Справа № 296/225/16-а
Суддя: Бучик А.Ю.
Дата ухвалення: 2016-11-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції: Галасюк Р.А.
Суддя-доповідач:Бучик А.Ю.
ПОСТАНОВА
іменем України

"21" листопада 2016 р. Справа № 296/225/16-а

Житомирський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді Бучик А.Ю.
суддів: Майора Г.І.
Шевчук С.М.,

за участю секретаря судового засідання Витрикузи В.П.,

представника відповідача Москаленка А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Міністерства оборони України на постанову Корольовського районного суду м. Житомира від "01" липня 2016 р. у справі за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії щодо призначення,нарахування та виплати одноразової грошової допомоги ,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Корольовського районного суду м. Житомира від 01.07.2016 визнано протиправними дії Міністерства оборони України щодо відмови ОСОБА_1 у нарахуванні та виплаті одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням інвалідності II групи внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби у розмірі 30-місячного грошового забезпечення та зобов`язано Міністерства оборони України вчинити дії щодо призначення, нарахування та виплати полковнику у відставці ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу в зв`язку з встановленням II групи інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби в розмірі 30-місячного грошового забезпечення, з урахуванням раніше виплаченої суми, відповідно до Порядку, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 28.05.2008р. №499 "Про затвердження Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб".
В апеляційній скарзі Міністерства оборони України посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи та просить скасувати рішення суду першої інстанції з ухваленням нового про відмову в позові. Зазначає, що при розгляді справи суд першої інстанції не застосував підпункти 5, 8 Положення № 290, які повинен був застосувати до спірних правовідносин, що призвело до неправильного вирішення справи.
Апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.
Встановлено, що наказом Міністра оборони України №171 від 22.03.2005 полковник ОСОБА_1 звільнений з військової служби у запас за станом здоров`я, з правом носіння військової форми одягу, а з 30.03.2005 виключений зі списків особового складу частини, що підтверджується витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 68 від 30.03.2005.
НАСК «Оранта» проводила виплату 26.07.2004 та 16.12.2005 ОСОБА_1 страхової суми у розмірі 400 грн. та 875 грн. за державним обов`язковим страхуванням військовослужбовців, що підтверджується довідкою ВАТ НАСК «Оранта» № 0690-07-05/944 від 20.08.2015.
04.10.2013 позивачу було встановлено безстроково ІІ групу інвалідності внаслідок поранення, захворювання пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби під час участі в бойових діях у складі Миротворчих сил, що підтверджується довідкою до акта огляду МСЕК серії 10 ААБ № 667230 від 04.10.2013.
Позивачу видано посвідчення серії НОМЕР_2 від 07.10.2013, згідно з яким він є інвалідом ІІ групи; посвідчення є безстроковим.
29.07.2015 року позивач звернувся до директора Департаменту фінансів Міністерства Оброни України із заявою про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням інвалідності, на яку 17 серпня 2015 року листом №248/3/6/18/5 отримав відмову у зв`язку з тим, що до ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» було внесено зміни, дія яких поширюється тільки на військовослужбовців, які звільнені після 01.01.2007.
27.10.2015 позивач звернувся до військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 із заявою про виплату одноразової грошової допомоги.
Департамент фінансів Міністерства Оброни України листом №248/3/6/3744 від 07.12.2015 повідомив Житомирський ОВК, що виплата ОСОБА_1 , одноразової грошової допомоги не може бути проведена, оскільки редакція ст.16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" набрала чинності з 01.01.2007, а тому на позивача не поширюється.
Оцінюючи спірні правовідносини, колегія суддів зазначає наступне.
Стаття 46 Конституції України визначає, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Частиною 5 статті 17 Конституції України передбачено, що держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.
Відповідно до ст.41 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".
20 грудня 1991 р. Верховною Радою України прийнято Закон України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" № 2011-XII (далі - Закон № 2011-ХІІ), який відповідно до Конституції України визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.
Соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом (ст.1 Закону № 2011-ХІІ).
У відповідності до ст.1-2 Закону № 2011-ХІІ військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами. У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.
Згідно з п.2 ч.1 ст.3 Закону № 2011-XII, дія цього Закону поширюється на військовослужбовців, які стали інвалідами внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, чи внаслідок захворювання після звільнення їх з військової служби, пов`язаного з проходженням військової служби, та членів їх сімей, а також членів сімей військовослужбовців, які загинули, померли чи пропали безвісти.
Статтею 16 вказаного Закону в первинній редакції передбачено, що військовослужбовці, а також військовозобов`язані, призвані на збори, підлягають державному обов`язковому особистому страхуванню на випадок загибелі або смерті в розмірі 100-кратного мінімального прожиткового рівня населення України на час загибелі або смерті, а також в разі поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання, одержаних у період проходження служби (зборів), у розмірі, залежному від ступеня втрати працездатності, що визначається у відсотковому відношенні від загальної суми страхування на випадок загибелі або смерті. Умови страхування і порядок виплат страхових сум військовослужбовцям і військовозобов`язаним, призваним на збори, та членам їх сімей встановлюються Кабінетом Міністрів України.
Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України з питань соціального захисту військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, і деяких інших осіб" від 03 листопада 2006 №328-V, який набрав чинності 01 січня 2007, статтю 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" викладено в новій редакції, зокрема, частиною другою цієї статті передбачено, що у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного військовослужбовцю під час виконання ним обов`язків військової служби, а також інвалідності, що настала в період проходження військової служби або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження військової служби, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі до п`ятирічного грошового забезпечення за останньою посадою в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України.
З аналізу наведених норм даного Закону вбачається, що застосування статті 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" пов`язується не з фактом звільнення позивача зі служби, а з часом встановлення йому інвалідності внаслідок захворювання, що мало місце в період проходження військової служби, незалежно від строку, що минув після звільнення з військової служби.
Аналогічний правовий висновок у спорі цієї ж категорії вже був висловлений Верховним Судом України у постановах від 18 листопада 2014 р. справа №21-446а14 та від 21 квітня 2015 р. справа №21-135а15.
Пунктом 2 Рішення Конституційного Суду України від 09 лютого 1999 р. у справі №1-рп/99 визначено, що перехід від однієї форми регулювання суспільних відносин до іншої може здійснюватися, зокрема, негайно (безпосередня дія), шляхом перехідного періоду (ультраактивна форма) і шляхом зворотної дії (ретроактивна форма). За загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.
З метою реалізації положень статті 16 Закону №2011-ХІІ розроблено порядок та умови призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 р. № 499 (далі - Постанова № 499).
Згідно з пунктом 2 Постанови № 499 одноразова грошова допомога виплачується військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової служби) у разі настання інвалідності в період проходження військової служби та особам, звільненим з військової служби, у разі настання інвалідності не пізніше ніж через три місяці після звільнення з такої служби чи після закінчення зазначеного строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період її проходження.
Приписами п. 7 Постанови № 499 встановлено, що керівник уповноваженого органу подає в 15-денний строк з дня реєстрації документів головному розпорядникові бюджетних коштів висновок щодо можливості виплати одноразової грошової допомоги, до якого додаються документи, зазначені в пунктах 3 і 4 цього Порядку. Головний розпорядник коштів приймає у місячний строк після надходження зазначених документів на їх підставі рішення про призначення одноразової грошової допомоги і надсилає його разом з документами уповноваженому органові для видання наказу про виплату такої допомоги особам, які звернулися за нею, або в разі відмови для письмового повідомлення заявника із зазначенням мотивів відмови.
Оскільки інвалідність позивача настала 04.10.2013, то виплата одноразової грошової допомоги повинна здійснюватись на підставі нормативно - правових актів, які були чинні на момент встановлення позивачу інвалідності.
Відповідно до підпункту 2 пункту 2 Порядку № 499 одноразова грошова допомога виплачується військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової служби) у разі настання інвалідності внаслідок виконання обов`язків військової служби - у розмірі 30-місячного грошового забезпечення - інвалідам II групи.
Водночас, абзацом 5 підпункту 4 пункту 2 Порядку №499 (із змінами від 25 липня 2011 р.) визначено, що грошове забезпечення для військовослужбовців, які перебувають на кадровій військовій службі або проходять військову службу за контрактом, - за останньою посадою, яку вони займали на день втрати працездатності, а для звільнених з військової служби - на день звільнення виходячи з посадового окладу, окладу за військовим званням, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія), одноразових додаткових видів грошового забезпечення
Слід зазначити, що доводи відповідача про те, що нова редакція (з 1 січня 2007 р.) Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" не поширюється на позивача є безпідставними, оскільки отримання одноразової грошової допомоги на підставі статті 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" діюче законодавство пов`язує не з фактом звільнення позивача зі служби, а з часом встановлення йому тієї чи іншої групи інвалідності, що впливає на розмір такої допомоги.
Таким чином, позивач набув право на отримання одноразової допомоги саме з 04.10.2013, тобто з моменту встановлення йому групи інвалідності.
Однак, задовольняючи позов, суд першої інстанції не врахував наступне.
Так, порядок виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або каліцтва військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, відповідно до ст. 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" врегульований наказом Міноборони № 530 від 14.08.2014 "Про затвердження Положення про організацію в Міністерстві оборони України роботи з обчислення вислуги років для призначення пенсій військовослужбовцям і соціального забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та членів їх сімей" (далі - Наказ №530).
Відповідно до п. 4.6 Наказу № 530 документи на одержання одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) оформлюються та подаються в Департамент фінансів Міністерства оборони України обласними військовими комісаріатами.
Висновок стосовно можливості виплати одноразової грошової допомоги, згідно з п. 4.8 Наказу № 530 подається відповідними органами в 15-денний строк з дня реєстрації документів до Департаменту фінансів Міністерства оборони України. Якщо документів, необхідних для прийняття рішення про виплату одноразової грошової допомоги, немає, уповноважений орган письмово повідомляє заявника та в разі необхідності надає допомогу в їх оформленні.
Департамент фінансів Міністерства оборони України доводить рішення головного розпорядника коштів про виплату одноразової грошової допомоги до розпорядників коштів другого ступеня, обласних військових комісаріатів, військових частин та здійснює переказ коштів на реєстраційні рахунки (в установах Державного казначейства України) розпорядників коштів другого ступеня, обласних військових комісаріатів, військових частин, які фінансуються через Департамент фінансів Міністерства оборони України (п. 4.10 Наказу № 530).
Системний аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що прийняття рішення про виплату чи про відмову у виплаті одноразової допомоги є виключною компетенцією Міністерства оборони України, а на Департамент фінансів Міністерства оборони України покладено обов`язок по проведенню відповідних процедурних дій по оформленню відповідних документів для вирішення питання про виплату такої допомоги та реалізації рішення головного розпорядника коштів (Міністерства оборони) розпорядниками нижчої ланки.
Водночас встановлено, що позивачем подано повний перелік документів, перелічених у Наказі № 530, які військкоматом надіслано до Міністерства оборони України, для вирішення питання щодо можливості виплати різниці одноразової грошової допомоги.
Відтак, відповідачу у встановленому порядку було надіслано обумовлену вище заяву та документи позивача. Однак, відповідач у встановленому порядку зазначені документи не розглянув та не прийняв відповідного рішення щодо можливості призначення виплати одноразової грошової допомоги позивачу.
Натомість, відповідач допустив дії щодо відмови позивачу у виплаті різниці одноразової грошової допомоги, про що зазначено у листі від 03.11.2015 № С37121 Департаменту фінансів, яке входить до складу Міністерства оборони.
Таким чином, відповідачем порушено право позивача на належний розгляд поданої ним заяви та документів та прийняття у встановленому порядку відповідного рішення з приводу призначення та виплати різниці одноразової грошової допомоги.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що розгляд заяви ОСОБА_1 відбувся без дотримання процедури, визначеної Порядком № 499 та Наказом № 530, оскільки будь-яке рішення з даного питання Міністерством оборони не приймалося, тоді як лист Департаменту фінансів Міністерства оборони України від 03.11.2015 року № С37121 за підписом начальника управління організаційного, соціального забезпечення та тарифікації не можна розцінювати як рішення Міністерства оборони України про результати розгляду звернення позивача.
Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що порушені права позивача підлягають судовому захисту виключно шляхом визнання протиправною бездіяльність Міністерства оборони України щодо не розгляду заяви ОСОБА_1 про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку зі встановленням йому інвалідності ІІ групи та зобов`язання Міністерство оборони України розглянути заяву позивача у відповідності до вимог Порядку № 499.
Крім того, зобов`язуючи Міністерство оборони України вчинити дії щодо призначення, нарахування та виплати одноразової допомоги суд першої інстанції не врахував, що суд не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції відповідача.
Крім того, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.
Частинами 1 та 3 статті 18 КАС України визначено перелік справ, які предметно підсудні місцевим загальним судам як адміністративним судам.
Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 18 КАС України місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні усі адміністративні справи щодо спорів фізичних осіб з суб`єктами владних повноважень з приводу обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.
Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 18 КАС України окружним адміністративним судам підсудні адміністративні справи однією зі сторін в яких є орган державної влади, інший державний орган, орган влади Автономної Республіки Крим, обласна рада, Київська, Севастопольська міська рада, їх посадова чи службова особа, крім випадків, передбачених цим Кодексом, та крім справ щодо їх рішень, дій чи бездіяльності у справах про адміністративні проступки та справ, які підсудні місцевим загальним судам як адміністративним судам.
Пунктом 2 частини 2 статті 17 КАС України визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема спори з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.
Згідно з пунктом 15 частини 1 статті 3 КАС України публічна служба - діяльність на державних політичних посадах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, дипломатична служба, інша державна служба, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.
Як зазначено вище, позивач проходив військову службу. Після звільнення позивачу встановлено ІІ групу інвалідності, причиною інвалідності є захворювання, пов`язане з виконанням обов`язків військової служби.
Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, щодо підсудності спору окружному адміністративному суду, оскільки спірні правовідносини безпосередньо пов`язані з виплатою одного з видів грошового забезпечення, що походить із проходження позивачем публічної служби.
Визначена правова позиція також відображена у рішенні Верховного суду України від 15 липня 2014 року у справі №21-270 а14.
Крім того, колегією суддів встановлено, що суд першої інстанції в порушення вимог ст. 24 КАС України розглянув справу за участі центрального органу виконавчої влади одноособово, замість колегії з трьох суддів.
Відтак, судове рішення відповідно до ст. 202 КАС України підлягає скасуванню як таке, що розглянуто неповноважним судом.
З урахуванням всіх обставин по справі колегія суддів дійшла висновку про скасування постанови суду першої інстанції та прийняття нової постанови про часткове задоволення позовних вимог.
Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 202, 205, 207, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Міністерства оборони України задовольнити частково.
Постанову Корольовського районного суду м. Житомира від "01" липня 2016 р. скасувати, прийняти нову постанову.
Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити частково.
Визнати протиправною бездіяльність Міністерства оборони України щодо не розгляду заяви ОСОБА_1 про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку зі встановленням йому інвалідності ІІ групи з 04 жовтня 2013 року внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби під час участі в бойових діях у складі миротворчих сил ООН.
Зобов`язати Міністерство оборони України розглянути заяву ОСОБА_1 про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку зі встановленням йому ІІ групи інвалідності з 04 жовтня 2013 року внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби під час участі в бойових діях у складі миротворчих сил ООН з урахуванням виплачених сум, відповідно до Порядку затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 28.05.2008 №499 "Про затвердження Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб".
В решті позовних вимог відмовити.
Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання її в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя А.Ю.Бучик

судді: Г.І. Майор

С.М. Шевчук

Повний текст cудового рішення виготовлено "21" листопада 2016 р.

Роздруковано та надіслано:р.л.п.
1- в справу:
2 - позивачу: ОСОБА_1

АДРЕСА_1 - відповідачу: Міністерство оборони України проспект Повітрофлотський,6,м.Київ,03168
4 - представнику відповідача: Москаленко А.О. - вул. Замостянська, 23, м. Вінниця, 21001 - ,