Справа № 813/2491/16
Суддя: Потабенко Варвара Анатоліївна
Дата ухвалення: 2016-11-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 листопада 2016 року № 813/2491/16

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Потабенко В.А.

за участю секретаря судового засідання Новак Л.М.,

за участі:

представника позивача - ОСОБА_1, згідно договору,

представник відповідача - Воробець І.Б., згідно довіреності,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові адміністративну справу за позовом ОСОБА_3 до Львівської митниці ДФС про визнання протиправним і скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку на час вимушеного прогулу, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_3 (надалі - ОСОБА_3, позивач) звернувся до суду з позовом до Львівської митниці ДФС (далі - відповідач), в якому просить:

- визнати протиправним та скасувати наказ Львівської митниці ДФС № 543-о від 15.06.2016 року "Про звільнення ОСОБА_3 виданого в.о. начальника Львівської митниці В. Шокалом на підставі ч. 2 ст. 85 Закону України "Про державну службу" від 10.12.2015 року;

- поновити ОСОБА_3 на посаді державного інспектора митного оформлення № 1 митного поста "Мостиська" або іншій вакантній посаді у Львівській митниці ДФС;

- стягнути в користь ОСОБА_3 середній заробіток за час вимушеного прогулу.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що винесений щодо нього наказ Львівської митниці ДФС № 543 - о від 15.06.2016 року "Про звільнення ОСОБА_3 є незаконним, прийнятим з порушенням норм матеріального та процесуального права та без врахуванням всіх обставин справи. Позивач покликається на те, що станом на дату винесення оскарженого наказу перебував на лікарняному, тому, на його думку, відповідачем було порушено порядок звільнення із займаної посади, встановлений ст. 40 Кодексу законів про працю України. Крім того, позивач вважає, що оскільки його звільнення спричинено виходом на роботу працівника, який раніше виконував цю роботу, то працедавцем повинно було бути дотримано процедури звільнення, зокрема, розглянута можливість переведення на іншу роботу, чого відповідачем зроблено не було. Також позивач звернув увагу суду на той факт, що трудовий договір на час відсутності основного працівника двічі переукладався, відтак, на думку позивача, відбулася його трансформація у безстроковий трудовий договір. Тому, на підставі викладеного, позивач вважає винесений наказ про його звільнення незаконним, у зв'язку з чим звернувся до суду з позовом про його скасування та поновлення на посаді.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги з підстав, викладених у позовній заяві, підтримала, просила задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позовних вимог заперечила. Свою позицію виклала у письмових запереченнях на адміністративний позов, поданих суду 03.08.2016 року, суть яких полягає в наступному. Львівською митницею ДФС звільнено ОСОБА_3 із займаної посади державного інспектора відділу митного оформлення № 1 митного поста "Мостиська" Львівська митниця ДФС, на якій він перебував тимчасово, на умовах строкового трудового договору на час відсутності основного працівника, відповідно до ч. 2 ст. 85 Закону України "Про державну службу", у зв'язку з закінченням строку призначення та виходу на роботу з декретної відпустки працівника, що обіймав цю посаду. Щодо покликання представника позивача на те, що відповідач зобов'язаний був розглянути можливість переведення позивача за його згодою на іншу посаду, представник зазначила, що жодним нормативно - правовим актом такого обов'язку роботодавця не передбачається. Представник наголосила, що обов'язок роботодавця запропонувати працівнику іншу посаду на тому самому підприємстві, в установі, організації виникає лише при звільненні у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці, яких у випадку звільнення позивача не відбулося. Крім того, представник відповідача зазначила, що листом Львівської митниці ДФС від 21.06.2016 року № 9380/13-70-04/28 ОСОБА_3 повідомлено про відсутність вакантних посад державного інспектора Львівської митниці ДФС. Також, переведення на вищу посаду здійснюється з урахуванням вимог ст. 40 Закону України "Про державну службу", відповідно до якої просування державного службовця по службі здійснюється з урахуванням професійної компетенції шляхом зайняття вищої посади за результатами конкурсу відповідно до цього Закону. Щодо покликання представника позивача на ст. 39-1 Кодексу законів про працю України, згідно якої після закінчення строку трудового договору (п. 2 і 3 ст. 23) трудові відносини фактично тривають і жодна із сторін не вимагає їх припинення, дія цього договору вважається продовженою на невизначений строк, представник зазначив, що строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами. І оскільки позивач був прийнятий на роботу на умовах строкового договору, дія ст. 39-1 Кодексу законів про працю України на нього не поширюється. Щодо звільнення ОСОБА_3 в період тимчасової працездатності, то Верховний суд України у постанові від 02.04.2014 року № 6-19 ЦС14 зазначив, що заборона звільнення працівника в період його тимчасової непрацездатності не допускається лише у зв'язку з звільненням з ініціативи власника або уповноваженого ним органу, а не у випадку закінченням строку дії трудового договору, що має місце у вказаній справі. Таким чином, перебування позивача на лікарняному не перешкоджало його звільненню з посади, на якій він перебував тимчасово. Враховуючи наведене, представник відповідача просила у задоволенні позову відмовити повністю.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, з'ясувавши фактичні обставини справи, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову слід відмовити повністю, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 працював в митних органах з серпня 2011 року.

09.03.2016 року ОСОБА_3 було переведено на посаду державного інспектора відділу митного оформлення № 1 митного поста "Мостиська".

Наказом Львівської митниці ДФС № 543-о від 15.06.2016 року "Про звільнення ОСОБА_3 виданого в.о. начальника Львівської митниці В. Шокалом на підставі ч. 2 ст. 85 Закону України "Про державну службу" від 10.12.2015 року, позивача було звільнено із займаної посади 16.06.2016 року, на якій він перебував тимчасово, на умовах строкового трудового договору, на час відсутності основного працівника ОСОБА_5, у зв'язку з закінченням строку призначення.

Ознайомлений позивач із вказаним наказом 24.06.2016 року і не погоджуючись зі своїм звільненням, - звернувся до суду.

Суд, при вирішенні даного спору, виходив з наступного.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 17 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - з КАС України) юрисдикція адміністративних судів поширюється на спори з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

Пунктом 15 ч. 1 ст. 3 КАС України визначено, що публічна служба - це діяльність на державних політичних посадах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, дипломатична служба, інша державна служба, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Статтею 43 Конституції України громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Відповідно до ст. 23 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України), трудовий договір може бути: 1) безстроковим, що укладається на невизначений строк; 2) на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; 3) таким, що укладається на час виконання певної роботи.

Строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами.

Згідно ч. 3 ст. 2 Закону України "Про відпустки" право на відпустки забезпечується гарантованим наданням відпустки визначеної тривалості із збереженням на її період місця роботи (посади), заробітної плати (допомоги) у випадках, передбачених цим Законом.

Тому, на період перебування основного працівника у відпустці для догляду за дитиною за ним зберігається та посада, з якої він йшов у зазначену відпустку. Однак, на період відсутності цього працівника адміністрація підприємства може прийняти на роботу іншого працівника по строковому трудовому договору (частина друга статті 23 КЗпП України) на період до виходу з відпустки для догляду за дитиною основного працівника.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 на підставі особистої заяви від 20.03.2015 року був переведений на посаду державного інспектора відділу митного оформлення № 3 митного поста "Мостиська" Львівської митниці ДФС тимчасово, на умовах строкового договору, на час відсутності основного працівника ОСОБА_5

В подальшому, ОСОБА_3 на підставі особистої заяви від 04.03.2016 року був переведений на посаду державного інспектора відділу митного оформлення № 1 митного поста "Мостиська" Львівської митниці ДФС тимчасово, на умовах строкового договору, на час відсутності основного працівника ОСОБА_5

Таким чином, з позивачем було укладено строковий трудовий договір, часом закінчення якого за погодженням сторін є вихід на роботу ОСОБА_5, державного інспектора відділу митного оформлення №1 поста "Мостиська" Львівської митниці ДФС, з відпустки по догляду за дитиною до досягнення нею шестирічного віку.

01.06.2016 року ОСОБА_5 повідомила Львівську митницю ДФС про те, що приступає до виконання обов'язків згідно посади з 17.06.2016 року, про що подала відповідну заяву на ім'я начальника Львівської митниці ДФС.

Виходячи з цього, строк, на який укладався із позивачем строковий трудовий договір, сплив з виходом на роботу основного працівника ОСОБА_5

Підстави припинення державної служби визначені у ст. 83 Закону України "Про державну службу".

Відповідно до вказаної статті, державна служба припиняється:

1) у разі втрати права на державну службу або його обмеження (стаття 84 цього Закону);

2) у разі закінчення строку призначення на посаду державної служби (стаття 85 цього Закону);

3) за ініціативою державного службовця або за угодою сторін (стаття 86 цього Закону);

4) за ініціативою суб'єкта призначення (стаття 87 цього Закону);

5) у разі настання обставин, що склалися незалежно від волі сторін (стаття 88 цього Закону);

6) у разі незгоди державного службовця на проходження державної служби у зв'язку із зміною її істотних умов (стаття 43 цього Закону);

7) у разі досягнення державним службовцем 65-річного віку, якщо інше не передбачено законом;

8) у разі застосування заборони, передбаченої Законом України "Про очищення влади".

Припинення державної служби у зв'язку із закінченням строку призначення на посаду державної служби визначено ст. 85 Закону України "Про державну службу".

Так, ч. 1 вказаної статті передбачено, що у разі призначення на посаду державної служби на певний строк державний службовець звільняється з посади в останній день цього строку.

Відповідно до ч. 2 цієї ж статті, державний службовець, призначений на посаду державної служби на період заміщення тимчасово відсутнього державного службовця, за яким зберігалася посада державної служби, звільняється з посади в останній робочий день перед днем виходу на службу тимчасово відсутнього державного службовця. У такому разі тимчасово відсутній державний службовець зобов'язаний письмово повідомити керівника державної служби не пізніш як за 14 календарних днів про свій вихід на службу.

Статтею КЗпП України встановлено, що підставою припинення трудового договору є, серед іншого, закінчення строку (пункти 2 і 3 статті 23), крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна з сторін не поставила вимогу про їх припинення.

Як уже зазначалося, позивач при обґрунтуванні позовних вимог покликався на недотримання відповідачем при його звільненні норм чинного трудового законодавства, що полягало у ненаданні пропозицій щодо працевлаштування.

З цього приводу суд зазначає, що як вже було встановлено вище, позивача було звільнено на підставі п. 2 ст. 85 Закону України "Про державну службу", а саме у зв'язку з закінченням строку призначення, до виходу на роботу основного працівника.

При цьому, обов'язок щодо подальшого працевлаштування звільненого працівника покладається на відповідача у випадку звільнення особи у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці. Враховуючи те, що жодних змін в організації виробництва і праці на Львівській митниці ДФС не відбулось і позивач був звільнений з посади у зв'язку з припиненням строку трудового договору, який був встановлений за погодженням обома сторонами, такого обов'язку у відповідача не існувало.

Щодо покликання позивача на незаконність його звільнення в зв'язку з перебуванням на лікарняному, суд зазначає наступне.

Так, згідно матеріалів справи, ОСОБА_3 в день його звільнення, а саме 16.06.2016 року, перебував на лікарняному, що підтверджується копією листка непрацездатності серія АГЩ № 193582 від 15.06.2016 року.

Пункт 17 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами трудових спорів" № 9 від 06.11.1992 року, на який покликається позивач, дійсно вказує на недопустимість звільнення працівника в період тимчасової непрацездатності, а також у період перебування у відпустці, водночас, даний пункт стосується випадків, що передбачені статтями 40, 41 КЗпП України, і інших випадків, коли розірвання трудового договору відповідно до чинного законодавства проводиться з ініціативи власника або уповноваженого ним органу.

Водночас, суд зазначає, що звільнення позивача відбулось не в зв'язку з розірванням трудового договору, а у зв'язку з його закінченням, що дозволяє відповідачу звільнити ОСОБА_3 в період тимчасової непрацездатності (п. 2 ст. 36 КЗпП України).

Вказана позиція суду узгоджується із позицією Верховного Суду України, що висвітлена в постанові (справа № 6-19ЦС14) від 02.04.2014 року.

Тому, на переконання суду, перебування позивача на лікарняному в даному випадку не перешкоджало його звільненню з посади, адже він на ній перебував на визначений строк, до моменту виходу основного працівника.

Крім того, чинним законодавством не заборонено звільнення працівника в період тимчасової непрацездатності у зв'язку із закінченням строкового трудового договору.

Також суд вважає безпідставним покликання позивача в даній справі на ст. 39-1 КЗпП України, оскільки.

Відповідно до ст. 39-1 КЗпП України, якщо після закінчення строку трудового договору (пункти 2 і 3 статті 23) трудові відносини фактично тривають і жодна із сторін не вимагає їх припинення, дія цього договору вважається продовженою на невизначений строк.

Трудові договори, що були переукладені один чи декілька разів, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 23, вважаються такими, що укладені на невизначений строк.

Як вже було зазначено вище, ч. 2 ст. 23 КЗпП України зазначає, що строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами.

Постановою Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 року № 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів" визначено, при укладенні трудового договору на визначений строк цей строк встановлюється погодженням сторін і може визначатись як конкретним терміном, так і часом настання певної події (наприклад, повернення на роботу працівниці з відпустки по вагітності, родах і догляду за дитиною; особи, яка звільнилась з роботи в зв'язку з призовом на дійсну строкову військову чи альтернативну службу, обранням народним депутатом чи на виборну посаду (або виконанням певного обсягу робіт).

Виходячи з наведеного, дія норми ст. 39-1 КЗпП України на випадок ОСОБА_3 не поширюється.

Судом також не береться до уваги твердження позивача про незаконність його призначення на посаду державного інспектора відділу митного оформлення № 3 митного поста "Мостиська" Львівської митниці ДФС на умовах строкового трудового договору, тимчасово, на час відсутності основного працівника ОСОБА_5, на підставі особисто поданої заяви від 20.03.2015 року, оскільки вимог, пов'язаних з таким призначенням у 2015 році, позивач не ставить, відтак, дослідження таких обставин не входить до предмету доказування в даній справі.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 3 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Матеріали справи свідчать, що відповідні положення ст. 19 Конституції України та ст. 2 КАС України відповідачем при винесені оскарженого наказу було дотримано в повному обсязі.

За наслідками розгляду справи суд дійшов висновку, що відповідач при звільненні позивача із займаної посади дотримався процедури звільнення, провів її у відповідності до вимог чинного законодавства України, відтак, жодних підстав для визнання протиправним та скасування наказу та, відповідно, поновлення позивача на посаді немає.

Стаття 9 КАС України, передбачає, що суди при вирішенні справи керуються принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України.

Згідно ч. 1 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, оскільки відповідачем доведено і підтверджено матеріалами справи, що жодних порушень при винесенні оскаржуваного наказу в.о. начальника Львівської митниці В. Шокала № 543-о від 15.06.2016 року "Про звільнення ОСОБА_3 на підставі ч. 2 ст. 85 Закону України "Про державну службу" допущено не було, суд дійшов висновку відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог в повному обсязі у зв'язку з їх безпідставністю.

Відповідно до правил ст. 94 КАС України та Закону України "Про судовий збір", судовий збір у даній справі не сплачується.

Керуючись ст. ст. 2, 7-14, 18, 19, 69-71, 94, 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

у задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Постанова може бути оскаржена в порядку та строки, передбачені ст.ст. 186, 254 КАС України.

Постанова може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через Львівський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. Апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Повний текст постанови виготовлений 22.11.2016 року.

Суддя Потабенко В.А.