Справа № 619/2642/16-а
Суддя: Нечипоренко І. М.
Дата ухвалення: 2016-11-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

справа №619/2642/16-а
провадження №2-а/619/66/16
ПОСТАНОВА

Іменем України

21 листопада 2016 року м. Дергачі

Дергачівський районний суд Харківської області
у складіголовуючого - суддіНечипоренко І.М.
за участюсекретаря судового засіданняНосачової І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_3 до інспектора ПП роти №5 батальйону №1 УПП у м. Харкові лейтенанта поліції Ішкільдіної Катерини Олександрівни про визнання протиправними дій та скасування постанови,

встановив:

ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати протиправними дії відповідача щодо розгляду справи про адміністративне правопорушення, скасувати постанову про адміністративне правопорушення від 20.07.2016 року про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.126 та за ч.2 ст.122 КУпАП посилаючись на те, 20 липня 2016 року відповідачем відносно нього була складена постанова про адміністративне правопорушення серії ПС2 №988883 від 20.07.2016 року, відповідно до якої його притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.126 та за ч.2 ст.122 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу 425грн. При цьому, він не керував автомобілем 20 липня 2016 року, а за кермом був його товариш ОСОБА_5, який віз його додому з дотриманням правил дорожнього руху, маючи при собі посвідчення водія. Усі необхідні документи були пред'явлені працівнику поліції, після чого склали протокол у відношенні нього, без урахування пояснень. Таким чином, внесені дані в протокол про адміінстративне правопорушення не відповідають фактичним обставинам спави. Крім того, розглядати справу про адміністративне правопорушення працівник поліції має право тільки у департаменті патрульної поліції, а не на місці зупинки автомобіля. Він був позбавлений можливості скористатися у повному обсязі своїми правами, передбаченими ст. 268 КУпАП. З цих підстав позивач вважає протиправними дії щодо скаладання протоколу та винесення у відношенні нього постанови про притягнення до адмністративної відповідальності.

У судове засідання відповідач Ішкільдіна К.О. не з'явилася, надавши заперечення проти позову та клопотання про розгляд справи без її участі. В обґрунтування заперечень зазначено, що ОСОБА_3 20.07.2016 року о 03-30год. керував автомобілем Ауді А6 номерний знак НОМЕР_1 у темну пору доби без ввімкнених фар ближнього світла та був зупинений екіпажем 0510 у м.Харкові по Московському пр-ту, 94. Під час спілкування з ОСОБА_3 було встановлено, що він мав ознаки алкогольного сп'яніння, після чого був складений протокол за ч.2 ст. 130 КУпАП, який направлений на розгляд Московського суду м.Харкова. Крім того, водій ОСОБА_3 не мав при собі посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії. Факт зупинки автомобіля та складення постанови зафіксовано портативними (нагрудними) відеореєстраторами №АХ02348 і АХО2071.

Позивач у судовому засіданні 19.10.2016 року позовні вимоги підтримав, про обставини справи пояснив, як зазначено вище, додавши, що за кермом був ОСОБА_5, а на задньому сидінні знаходився його друг ОСОБА_6. У судове засідання 21.11.2016 року не з'явився, надавши заяву про підтримання позовних вимог та розгляд справи без його участі.

Судом встановлені обставини та дослідженні докази.

20.07.2016 року інспектором ПП роти №5 батальйону №1 УПП у м. Харкові лейтенантом поліції Ішкільдіною Катериною Олександрівною винесено постанову у справі про адміністративне правопорушення серії ПС2 №988883 про застосування до ОСОБА_3 адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 425грн.

Згідно постанови 20.07.2016 року о 03год.30хв. у м.Харків по проспекту Московському, 94, водій ОСОБА_3 керував автомобілем AUDI А6 реєстраційний номер НОМЕР_1, у якого в темну пору доби не були ввімкнені фари ближнього світла, порушивши п.19.1 Правил дорожнього руху, а також не мав при собі посвідчення водія відповідної категорії, порушивши п.2.1а Правил дорожнього руху, чим вчинив адміністративні правопорушення, передбачені ч.2 ст.122 та ч.1 ст. 126 КУпАП.

Всебічно, повно, об'єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, з'ясувавши обставини, на які посилалися сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень, оцінивши докази в сукупності, суд приходить висновку про відмову у задоволенні позову з наступних мотивів.

Положеннями ч.2 ст.19 Конституції України встановлено, що органи державної влади, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Провадження у справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. Адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності.

Тобто, притягненню до адміністративної відповідальності особи обов'язково повинна передувати належна та вчинена у відповідності до вимог чинного законодавства поведінка суб'єкта владних повноважень, зокрема, поліцейського, а також встановлення останнім факту вчинення особою адміністративного правопорушення, відповідальність за вчення якого передбачена чинним законодавством.

Згідно ст. 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення, зокрема, про порушення правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, в т.ч. ч.ч.1-3 ст.122, ст.126.

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначає Закон України "Про Національну поліцію".

Пунктом 11 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

За змістом статті 31 цього Закону поліція може застосовувати превентивні заходи, серед яких: перевірка документів особи; опитування особи; зупинення транспортного засобу; застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, засобів фото - і кінозйомки, відеозапису.

Відповідно до вимог статті 40 Закону України «Про Національну поліцію» поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою:

1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб;

2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Інформація про змонтовану/розміщену автоматичну фототехніку і відеотехніку повинна бути розміщена на видному місці.

Частиною 2 ст. 122 КпАП України передбачено адміністративну відповідальність у випадку порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз'їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв'язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди.

Частиною 1 ст. 126 КУпАП передачено адміністративну відповіальність за керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред'явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка").

Правила дорожнього руху, відповідно до Закону України "Про дорожній рух», встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху, повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.

Учасники дорожнього руху зобов'язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.

Кожний учасник дорожнього руху має право розраховувати на те, що і інші учасники виконують ці Правила.

Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху.).

Відповідно до п.19.1 Правил дорожнього руху у темну пору доби та в умовах недостатньої видимості незалежно від ступеня освітлення дороги, а також у тунелях на транспортному засобі, що рухається, повинні бути ввімкнені такі світлові пристрої: а) на всіх механічних транспортних засобах - фари ближнього (дальнього) світла; б) на мопедах (велосипедах) і гужових возах (санях) - фари або ліхтарі; в) на причепах та транспортних засобах, що буксируються, - габаритні ліхтарі.

П.п. а»2» п.21 Правил передбачено, що водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Згідно з п.1 ст. 247 КпАП України обов'язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

У відповідності до ст.11 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Суд вживає передбачені законом заходи, необхідні для з'ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи.

Суд повинен запропонувати особам, які беруть участь у справі, подати докази або з власної ініціативи витребувати докази, яких, на думку суду, не вистачає.

Позивачу було запропоновано у якості доказу на підтвердження невинуватості допитати як свідків осіб, які були присутні разом з ним у автомобілі на момент зупинки його автомобіля - ОСОБА_5 та ОСОБА_6, однак, позивачем не забезпечена явка у судове засідання даних свідків.

Відповідно до ч. 2 ст. Кодексу адміністративного судочинства України № 2747-IV від 06.07.2005 (далі - КАС) в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

За таких обставин, відповідач у справі зобов'язаний довести правомірність свого рішення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, та, зокрема, довести факт вчинення позивачем порушення ПДР відповідними доказами.

Відповідно до ст. 251 КпАП України доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ст. 280 КпАП України орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Судом переглянуто відеозапис портативних (нагрудних) відеореєстраторів №АХО2348 та №АХО2071, якими зафіксована процедура притягнення до адміністративної відповідальності позивача, який витебувано судом за клопотанням відповідча як доказ порушення.

Даним відеозаписом зафіксовано фактичне скоєння позивачем порушення п.2.1а ПДР та зафіксовано факт знаходження позивача за кермом у момент зупинки автомобіля, що не заперечував у судовому засіданні сам ОСОБА_3, який підтвердив, що особа, яка на відеозапису виходить з місця водія - це він.

Як вбачається з наданих письмових пояснень інспектора роти №5 батальйону №1 УПП у м.Харкові ДПП Слісарука С.П. 20.07.2016 року він ніс службу з охорони громадського порядку на триторії Московського району м.Харкова у складі екіпажу 510 разом з інспектором Ішкільдіною К.О. О 03-30год. ними було виявлено ззначений вище транспортний засіб під керуванням водія ОСОБА_3, який керував транспортним засобом з ознаками алкогольного сп'яніння, у темну пору доби без ввімкнених фар ближнього світла (а.с.15).

Крім того, згідно інформації з офіційного веб-порталу «Судова влада» 08.08.2016 року до Московського районного суду м.Харкова надійшла справа про адміінстративне правопорушення №643/9743/16-п у відношенні ОСОБА_3.

Відповідно до постанови Московського районного суду м.Харкова від 13.09.2016 року по справі №643/9743/16-п, залишеною без змін постановою Апеляційного суду Харківської області від 12.10.2016, ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, у тому, що 20.07.2016 року о 03-30год. він керував транспортним засобом марки AUDI А6 реєстраційний номер НОМЕР_1 по пр.Московському біля будинку №94 у м.Харків, з ознаками алкогольного сп'яніння, від проходження огляду на стан сп'яніння у встановленому законом порядку водій відмовився в присутності двох свідків.

Таким чином, наявними у справі доказами підтверджено знаходження ОСОБА_3 у момент вчинення адміністративного правопорушення 20.07.2016 о 30год.30хв. за кермом автомобіля AUDI А6 реєстраційний номер НОМЕР_1.

При цьому, суд не бере до уваги доводи позивача щодо застосування до правовідносин, що виникли рішення Конституційного Суду України від 26.05.2015 року №5-рп/2015, виходячи з наступного.

Оскаржуваною постановою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.2 ст. 122 та ч.1 ст. 126 КУпАП, які передбачають відповідальність за порушення правил дорожнього руху.

Відповідно до ч. 1 ст. 276 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення.

Частинами 2,3 ст. 258 КУпАП передбачено, що протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі. Протоколи не складаються і в інших випадках, коли відповідно до закону штраф накладається і стягується, а попередження оформлюється на місці вчинення правопорушення.

Частинами 4,5 ст. 258 КУпАП передбачено, що у випадках, передбачених

частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу. Якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобов'язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 256 цього Кодексу, крім випадків

притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 185-3 цього Кодексу, та правопорушень у сфері забезпечення дорожнього руху, у тому числі зафіксованих в автоматичному режимі. Цей протокол є додатком до постанови у справі про адміністративне правопорушення.

Відповідно до ч. 4 ст. 285 КУпАП у випадках, передбачених статтею 258 цього Кодексу, копія постанови уповноваженої посадової особи у справі про адміністративне правопорушення вручається особі, щодо якої її винесено, на місці вчинення правопорушення.

У висновку Науково-консультативної ради при Вищому адміністративному суді України (далі - НКР) щодо застосування положень ст. 258 КУпАП під час вирішення справ про оскарження постанов про притягнення до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушень, передбачених статтею 122 КУпАП (далі - Висновок) зазначено, що випадки розгляду справ про адміністративні правопорушення уповноваженими на те особами на місці вчинення правопорушення визначені статтею 258 КУпАП, в інших випадках справи про адміністративні правопорушення розглядаються за місцем вчинення правопорушення, відповідно до статті 276 КУпАП.

При цьому варто звернути увагу на те, що словосполучення «на місці вчинення правопорушення», яке містяться у статті 258 КУпАП та словосполучення «за місцем вчинення правопорушення», вжитого у статті 276 КУпАП мають різний правовий зміст.

Зазначену проблему аналізував Конституційний Суд України у своєму рішенні від 26.05.2015 № 5-рп/2015 у справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

У пункті 2.4 мотивувальної частини цього рішення зазначено, що підстав для ототожнення місця вчинення адміністративного правопорушення з місцем розгляду справи про таке правопорушення немає, а словосполучення «на місці вчинення правопорушення» і «за місцем його вчинення», які містяться у статтях 258, 276 Кодексу, мають різне цільове спрямування і різний правовий зміст. Зокрема, словосполучення «за місцем його вчинення», застосоване у положенні частини першої статті 276 Кодексу, за якою «справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення», вказує на місцезнаходження органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення у межах його територіальної юрисдикції згідно з адміністративно-територіальним устроєм України. Таким чином, Конституційний Суд України дійшов висновку, що словосполучення «за місцем його вчинення», яке міститься в положенні частини першої статті 276 Кодексу, визначає адміністративно-територіальну одиницю, на яку поширюється юрисдикція відповідного органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення.

У згаданому Висновку НКР дійшла висновку: під час вирішення справ про оскарження постанов про притягнення до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушень, передбачених статтею 122 КУпАП, положення статті 258 КУпАП не застосовуються; винесення постанов у справі про адміністративне правопорушення, передбачене статтею 122 КУпАП, уповноваженими на те особами одразу після складення протоколу про адміністративне правопорушення на місці вчинення правопорушення є неправомірним.

Такий висновок НКР ґрунтувався на тому, що положення ст. 258 КУпАП не розповсюджувалися на ст. 122 КУпАП.

Окрім того, проаналізувавши п. 2.3 наведеного вище рішення Конституційного Суду України, суд дійшов висновку, що Конституційний Суд, говорячи про порушення процесуальних прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, закріплених у статтях 257, 268, 277, 278, 279, 280 КУпАП, мав на увазі виключно випадки застосування скороченого провадження у справах, на які не розповсюджуються вимоги ст. 258 КУпАП.

Однак, вже після прийняття Конституційним Судом зазначеного рішення, норми КУпАП та, зокрема, ст.258 зазнали змін, в результаті чого на справи, які віднесено до компетенції Національної поліції розповсюджено вимоги ч.4 ст.258 - постанова у справі про адміністративне правопорушення виноситься на місті вчинення правопорушення.

Таким чином, аналіз законодавчих норм, чинних на момент виникнення спірних правовідносин, Висновку, рішення Конституційного Суду України від 26.05.2015 № 5-рп/2015, дає підстави для висновку, що працівники підрозділів Національної поліції мають право виносити постанови у справах про адміністративні правопорушення з порушення ПДР (ст. 122 КУпАП) на місці вчинення такого правопорушення.

При цьому, положення ст.ст. 278, 279 КУпАП, що стосуються розгляду справи про адміністративне правопорушення, на спірні правовідносини не розповсюджуються, оскільки у даному випадку КУпАП передбачає спеціальну, спрощену процедуру притягнення особи до адміністративної відповідальності - винесення постанови на місці вчинення правопорушення.

Відповідно до п. 4 розділу І Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, із змінами, внесеними згідно з Наказом Міністерства внутрішніх справ № 648 від 12.07.2016 (далі Інструкція) у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу. Постанова виноситься у разі виявлення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбачених статтями 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частинами першою, другою, третьою, п'ятою і шостою статті 121, статтями 121-1, 121-2, частинами першою, другою і третьою статті 122, частиною першою статті 123,статтею 124-1, статтями 125, 126, частинами першою, другою і третьою статті 127, статтями 128, 129, статтею 132-1, частинами шостою і одинадцятою статті 133-1, частинами першою, другою і третьою статті 140КУпАП.

Згідно з п. 2 розділу ІІІ Інструкції, постанова у справі про адміністративні правопорушення, передбачене ч.2 ст.122, ст.126 КУпАП, виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Поліцейський оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до п.1 розділу IV Інструкції, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, поліцейський виносить постанову по справі про адміністративне правопорушення.

Згідно зі ст. 283 Кодексу України про адміністративні правопорушення, постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Враховуючи викладене відповідачем правомірно не складався протокол про адміністративне правопорушення та винесено постанову про притягнення позивача до адміністративної відповідальності на місці вчинення правопорушення. В ході розгляду справи позивачем не надано суду будь-яких належних доказів, що за кермом автомобіля він не перебував, тому у позові необхідно відмовити.

Керуючись ст.ст. 11, 71, 158 - 163 КАС України, суд -

постановив:

У задоволенні позову ОСОБА_3 відмовити повністю.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду через Дергачівський районний суд Харківської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня отримання копії повного тексту постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя І. М. Нечипоренко