Справа № 809/867/16
Суддя: Гундяк В.Д.
Дата ухвалення: 2016-11-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
"17" листопада 2016 р. № 809/867/16
10 год. 50 хв. м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд в складі колегії:
головуючого - Гундяка В.Д.,
суддів: Могили А.Б., Микитин Н.М.,
при секретарі Бунич Т.В.,
за участю: позивача ОСОБА_1,
представника позивача ОСОБА_2,
представника відповідача ОСОБА_3,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної фіскальної служби України про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та зобов'язання до вчинення дій,-
21.07.2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Державної фіскальної служби України про поновлення на посаді начальника відділу внутрішньої безпеки Головного управління ДФС в Івано-Франківській області, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та зобов'язання до вчинення дій.
Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач підлягає поновленню на раніше займаній посаді, як такий, що звільнений з публічної служби наказом, який визнано протиправним та скасовано.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 25.07.2016 року даний адміністративний позов було залишено без розгляду у звязку з пропуском строку звернення до суду. Однак вищевказана ухвала скасована рішенням Львівського апеляційного адміністративного суду від 06.10.2016 року.
Позивач та його представник заявлені вимоги підтримали з мотивів, викладених в адміністративному позові. Суду пояснили, що на підставі наказу ДПА України від 06.02.2012 року за №6-о ОСОБА_1 було звільнено з посади начальника відділу внутрішньої безпеки при ДПА в Івано-Франківській області управління внутрішньої безпеки ДПА України. Вказали, що рішенням Київського апеляційного адміністративного суду від 05.07.2016, яке набрало законної сили, вищезазначений наказ визнано протиправним та скасовано. З огляду на зазначене вважають, що відповідно до положень трудового законодавства України позивача слід поновити на роботі зі стягненням коштів за час вимушеного прогулу. Крім того звернули увагу суду, що ДФС України, як центральний орган виконавчої влади є правонаступником всіх прав і обовязків податкового органу, в якому проходив публічну службу ОСОБА_1 Водночас вважають, що заява про поновлення на службі розглядається більше одного року не з вини позивача, а тому останній має право на отримання грошового забезпечення за весь час вимушеного прогулу без обмеження виплати грошового забезпечення строком в один рік. Пояснили, що при наявності в трудовій книжці запису про звільнення або переведення на іншу роботу, надалі визнаного недійсним, на прохання працівника видається дублікат трудової книжки без внесення до неї запису, визнаного недійсним. З огляду на зазначене, просили позов задовольнити повністю.
Представник відповідача у судовому засіданні позов не визнав з підстав, наведених у письмовому запереченні. Суду пояснив, що оскільки адміністративний позов поданий до суду із значним пропуском строку звернення, то в його задоволенні слід відмовити.
Розглянувши матеріали адміністративної справи, заслухавши пояснення позивача, представників сторін, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що адміністративний позов слід задовольнити частково з наступних мотивів.
Судом встановлено, що наказом ДПА України від 06.02.2012 року за №6-о ОСОБА_1 було звільнено з посади начальника відділу внутрішньої безпеки при ДПА в Івано-Франківській області управління внутрішньої безпеки ДПА України.
Як вбачається з наявної в матеріалах справи копії рішення Київського апеляційного адміністративного суду №826/1993/13-а від 05.07.2016 по справі за позовом ОСОБА_1 до Державної податкової служби України, третя особа ОСОБА_4 про визнання протиправним та скасування наказу, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та зобовязання вчинити дії, вищезазначений наказ визнано протиправним та скасовано (а.с.35-38).
Вищевказана постанова набрала законної сили 05.07.2016 року.
В судовому засіданні встановлено, що підставою для звільнення позивача був обвинувальний висновок по кримінальній справі №320845 по обвинуваченню ОСОБА_1 за статтею 368 частиною 2 КК України. При цьому вищевказана кримінальна справа на даний час знаходиться на стадії судового розгляду в суді першої інстанції, по суті не вирішена.
Дані обставини відповідно до ч.3 ст.72 КАС України не підлягають доказуванню як такі, що визнаються сторонами, і в суду не виникає сумнівів щодо достовірності цих обставин та добровільності їх визнання.
Статтею 43 Конституції України, передбачено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.
Відносини щодо звільнення з публічної служби врегульовані як загальним законодавством України про працю, так і спеціальним законодавством. При цьому, пріоритетними є норми спеціального законодавства, а норми трудового законодавства підлягають застосуванню лише у випадках, якщо спеціальними нормами не врегульовано спірних відносин, та коли про можливість такого застосування прямо зазначено у спеціальному законі.
Спеціальним законодавством, що визначає сутність службової дисципліни, обов'язки осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ України стосовно її дотримання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, порядок і права начальників щодо їх застосування, а також порядок оскарження дисциплінарних стягнень, порядок проходження служби в органах внутрішніх справ є Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 114 від 29.07.1991 року.
Крім того до спірних правовідносин підлягають також застосуванню норми Кодексу законів про працю України (надалі - КЗпП України), якими передбачено загальні підстави припинення державної служби.
Відповідно до ч.1 ст.235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у звязку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.
Враховуючи викладене, суд дійшов до висновку, що оскільки наказ про звільнення ОСОБА_1 судовим рішенням, яке набрало законної сили, визнано незаконним та скасовано, то згідно ч.1 ст.72 КАС України обставина щодо безпідставного звільнення позивача з публічної служби доказуванню не підлягає, а відтак позов в частині поновлення на службі підлягає до задоволення.
При цьому суд не приймає до уваги твердження представника відповідача щодо пропуску ОСОБА_1 строку звернення до суду, так як дане питання вирішене ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 06.10.2016 року.
Водночас вирішуючи питання правонаступництва органу, в якому проходив службу позивач, судом встановлено наступне.
Так, відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних особі-підприємців вбачається, що згідно постанови Кабінету Міністрів України за №311 від 06.08.2014 року ДПА в Івано-Франківській області ліквідовано, а правонаступником є Державна податкова інспекція в м. Івано-Франківську Головного управління Державної фіскальної служби в Івано-Франківській області, як територіальний підрозділ ДФС України.
З огляду на зазначене позивача слід поновити на посаді начальника відділу внутрішньої безпеки Головного управління ДФС в Івано-Франківській області.
Згідно ст.235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.
Здійснивши системний аналіз вищевказаної норми суд вважає, що чинним законодавством визначено пряму залежність періоду, за який буде виплачено грошове забезпечення за час вимушеного прогулу, від вини особи, яка звернулася із таким позовом, в несвоєчасному вирішенні публічно-правового спору.
При цьому судом встановлено, що з адміністративним позовом про скасування наказу ДПА України від 06.02.2012 року за №6-о «Про звільнення ОСОБА_1Ф.» позивач звернувся до Київського окружного адміністративного суду у лютому 2013 року. Водночас в даному адміністративному позові позовну вимогу про поновлення на роботі заявлено не було.
Згідно ст. 11 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа, яка звернулася за судовим захистом, розпоряджається своїми вимогами на свій розсуд. Таким чином позовна вимога про поновлення на роботі була заявлена несвоєчасно саме з вини позивача, що призвело до безпідставного збільшення термінів розгляду заяви про поновлення на роботі.
З огляду на зазначене суд приходить до висновку, що оскільки позовна заява розглядається більше одного року з вини ОСОБА_1, то позивачу слід виплатити середній заробіток за час вимушеного прогулу не більш як за один рік.
Згідно Постанови КМУ «Про порядок обчислення середньої заробітної плати» за N 100 від 08.02.1995 року даний Порядок обчислення середньої заробітної плати застосовується у випадках вимушеного прогулу.
Відповідно до вказаного Порядку обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв'язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки.
Усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо, за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі.
Згідно вказаного Порядку працівникові, який пропрацював на підприємстві, в установі, організації менше року, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактичний час роботи, тобто з першого числа місяця після оформлення на роботу до першого числа місяця, в якому надається відпустка або виплачується компенсація за невикористану відпустку.
В усіх інших випадках збереження заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою повязана відповідна робота.
Згідно дослідженої в судовому засіданні довідки про доходи ОСОБА_1 загальна суму доходу позивача за серпень-вересень 2010 року становила 15 175,25 грн. (а.с.79,80).
Середньоденне грошове забезпечення позивача за 1 день становило 352,91 грн. (15 175,25 грн. : 43 дн. = 352,91 грн.). Оскільки вимушений прогул ОСОБА_1, за період якого підлягають до стягнення кошти з огляду на положення ст.235 КЗпП України та наявності вини позивача в тривалому розгляді справи, складає 1 рік (251 робочий день), то на його користь слід стягнути 88 580,41 грн. (251 дн. х 352,91 грн. = 88 580,41 грн.) заробітної плати за час вимушеного прогулу з них 7 381,70 грн. заробітної плати за один місяць.
Одночасно суд вважає безпідставною позовну вимогу про визнання недійсним запису у трудовій книжці про звільнення, з видачею дублікату трудової книжки без такого запису.
Так внесення відомостей до трудової книжки провадиться у порядку та відповідно до Порядку ведення трудових книжок працівників затвердженого наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.93р. № 58, зареєстрованого в Мін'юсті України 17.08.93р. за №110.
Відповідно до п. 2.10 у розділі "Відомості про роботу", "Відомості про нагородження", "Відомості про заохочення" трудової книжки (вкладиша) закреслення раніше внесених неточних або неправильних записів не допускається.
У разі необхідності додатково вноситься запис про недійсність запису, який неправильно внесений до трудової книжки.
У такому ж порядку визнається недійсним запис про звільнення і переведення на іншу постійну роботу у разі незаконного звільнення або переведення, установленого органом, який розглядає трудові спори, і поновлення на попередній роботі або зміни формулювання причини звільнення.
Отже, у разі визнання протиправним та скасування наказу про звільнення особи, власником або уповноваженим ним органом вносяться відповідні відомості до трудової книжки, у зв'язку з чим відсутня необхідність зобов'язання суб'єкта владних повноважень в судовому порядку здійснити такі дії.
За таких обставин в даному випадку спосіб відновлення порушеного права позивача прямо передбачений чинним законодавством, а тому не потребує додаткового судового уповноваження. Жодних доказів ухилення відповідача від виконання приписів вищевказаної норми суду не надано, тому на переконання суду вищезазначена вимога до задоволення не підлягає, як передчасно заявлена.
З огляду на зазначене, позовні вимоги слід задовольнити частково.
Відповідно до п.2, 3 ч.1 ст.256 КАС України рішення про присудження виплати заробітної плати у відносинах публічної служби у межах суми стягнення за один місяць та поновлення на посаді у відносинах публічної служби слід звернути до негайного виконання.
На підставі ст. 43 Конституції України, ч.1 ст.235 Кодексу Законів про працю України, керуючись ст. ст. 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-
позов задовольнити частково.
Поновити ОСОБА_1 на посаді начальника відділу внутрішньої безпеки Головного управління ДФС в Івано-Франківській області з 07 лютого 2012 року.
Стягнути з Державної фіскальної служби України на користь ОСОБА_1 середній заробіток в сумі 88 580 (вісімдесят вісім тисяч пятсот вісімдесят) грн. 41 коп. за час вимушеного прогулу за один рік.
Постанову суду в частині поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за один місяць в сумі 7 381 (сім тисяч триста вісімдесят одну) грн. 70 коп. звернути до негайного виконання.
В задоволенні позову в іншій частині відмовити.
Згідно ст.254 Кодексу адміністративного судочинства України постанова набирає законної сили після закінчення встановлених строків подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.
Постанова може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду через Івано-Франківський окружний адміністративний суд шляхом подання сторонами та іншими особами, які беруть участь в справі, апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Головуючий Гундяк В.Д.

Судді: Могила А.Б.

ОСОБА_5

Постанова складена в повному обсязі 22.11.2016 року.