимоги про стягення морільної шкоди на користь позивача, оскільки неправомірними діями відповідача позивачу завдана моральна.

Перевіряючи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів виходить з наступного.

Правові, економічні, організаційні засади проведення державної реєстрації речових та інших прав, врегульовано Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Відповідно до статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції на час спірних правовідносин) державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Частиною 1 ст. 9 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що державним реєстратором може бути громадянин України, який має вищу освіту та відповідає кваліфікаційним вимогам, установленим Міністерством юстиції України.

У випадку, передбаченому цим Законом, державним реєстратором є нотаріус як спеціальний суб'єкт, на якого покладаються функції державного реєстратора прав на нерухоме майно.

Відповідно до абз.3 п.3 Розпорядження Кабінету Міністрів України №1395-р від 25.12.2015 року реєстраційні справи передані виконавчим органам міських рад міст обласного значення, Київській міській, районним, районним у м.Києві державним адміністраціям, що діють на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці.

Статтею 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що обов'язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам, державі в особі органів, уповноважених управляти державним майном, іноземцям та особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним організаціям, іноземним державам, а також територіальним громадам в особі органів місцевого самоврядування, а саме:

1) право власності на нерухоме майно;

2) право володіння; право користування (сервітут); право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис); право забудови земельної ділянки (суперфіцій); право господарського відання; право оперативного управління; право постійного користування та право оренди земельної ділянки; право користування (найму, оренди) будівлею або іншими капітальними спорудами, їх окремими частинами; іпотека; довірче управління майном;

3) інші речові права відповідно до закону;

4) податкова застава, предметом якої є нерухоме майно, та інші обтяження.

Згідно із статтею 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація прав проводиться на підставі:

1) договорів, укладених у порядку, встановленому законом;

2) свідоцтв про право власності на нерухоме майно, виданих відповідно до вимог цього Закону;

3) свідоцтв про право власності, виданих органами приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді;

4) державних актів на право власності або постійного користування на земельну ділянку у випадках, встановлених законом;

5) рішень судів, що набрали законної сили;

6) інших документів, що підтверджують виникнення, перехід, припинення прав на нерухоме майно, поданих органу державної реєстрації прав разом із заявою.

Державна реєстрація обтяжень здійснюється на підставі:

1) встановленої законом заборони користування та/або розпорядження нерухомим майном;

2) рішень судів, що набрали законної сили;

3) постанови органів досудового слідства, державного виконавця про накладення арешту на нерухоме майно;

4) накладення заборони на відчуження нерухомого майна нотаріусом;

5) рішення органу місцевого самоврядування про віднесення об'єктів нерухомого майна до застарілого житлового фонду;

6) інших актів відповідних державних органів та посадових осіб згідно із законом;

7) договорів, укладених у порядку, встановленому законом.

Процедуру проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, перелік документів, необхідних для її проведення, права та обов'язки суб'єктів у сфері державної реєстрації прав, а також процедуру взяття на облік безхазяйного нерухомого майна врегульовано Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2013 року № 868.

Відповідно до пункту 10 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, заявник разом із заявою про державну реєстрацію подає органу державної реєстрації прав, нотаріусу необхідні для такої реєстрації документи, визначені цим Порядком, їх копії, документ, що підтверджує внесення плати за надання витягу з Державного реєстру прав, та документ про сплату державного мита.

Пунктом 15 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень передбачено, що під час розгляду заяви і документів, що додаються до неї, державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно, їх обтяженнями, зокрема щодо:

1) обов'язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення (у встановлених законом випадках);

2) повноважень заявника;

3) відомостей про нерухоме майно, речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, наявних у Державному реєстрі прав та поданих документах;

4) наявності обтяжень прав на нерухоме майно, зареєстрованих відповідно до закону;

5) наявності факту виконання умов правочину, з якими закон та/або договір (угода) пов'язує можливість проведення державної реєстрації виникнення, переходу, припинення прав на нерухоме майно або обтяження таких прав.

Судом першої інстанції встановлено, що державну реєстрацію права власності на предмет іпотеки - домоволодіння та земельну ділянку, розташованих за адресою: АДРЕСА_1, за ТОВ «Кей-Колект» було проведено нотаріусом на підставі договору іпотеки, в якому, виходячи з позиції відповідача, міститься іпотечне застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом реєстрації права власності на предмет іпотеки, що за правовою природою прирівнюється до договору про задоволення вимог іпотекодержателя.

Відповідно до статті 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Частинами першою та третьою статті 33 Закону України «Про іпотеку» передбачено право іпотекодержателя задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

07 червня 2014 року набув чинності Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», згідно з пунктом 1 якого не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку.

Поняття «мораторій» у цивільному законодавстві визначається як відстрочення виконання зобов'язання (пункт 2 частини першої статті 263 ЦК України).

Отже, мораторій є відстроченням виконання зобов'язання, а не звільненням від його виконання. Тому установлений Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» мораторій не передбачає втрати кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) в разі невиконання боржником зобов'язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусово стягувати його (відчужувати без згоди власника).

Згідно з пунктом 4 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм.

Вказаний Закон не зупиняє дії нормативно-правових актів, що регулюють забезпечення зобов'язань, проте є правовою підставою, що не дає змоги органам і посадовим особам, які здійснюють примусове виконання рішень про звернення стягнення на предмет іпотеки та провадять конкретні виконавчі дії, вживати заходи, спрямовані на примусове виконання таких рішень стосовно окремої категорії боржників чи іпотекодавців, які підпадають під дію положень цього Закону на період його чинності.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що спірне домоволодіння підпадає під дію Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», оскільки виступає предметом іпотеки за споживчим кредитом в іноземній валюті, використовується як місце постійного проживання позичальника; загальна площа не перевищує 250 кв. метрів.

З огляду на викладене, враховуючи положення ст. 1 цього Закону, що є чинними на момент спірних правовідносин, не може бути примусово відчужена без згоди власника - ОСОБА_3, домоволодіння та земельна ділянка, розташовані за адресою: АДРЕСА_1, що є предметом іпотеки відповідно до договору іпотеки від 25.06.2008 року, укладеного між акціонерним комерційним інноваційним банком «Укрсиббанк» та ОСОБА_3, на підставі положень цього договору, в якому, як зазначає апелянт, міститься іпотечне застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом реєстрації права власності на предмет іпотеки.

Відтак, наведені положення Закону дають змогу дійти висновку, що договір іпотеки не є підставою, що підтверджує виникнення, перехід або припинення права власності на нерухоме майно, чого відповідачем при прийнятті відповідного рішення до уваги враховано не було.

При здійсненні державної реєстрації права власності на спірне домоволодіння та земельну ділянку за ТОВ «Кей-Колект» відповідач наведену обставину не врахував, що призвело до вчинення реєстраційних дій з порушенням встановленого порядку.

Відповідно до абзаців 2 та 3 ч.5 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції на час спірних правовідносин) державна реєстрація прав власності, реєстрація яких проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, під час вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об'єктом незавершеного будівництва проводиться нотаріусом, яким вчиняється така дія. Державна реєстрація прав у результаті вчинення нотаріальної

дії з нерухомим майном, об'єктом незавершеного будівництва проводиться нотаріусом, яким вчинено таку дію.

Відповідно до ч.9 ст.15 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції на час спірних правовідносин) державна реєстрація прав, їх обтяжень у результаті вчинення нотаріальної дії (надання відмови в ній) проводиться одночасно з вчиненням такої дії.

З матеріалів справи вбачається, що будь-яких нотаріальних дій до/або під час державної реєстрації права власності за ТОВ «Кей-Колект» на домоволодіння та земельну ділянку розташованих за адресою: АДРЕСА_1, відповідачем не проводилось.

Вказана обставина відповідачем та третьою особою (апелянтом) ані в суді першої, ані в суді апеляційної інстанції не спростована.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав та їх обтяжень проводиться в такому порядку:

1) прийняття і перевірка документів, що подаються для державної реєстрації прав та їх обтяжень, реєстрація заяви;

2) встановлення факту відсутності підстав для відмови в державній реєстрації прав та їх обтяжень, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та/або їх обтяжень;

3) прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, відмову в ній або зупинення державної реєстрації;

4) внесення записів до Державного реєстру прав;

5) видача свідоцтва про право власності на нерухоме майно у випадках, встановлених статтею 18 цього Закону;

6) надання витягів з Державного реєстру прав про зареєстровані права та/або їх обтяження.

Підстави для відмови у державній реєстрації прав та їх обтяжень визначено ч. 1 ст.24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Пунктами 5-2 та 5-5 ч. 1 ст. 24 вказаного Закону передбачено, що у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо заяву про державну реєстрацію речових прав, похідних від права власності, подано за відсутності державної реєстрації права власності, крім випадків, установлених статтею 4-2 та частиною дев'ятою статті 15 цього Закону; заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень під час вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об'єктом незавершеного будівництва подано не до нотаріуса, який вчинив таку дію.

Згідно з ч. 2 ст. 24 цього Закону за наявності підстав для відмови в державній реєстрації державний реєстратор приймає рішення про відмову в державній реєстрації прав та їх обтяжень.

З аналізу вказаних норм вбачається, що в даному випадку відповідач, навіть не перевіряючи відповідність поданих документів вимогам, встановленим Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», повинен був відмовити ТОВ «Кей-Колект» у державній реєстрації права власності на домоволодіння та земельну ділянку, розташованих за адресою: АДРЕСА_1, на підставі договору іпотеки.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що реєструючи право власності на належні позивачу домоволодіння та земельну ділянку за іпотеко держателем - ТОВ «Кей-Колект», відповідачем порушено вимоги ст.ст. 3, 15, 16 Закону України «Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяження» (в редакції на час спірних правовідносин), оскільки вчинена ним дія не була пов'язаною із вчиненням нотаріальної дії з нерухомим майном.

Крім того, позивач зверталась до Головного територіального управління юстиції у місті Києві та Міністерства юстицї України зі скаргами на дії відповідача.

Згідно відповіді Головного територіального управління юстиції у місті Києві №О-1117;4973/0/11-16 від 14.03.2016 року за результатами проведеної перевірки встановлено, що дії нотаруса ОСОБА_4, направлені на державну реєстрацію речових прав на домоволодіння із земельною ділянкою, що знаходяться за адресою:

АДРЕСА_1, здійснено з порушенням норм абзаців 2 та 3 частини п'ятої статті 3 та частини дев'ятої статті 15 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції, чинній на момент здійснення реєстраційних дій), абзацу третього пункту 2 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень(в редакції постанови КМУ від 17.10.2013 року № 868), а також положень пунктів 1 та 2 Порядку взаємодії органів державної реєстрації прав та їх посадових осіб, затверджених наказом МЮ України від 02.04.2013 року № 607/5 (а.с.29-30 т.1).

Міністерство юстиції України в листі за вих. № 9162/О-4603/13 від 21.03.2016 року зазначило, що державна реєстрація права власності на предмет іпотеки за ТОВ «Кей-Колект» була здійснена нотаріусом ОСОБА_4 всупереч вимогам частини п'ятої статті 3 та частини дев'ятої статті 15 та частини першої статті 16 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» без вчинення нотаріальних дій, оскільки здійснювати державну реєстрацію права власності на майно на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотеко держателя, міг виключно державний реєстратор, а не нотаріус. Крім того, в листі зазначено, що згідно повідомлення Головного територіального управління юстиції у м.Києві, розглядається питання щодо підготовки та направлення до Вищої кваліфікаційної комісії нотаріату подання про анулювання свідоцтва про право на заняття нотаріальною діяльністю, виданого на імя ОСОБА_4 (а.с.31-32 т.2).

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимог про визнання протиправним та скасування рішення відповідача про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, згідно з яким проведено державну реєстрацію права власності на земельну ділянку та житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 за Товариством з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект».

Щодо вимог про стягнення моральної шкоди, колегія суддів зазначає наступне.

Пунктом 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31.03.1995 року визначено, що оскільки питання відшкодування моральної шкоди регулюються законодавчими актами, введеними у дію в різні строки, суду необхідно в кожній справі з'ясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин, коли набрав чинності законодавчий акт, що визначає умови і порядок відшкодування моральної шкоди в цих випадках, та коли були вчинені дії, якими заподіяно цю шкоду.

Як зазначалось вище, в данній справі правовідносини регулюються Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Вказаним Законом не передбачено відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин, а тому в задоволенні вимог щодо стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди в розмірі 5000 грн. слід відмовити.

Відповідно до частини першої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідачем не доведено правомірність дій щодо прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 14.10.2015 року, індексний номер 25273736 та 25273545, згідно з яким проведено державну реєстрацію права власності на земельну ділянку та житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 за Товариством з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект».

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що рішення суду першої інстанції в частині задоволення позову про стягнення моральної щкоди належить скасувати та в цій частині в задоволенні позовних вимог відмовити.

Керуючись статтями 160, 167, 184, 195, 196, 198, 200, 202, 205, 207, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» на постанову Центрально-Міського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 07 липня 2016 року у справі №216/1712/16-а задовольнити частково.

Постанову Центрально-Міського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 07 липня 2016 року у справі №216/1712/16-а в частині задоволення позову про стягнення моральної шкоди скасувати та в цій частині в задоволенні позову відмовити.

В іншій частині постанову залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складення постанови в повному обсязі.

В повному обсязі постанову складено 21 листопада 2016 року.

Головуючий суддя: І.В. Юрко

Суддя: М.М.Гімон

Суддя: С.Ю. Чумак