Справа № 760/852/16-а
Суддя: Добрянська Я.І.
Дата ухвалення: 2016-11-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
м. Київ
21 листопада 2016 року № 760/852/16-а
Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Добрянської Я.І. ,за участі колегії суддів - Кузьменка В.А., Федорчука А.Б., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу та додані до неї матеріали:

за позовом ОСОБА_1 ,

до відповідача Міністерства оборони України,

третя особа ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

про визнання протиправною відмови, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 звернувся до Солом`янського районного суду м. Києва з позовом до Міністерства оборони України, за участі третьої особи без самостійних вимог на предмет спору ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною відмови, зобов`язання вчинити дії.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 20.01.2016 року (справа № 760/852/16-а) відкрито провадження в адміністративній справі та призначено її до розгляду.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 12.02.2016 року (справа № 760/852/16-а) передано до Окружного адміністративного суду міста Києва за предметною підсудністю.

Відповідно до автоматичного розподілу справ справу № 760/852/16-а передано для розгляду судді Окружного адміністративного суду м. Києва Добрянській Я.І.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 05.04.2016 року суддею Добрянською Я.І. прийнято справу до провадження та призначено до розгляду у попередньому судовому засіданні.

Позовні вимоги мотивовано тим, що ОСОБА_1 необґрунтовано відмовлено у нарахуванні та виплаті одноразової грошової допомоги у зв`язку з настанням інвалідності 3 групи внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії, оскільки вказане підтверджується висновками судово-медичного дослідження та відповідною довідкою від 12.12.2013.

Відповідач проти задоволення позовних вимог заперечував, вказавши про правомірність відмови у нарахування та виплаті позивачу вказаної грошової допомоги, оскільки захворювання, внаслідок якого встановлено інвалідність, отримано під час проходження позивачем строкової служби, а сама інвалідність була встановлена через 29 років з моменту звільнення зі служби. Крім того, за твердженням відповідача, обов`язок щодо виплати одноразової грошової допомоги належить Донецькому обласному військовому комісаріату, а не Міністерству оброни України, а тому позовні вимоги про зобов`язання Міністерства оборони України нарахувати та виплатити одноразову грошову допомогу є безпідставними, з урахуванням того, що безпосередню відмову у нарахуванні та виплаті позивачу вказаної допомоги надано саме Донецьким обласним військовим комісаріатом.

Третя особа у своїх письмових поясненнях також заперечувала проти задоволення позовних вимог, виходячи з необґрунтованості останніх. Разом з тим, третьою особою зазначено, що позивачем пропущено строк звернення до суду, оскільки про першу відмову у нарахуванні та виплаті одноразової грошової допомоги його повідомлено листом від 09.07.2015.

Третьою особою було надане клопотання про залишення позовної заяви без розгляду у зв`язку з пропуском позивачем строку звернення до суду, суд вважає необґрунтованим, оскільки, за твердженням позивача, листа-відмови від 09.07.2015 № 40401, який за змістом аналогічній листу від 11.01.2016 № 25, останній не отримував, що не спростовано відповідачем та третьою особою, як суб`єктами владних повноважень, належними доказами, зокрема, повідомленням про вручення вказаного листа від 09.07.2015 № 40401.

Так, згідно з частиною другою статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України, для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Водночас, з урахуванням того, що про порушення власних прав та охоронюваних законом інтересів позивач, як стверджує останній, дізнався лише з листа від 11.01.2016 № 25, що, як було зазначено, не спростовано відповідачем та третьою особою, а звернувся позивач до суду 16.01.2016 (що підтверджується відбитком поштового штемпелю на конверті, в якому до суду надійшла позовна заява разом з доданими документами), суд дійшов до висновку, що позивачем не пропущено строк звернення до суду.

Розгляд справи №760/852/16-а здійснено у порядку письмового провадження на підставі частини шостої статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України.

Розглянувши подані особами, які беруть участь у справі, документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та заперечення, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_2 перебував на військовій службі в Збройних силах України та приймав участь у бойових діях в Демократичній Республіці Афганістан з 07.08.1983 по 26.04.1985, згідно довідки Маріупольського об`єднаного міського військового комісаріату від 30.06.2015 № 91.

Згідно військового квитка № НОМЕР_1 , виданого Жданівським міським військовим комісаріатом Донецької області від 19.04.1983, ОСОБА_2 проходив строкову військову службу на посадах від рядового до старшого ефрейтора.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач звернувся до військового комісаріату ІНФОРМАЦІЯ_2 із заявою від 30.06.2015, в якій просив виплатити йому одноразову грошову допомогу у зв`язку із встановленням інвалідності 3 групи, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби в країнах, де велися бойові дії.

У відповідь на вказану заяву позивачем отримано лист військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_2 від 11.01.2016 №25, яким відмовлено у нарахуванні та виплаті одноразової грошової допомоги у зв`язку з тим, що інвалідність оформлена пізніше визначеного терміну, а саме: більше трьох місяців після звільнення зі строкової служби.

Вважаючи таку відмову необґрунтованою, а свої права та охоронювані законом інтереси порушеними, позивач звернувся з позовом до суду.

Досліджуючи підстави викладеного, суд аналізує наступні правові норми.

Нормативно-правовим актом, який відповідно до Конституції України визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі, є Закон України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 №2011-XII.

Відповідно до частин першої та другої статті 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері праці та соціальної політики, інші центральні органи виконавчої влади відповідно до їх компетенції розробляють та вносять у встановленому порядку пропозиції щодо грошового забезпечення військовослужбовців.

До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Відповідно до витягу із протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишнього військовослужбовця від 13.12.2011 № 2189 ОСОБА_2 підтверджено поранення (контузії) і захворювання, пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велися бойові дії.

Згідно до довідки до огляду МСЕК від 17.03.2014 серія 10 ААБ № 415736 позивачу встановлено третю групу інвалідності. В якості причини встановлення вказаної інвалідності зазначено поранення та захворювання, пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні у країнах, де велися бойові дії

Приписами частини першої статті 3 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" передбачено, що дія цього Закону поширюється на: 1) військовослужбовців Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів спеціального призначення (далі - правоохоронних органів), Державної спеціальної служби транспорту, які проходять військову службу на території України, і військовослужбовців зазначених вище військових формувань та правоохоронних органів - громадян України, які виконують військовий обов`язок за межами України, та членів їх сімей; 2) військовослужбовців, які стали інвалідами внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, чи внаслідок захворювання після звільнення їх з військової служби, пов`язаного з проходженням військової служби, та членів їх сімей, а також членів сімей військовослужбовців, які загинули, померли чи пропали безвісти; 3) військовозобов`язаних та резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, і членів їх сімей.

Разом з тим, відповідно до частини шостої статті 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" у редакції, яка була чинною на день встановлення позивачу інвалідності, у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного військовослужбовцю строкової військової служби під час проходження військової служби, а також інвалідності, що настала в період проходження військової служби або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі, що визначається у відсотках від загальної суми допомоги на випадок загибелі (смерті), встановленої пунктом 5 цієї статті.

При цьому, Порядок та умови призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 28.05.2008 №499 (надалі Порядок №499).

Згідно з підпунктом 4 пункту 2 Порядку №499, військовослужбовцям строкової служби у разі поранення (контузії, травми або каліцтва) без встановлення групи інвалідності, заподіяного їм під час проходження військової служби, чи в разі настання інвалідності під час проходження військової служби та особам, звільненим із строкової військової служби, у разі настання інвалідності не пізніше ніж через три місяці після звільнення з такої служби внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період її проходження, залежно від ступеня втрати працездатності - у розмірі, що визначається у відсотках десятирічного грошового забезпечення.

Відповідно до статті 16 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» суд дійшов до висновку, що право на одноразову грошову допомогу у військовослужбовця виникає і у тому разі коли інвалідність настала після перебігу трьохмісячного строку з дня його звільнення зі служби, але внаслідок захворювання або одержаного каліцтва чи іншого ушкодження здоров`я, яке мало місце у період її проходження.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 18.11.2014 у справі №21-446а14 (ЄДРСР №42010789) та від 21.04.2015 у справі №21-135а15 (ЄДРСР №44131165).
Суд звертає увагу, що положеннями частини шостої статті 16-3 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" передбачено, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується Міністерством оборони України, іншими центральними органами виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями та правоохоронними органами, а також органами державної влади, військовими формуваннями та правоохоронними органами, в яких передбачено проходження військової служби військовослужбовцями, навчальних (або перевірочних) та спеціальних зборів - військовозобов`язаними, проходження служби у військовому резерві - резервістами.

У свою чергу, згідно з пунктом 4.9 Положення про організацію в Міністерстві оборони України роботи з обчислення вислуги років для призначення пенсій військовослужбовцям і соціального забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та членів їх сімей, затвердженого наказом Міністра оборони України від 19.08.2008 №407 (чинного станом на момент встановлення позивачу інвалідності), документи на одержання одноразової грошової допомоги в разі встановлення інвалідності військовослужбовцям (військовозобов`язаним та резервістам) оформляє та подає в Департамент фінансів Міністерства оборони України командир військової частини.

Документи на одержання одноразової грошової допомоги в разі встановлення інвалідності особам, звільненим з військової служби (зборів, резерву), оформляє та подає до Департаменту фінансів Міністерства оборони України обласний військовий комісар за місцем проживання цих осіб.

Крім того, відповідно до підпункту 2.8.6 пункту 2.8 Інструкції з організації роботи із соціального забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та членів їх сімей у Міністерстві оборони України, затвердженої наказом Міністра оборони України від 15.02.2010 №61 (чинного станом на момент встановлення позивачу інвалідності), на обласні військові комісаріати покладаються обов`язки з оформлення та подання до Департаменту фінансів документів для виплати компенсаційних сум військовослужбовцям, які визнані інвалідами в межах одного року з дня поранення, контузії, травми або каліцтва, отриманих під час виконання обов`язків військової служби у складі Миротворчих Сил ООН, та членам сімей військовослужбовців, які загинули в період виконання обов`язків військової служби у складі Миротворчих Сил ООН, а також одноразової грошової допомоги особам, звільненим з військової служби і визнаним інвалідами, та членам сімей військовослужбовців, які загинули (померли) під час виконання обов`язків військової служби.

Слід зазначити, що про необхідність застосування вказаних правових норм у правовідносинах аналогічних даним наголошено у постанові Верховного Суду України від 05.04.2016 у справі №758/9241/13-а (ЄДРСР №57677793).

З огляду на вказані законодавчі положення вбачається, що питання про нарахування та виплату одноразової грошової допомоги у спірних правовідносинах, спершу, вирішується обласним військовим комісаром за місцем проживання особи, який, у свою чергу, оформляє та передає відповідні документи до Департаменту фінансів Міністерства оборони України, як розпорядника коштів.

Таким чином, суд звертає увагу, що заявленим відповідачем у справі Міністерством оборони України не порушувалось прав та охоронюваних законом інтересів позивача, з урахуванням чого у суду відсутні правові підстави для задоволення заявлених позовних вимог, оскільки обов`язки з першочергового розгляду питання про нарахування та виплату такої допомоги покладено саме на військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_2 , а не на Міністерство оборони України.

При цьому, суд звертає увагу, що позивач не позбавлений права на звернення до суду для захисту своїх прав та охоронюваних законом інтересів, з урахуванням висновків, викладених у даній постанові.

Згідно з вимогами статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Керуючись статтями 69, 70, 71 та 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:
У задоволені позову ОСОБА_2 відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України. Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий Суддя Я.І. Добрянська

Судді В.А. Кузьменко

А.Б. Федорчук