Справа № 2а-9606/10/1370
Суддя: Гулик Андрій Григорович
Дата ухвалення: 2016-11-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 листопада 2016 року справа № 2а-9606/10/1370

17 год. 48 хв. зал судових засідань № 6

Львівський окружний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Гулика А.Г.,

секретар судового засідання Жовковська Ю.В.,

за участю:

позивача ОСОБА_1,

представника відповідачів Мисак О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Львівській області, Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області, Миколаївського районного відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області про визнання протиправним і скасування наказів, поновлення на посаді, стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу, зобов'язання до вчинення дій, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся з позовною заявою до Головного управління Національної поліції у Львівській області (далі - ГУ НП у Львівській області), Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області (далі - ГУ МВС України у Львівській області), Миколаївського районного відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області (далі - Миколаївський РВ ГУ МВС України у Львівській області), в якому з урахуванням уточнень до позовної заяви від 11.01.2016, 18.02.2016, 26.10.2016, просить суд:

- визнати протиправними та скасувати накази ГУ МВС України у Львівській області №726 від 12.07.2010 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності працівників Новороздільського МВ ГУ МВС України у Львівській області», №306 о/с від 24.09.2010 «По особовому складу» про звільнення позивача;

- поновити позивача на посаді заступника начальника відділу - начальника МГБ Новороздільського МВ ГУ МВС України у Львівській області;

- стягнути з ГУ НП у Львівській області на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу з 24.09.2010 по 01.06.2011 з проведенням індексації;

- у разі неможливості поновлення позивача на займаній ним посаді, зобов'язати ліквідаційну комісію виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу та визнати його таким, що звільнений за п.1 ст.40 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України).

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач протиправно звільнив позивача з займаної посади, оскільки ОСОБА_1 не допускав порушення службової дисципліни. Позивач зазначає про безпідставність висновків відповідача щодо вживання ним алкоголю 09.07.2010 під час виконання посадових обов'язків. ОСОБА_1 стверджує, що в цей день перебував на лікарняному, а тому, не мав табельної зброї та не входив до складу слідчо- оперативної групи. Крім того, позивач заперечує факт вживання ним алкогольних напоїв. Також позивач зазначає, що його протиправно звільнено з посади під час перебування його в стані тимчасової непрацездатності. З огляду на наведене, позивач вважає оскаржені накази прийнятими з порушенням норм чинного законодавства та такими, що підлягають скасуванню. Позивач зазначає, що він має право на оплату вимушеного прогулу, який виник, у зв'язку з протиправним звільненням його з посади.

Відповідач ГУ МВС України у Львівській області подав до суду заперечення на позовну заяву, в якому просить суд відмовити у задоволенні позову. Заперечення обґрунтовані тим, що позивач допустив порушення службової дисципліни, яке полягає в перебуванні в стані алкогольного сп'яніння під час виконання службових обов'язків. Факт вчинення позивачем дисциплінарного проступку, на думку відповідача, підтверджується матеріалами службового розслідування, зокрема, висновком щодо результатів медичного огляду для встановлення стану алкогольного сп'яніння від 09.07.2010 та поясненнями, відібраними від працівників Новороздільського МВ ГУ МВС України у Львівській області. Відповідач також зазначає, що звільнення позивача відбулось з додержанням строків, встановлених Дисциплінарним статутом, а саме через 20 днів після видачі наказу про накладення дисциплінарного стягнення, не враховуючи час перебування ОСОБА_1 в стані тимчасової непрацездатності.

Відповідачі ГУ НП у Львівській області та Миколаївський РВ ГУ МВС України у Львівській області заяви про визнання позову чи заперечення на позовну заяву до суду не подали.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав, наведених у позовній заяві. Просив суд позовні вимоги задовольнити повністю.

Представник відповідачів в судовому засіданні проти задоволення позову заперечила з підстав, наведених у письмових запереченнях. Просила суд у задоволенні позову відмовити повністю.

Відповідач Миколаївський РВ ГУ МВС України у Львівській області явку представника в судове засідання не забезпечив, хоча повідомлявся про час, дату і місце розгляду справи, клопотання про розгляд справи без участі представника не надходило.

Заслухавши пояснення позивача та представника відповідачів, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, із врахуванням вказівок Вищого адміністративного суду України суд дійшов до висновку, що адміністративний позов необхідно задовольнити частково, виходячи з такого.

Позивач - ОСОБА_1 з лютого 2010року проходив службу на посаді заступника начальника відділу - начальника міліції громадської безпеки Новороздільського МВ ГУ МВС України у Львівській області.

10 липня 2010року затверджено висновок службового розслідування щодо грубих порушень дисципліни, допущених співробітниками Новороздільського МВ ГУ МВС України у Львівській області, яким встановлено грубе порушення позивачем службової дисципліни, що полягало у вживанні алкогольних напоїв та перебуванні на службі в стані алкогольного сп'яніння.

Наказом начальника ГУ МВС України у Львівській області від 12 липня 2010року №726 на позивача накладено дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення з органів внутрішніх справ.

24 вересня 2010року проведено засідання атестаційної комісії, на якому на підставі наказу ГУ МВС України від 12 липня 2010року №726 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності працівників Новороздільського міського відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області» прийнято рішення про невідповідність позивача займаній посаді та звільнення його з органів внутрішніх справ за порушення дисципліни.

27 вересня 2010року начальник Новороздільського МВ ГУ МВС України у Львівській області звернувся з поданням до начальника ГУ МВС України у Львівській області про звільнення позивача з органів внутрішніх справ за грубе порушення службової дисципліни.

Наказом начальника ГУ МВС України у Львівській області від 24 вересня 2010року №306 о/с позивача звільнено з органів внутрішніх справ у запас Збройних Сил України на підставі підпункту «є» пункту 64 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ (за порушення дисципліни), з 28 вересня 2010 року.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 01 червня 2011року, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 31 жовтня 2011року, позов задоволено: визнано протиправним і скасовано наказ ГУ МВС України у Львівській області від 12 липня 2010року №726 в частині притягнення до дисциплінарної відповідальності; визнано протиправним та скасовано наказ ГУ МВС України у Львівській області від 24 вересня 2010року №306 о/с в частині звільнення з 28 вересня 2010 року; поновлено на посаді заступника начальника відділу - начальника міліції громадської безпеки Новороздільського МВ ГУ МВС України у Львівській області.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 27.03.2015 у справі №К/9991/83284/11 касаційну скаргу ГУ МВС України у Львівській області задоволено частково, постанову Львівського окружного адміністративного суду від 01 червня 2011року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 31 жовтня 2011 року скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції. Вищий адміністративний суд України у вказаній ухвалі звернув увагу на те, що суди першої та апеляційної інстанцій не звернули увагу на дотримання відповідачем вимог статей 16, 18 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України щодо строку виконання дисциплінарного стягнення. Суди не перевірили чи перебував позивач у відпустці, відрядженні або тимчасовій непрацездатності, не дослідили надані ним листки звільнення від службових обов'язків з тимчасової непрацездатності, що могло вплинути на строки виконання дисциплінарного стягнення. Також, задовольняючи позовні вимоги суди попередніх інстанцій не перевірили обставини, які встановлені в ході проведення службового розслідування, підстави притягнення до дисциплінарної відповідальності, пояснення співробітників міського відділу управління Міністерства внутрішніх справ України.

Суд, вирішуючи спір по суті, виходить з наступного.

Відповідно до п.2 ч.2 ст. 17 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) юрисдикція адміністративних судів поширюється на спори з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

Пунктом 15 ч. 1 ст. 3 КАС України визначено, що публічна служба - це діяльність на державних політичних посадах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, дипломатична служба, інша державна служба, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Статтею 43 Конституції України громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Сутність службової дисципліни, обов'язки осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ України щодо її дотримання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, порядок і права начальників щодо їх застосування, а також порядок оскарження дисциплінарних стягнень визначає Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України, затверджений Законом України №3460-IV від 22.02.2006 (далі - Дисциплінарний статут).

Відповідно до ст.1 Дисциплінарного статуту службова дисципліна - дотримання особами рядового і начальницького складу Конституції і законів України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів та інших нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, підпорядкованих йому органів і підрозділів та Присяги працівника органів внутрішніх справ України.

Статтею 2 Дисциплінарного статуту передбачено, що дисциплінарний проступок - невиконання чи неналежне виконання особою рядового або начальницького складу службової дисципліни.

Згідно зі ст.5 Дисциплінарного статуту за вчинення дисциплінарних проступків особи рядового і начальницького складу несуть дисциплінарну відповідальність згідно з вказаним Статутом.

Порядок накладення дисциплінарних стягнень визначено ст.17 Дисциплінарного статуту, відповідно до норм якої з метою з'ясування всіх обставин дисциплінарного проступку, учиненого особою рядового або начальницького складу, начальник призначає службове розслідування. Службове розслідування має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення начальником. У разі необхідності цей термін може бути продовжено начальником, який призначив службове розслідування, або старшим прямим начальником, але не більш як на один місяць.

Відповідно до висновку службового розслідування щодо грубих порушень дисципліни, допущених співробітниками Новороздільського МВ ГУ МВС України у Львівській області, затвердженого 10.07.2010, працівниками ІОС УКЗ при проведенні службової перевірки добового наряду слідчо-оперативної групи виявлено, що ОСОБА_1 відповідальний по МВ перебуває на службі без табельної вогнепальної зброї у стані алкогольного сп'яніння.

З пояснень позивача вбачається, що 09.07.2010 він заступив відповідальним по МВ, пройшов інструктаж та отримав табельну вогнепальну зброю, про що є відмітка в «Журналі реєстрації інструктажів про заходи безпеки при поводженні з табельною вогнепальною зброєю» та в «Журналі видачі табельної вогнепальної зброї». У зв'язку з необхідністю поїхати на службову нараду до м.Львова, з відома керівництва, позивач здав вогнепальну зброю. Після завершення наради в позивача різко погіршилось самопочуття, а тому він близько 16.00 год. звернувся до Стрийської міської поліклініки, де йому призначили амбулаторне лікування.

Позивач зазначає, що близько 22.30-22.40 год. того ж дня йому зателефонував черговий по Новороздільському МВ та повідомив про затримання підлеглого позивача ОСОБА_3, який керував транспортним засобом в стані алкогольного сп'яніння. Для з'ясування вказаного факту позивач прибув до Новороздільського МВ ГУ МВС України у Львівській області, де його затримали працівники ІОС УКЗ ГУ МВС України у Львівській області та безпідставно звинуватили у вживанні алкогольних напоїв.

Відповідно до листка звільнення від службових обов'язків з тимчасовою непрацездатністю №114, виданого 09.07.2010 лікарем-інфекціоністом ОСОБА_4, позивач з 09.07.2010 перебував на амбулаторному лікуванні.

Суд критично оцінює пояснення позивача щодо не вживання ним алкогольних напоїв 09.07.2010 з врахуванням висновку щодо результатів медичного огляду від 09.07.2010 №3906, відповідно до якого ОСОБА_1 перебуває в стані алкогольного сп'яніння (Т.1 а.с.112).

Крім того, відповідно до рапорту інспектора ІОС УКЗ ГУ МВС України у Львівській області Коростіля В.М. від 10.07.2010 (Т.1 а.с.111) від ОСОБА_1 було чути різкий запах алкоголю, візуально помітне почервоніння слизових очей та шкіри обличчя.

Суд також враховує пояснення від 10.07.2010 ОСОБА_3, який станом на 09.07.2010 займав посаду ДІМ СДІМ Новороздільського МВ ГУ МВС України у Львівській області (Т.1 а.с.107). Відповідно до вказаних пояснень ОСОБА_3 09.07.2010 запросив весь особовий склад Новороздільського МВ ГУ МВС України у Львівській області на святкування свого дня народження. На святкування прибув, зокрема, ОСОБА_1, присутні особи вживали алкогольні напої.

У своїх поясненнях помічник начальника відділу - оперативний черговий Новороздільського МВ ГУ МВС України у Львівській області ОСОБА_5 та помічник начальника з КЗ Новороздільського МВ ГУ МВС України у Львівській області ОСОБА_6 пояснили, що позивач, перебуваючи в складі слідчо - оперативної групи, перебував в стані алкогольного сп'яніння (а.с. 109 Т.1).

Обставини щодо здачі позивачем табельної зброї та перебування його на лікуванні не спростовують встановлених судом обставин та не суперечать доказам, зібраних у справі.

З огляду на встановлені обставини суд вважає, що 09 липня 2010року позивач у позаслужбовий час перебував у приміщенні Новороздільського МВ ГУ МВС України у Львівській області в стані алкогольного сп'яніння.

Статтею 7 Дисциплінарного статуту встановлено, що службова дисципліна базується на високій свідомості та зобов'язує кожну особу рядового і начальницького складу, зокрема, з гідністю і честю поводитися в позаслужбовий час, бути прикладом у дотриманні громадського порядку, припиняти протиправні дії осіб, які їх учиняють.

З огляду на вказане, суд погоджується з висновком відповідача ГУ МВС України у Львівській області про порушення позивачем 09.07.2010 службової дисципліни, яке полягало в перебуванні ним у приміщенні Новороздільського МВ ГУ МВС України у Львівській області в стані алкогольного сп'яніння.

Щодо порядку притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності та звільнення його з органів внутрішніх справ суд зазначає таке.

Відповідно до ст. 16 Дисциплінарного статуту, яка регулює питання строків накладення дисциплінарних стягнень, у разі проведення за фактом учинення проступку службового розслідування, провадження в кримінальній справі або справі про адміністративне правопорушення на осіб рядового і начальницького складу дисциплінарне стягнення може бути накладено не пізніше одного місяця з дня закінчення службового розслідування, провадження в кримінальній справі чи справі про адміністративне правопорушення, не враховуючи періоду тимчасової непрацездатності або перебування у відпустці.

Згідно зі ст.18 Дисциплінарного статуту дисциплінарне стягнення виконується негайно, але не пізніше місяця з дня його накладення, не враховуючи періоду перебування особи рядового або начальницького складу у відпустці, відрядженні або її тимчасової непрацездатності. Після закінчення вказаного строку дисциплінарне стягнення не виконується. Такі дисциплінарні стягнення, як звільнення з посади та звільнення з органів внутрішніх справ, накладені на осіб рядового і начальницького складу, які тимчасово непрацездатні або перебувають у відпустці, відрядженні, виконуються після їх прибуття до місця проходження служби.

З матеріалів справи вбачається, що дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення з органів внутрішніх справ накладено на позивача наказом начальника ГУ МВС України у Львівській області від 12 липня 2010року №726, а звільнено позивача у запас Збройних Сил відповідно до наказу наказом начальника ГУ МВС України у Львівській області від 24 вересня 2010року №306 о/с на підставі підпункту «є» пункту 64 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ (за порушення дисципліни), з 28 вересня 2010року.

Відповідно до листка звільнення від службових обов'язків з тимчасовою непрацездатністю №114, виданого Стрийською міською поліклінікою 09.07.2010, позивач звільнений від службових обов'язків з 09.07.2010 та продовжує хворіти (Т.1 а.с.79).

На продовження вказаного листка №114 від 09.07.2010 позивачу 23.08.2010 виданий листок звільнення від службових обов'язків з тимчасовою непрацездатністю №20 (Т.1 а.с.124), згідно з яким він звільнений від службових обов'язків з 27.07.2010 та має приступити до роботи 24.08.2010.

Відповідно до листка звільнення від службових обов'язків з тимчасовою непрацездатністю №141, виданого Стрийською міською поліклінікою 23.08.2010, позивач звільнений від службових обов'язків з 23.08.2010р та продовжує хворіти (Т.1 а.с.124 зворотній бік).

Згідно з відповіддю Стрийської центральної міської лікарні №480 від 24.05.2016 ОСОБА_1 знаходився на амбулаторному лікуванні з 09.07.2010 по 26.07.2010. У зв'язку з продовженням захворювання скерований для подальшого лікування в терапевтичне відділення, де знаходився на стаціонарному лікуванні з 26.07.2010 по 23.08.2010, а з 23.08.2010 по 30.09.2010 продовжив амбулаторне лікування, що підтверджується довідкою №141 (Т.2 а.с.163).

З відповіді головного лікаря Стрийської центральної міської лікарні №344 від 13.06.2016 (Т.2 а.с.196) вбачається, що довідка №141 видавалась поліклінічним відділенням Стрийської центральної міської лікарні пацієнту ОСОБА_1 на час амбулаторного лікування з 23.08.2010 по 30.09.2010. Згідно з п.2.5 наказу ГУ МВС України у Львівській області та ГУ МОЗ ЛОДА від 21.01.2009 медичні установи зобов'язані повідомляти про госпіталізацію за захворювання працівників органів внутрішніх справ тільки лікарню з поліклінікою ВМЗ ГУ МВС України у Львівській області в телефонному режимі. Реєстрація вказаних повідомлень не вимагалась, тому підтвердити чи заперечити факт повідомлення лікарні МВС про перебування на лікування в Стрийській ЦМЛ ОСОБА_1 немає можливості.

З огляду на встановлені обставини та, враховуючи тривале перебування позивача в стані тимчасової непрацездатності, суд вважає, що відповідачем при прийнятті оскарженого наказу начальника ГУ МВС України у Львівській області від 24 вересня 2010року №306 о/с дотримано строки виконання дисциплінарного стягнення.

Оцінюючи доводи позивача щодо звільнення його з посади в період перебування в стані тимчасової непрацездатності, суд бере до уваги таке.

Наказом начальника ГУ МВС України у Львівській області від 24 вересня 2010року №306 о/с позивача звільнено з органів внутрішніх справ у запас Збройних Сил на підставі підпункту «є» пункту 64 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ (за порушення дисципліни), з 28 вересня 2010 року.

Відповідно до листка звільнення від службових обов'язків з тимчасовою непрацездатністю №141, виданого Стрийською міською поліклінікою 23.08.2010, позивач звільнений від службових обов'язків з 23.08.2010 та продовжує хворіти (Т.1 а.с.124).

Згідно з п.3.13 Інструкції про порядок заповнення листка непрацездатності, затвердженої наказом Міністерства охорони здоров'я України, Міністерства праці та соціальної політики України, Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України 03.11.2004 N 532/274/136-ос/1406, у графі "Стати до роботи" вказують словами число і місяць, коли приступити до роботи; посаду, прізвище лікаря, що засвідчується його підписом та печаткою закладу охорони здоров'я "Для листків непрацездатності". У разі продовження тимчасової непрацездатності підкреслюється "Продовжує хворіти" та зазначається номер нового листка непрацездатності.

З аналізу листка звільнення від службових обов'язків з тимчасовою непрацездатністю №141, виданого Стрийською міською поліклінікою 23.08.2010 вбачається, що позивач «продовжує хворіти». Крім того, згідно з відповіддю головного лікаря Стрийської центральної міської лікарні №344 від 13.06.2016 (Т.2 а.с.196) вказаний листок непрацездатності посвідчує факт перебування позивача на амбулаторному лікуванні до 30.09.2010.

Суд відхиляє посилання представника відповідачів на рапорт помічника начальника відділу з КЗ Новороздільського МВ ГУ МВС у Львівській області ОСОБА_6 від 28.09.2010 (а.с. 88 Т.1), згідно з яким ним в телефонному режимі проведено розмову із завідуючою поліклінічним відділенням Стрийської центральної міської лікарні ОСОБА_7, яка повідомила, що 24.09.2010 лікарняне позивача закрите і такий на лікуванні не перебуває, оскільки по-перше, такий рапорт не відповідає критеріям допустимості та достовірності доказів в адміністративному процесі, а, по-друге, спростовується належними та допустимими доказами у справі.

Таким чином, на момент прийняття наказу №306 о/с від 24.09.2010 «По особовому складу» ГУ МВС України у Львівській області не мало належних і достатніх підстав вважати, що позивач не перебуває в стані тимчасової непрацездатності.

З врахуванням наведеного, суд встановив, що позивача звільнено з посади 28.09.2010 в період перебування його в стані тимчасової непрацездатності.

З приводу таких обставин суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 16 Дисциплінарного статуту дисциплінарне стягнення накладається у строк до одного місяця з дня, коли про проступок стало відомо начальнику. У разі проведення за фактом учинення проступку службового розслідування, провадження в кримінальній справі або справі про адміністративне правопорушення на осіб рядового і начальницького складу дисциплінарне стягнення може бути накладено не пізніше одного місяця з дня закінчення службового розслідування, провадження в кримінальній справі або справі про адміністративне правопорушення, не враховуючи періоду тимчасової непрацездатності або перебування у відпустці.

Згідно зі ст. 18 Дисциплінарного статуту дисциплінарне стягнення виконується негайно, але не пізніше місяця з дня його накладення, не враховуючи періоду перебування особи рядового або начальницького складу у відпустці, відрядженні або її тимчасової непрацездатності. Такі дисциплінарні стягнення, як звільнення з посади та звільнення з органів внутрішніх справ, накладені на осіб рядового і начальницького складу, які тимчасово непрацездатні або перебувають у відпустці, відрядженні, виконуються після їх прибуття до місця проходження служби.

Таким чином, на осіб рядового і начальницького складу за вчинення порушень службової дисципліни наказ про накладення дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення з посади видається з дотриманням строків, передбачених ст. 16 Дисциплінарного статуту, у тому числі й щодо осіб, які тимчасово непрацездатні. Подальше виконання такого наказу відповідно до ст. 18 Дисциплінарного статуту здійснюється після прибуття їх до місця проходження служби.

Вказана позиція суду відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеної в постанові від 08.10.2013 у справі №21-250а13, яка відповідно до положень ч. 1 ст. 244-2 КАС України є обов'язковою для всіх судів.

З врахуванням викладеного, суд вважає, відповідачем у належні строки прийнято наказ №726 від 12.07.2010 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності працівників Новороздільського МВ ГУ МВС України у Львівській області». Проте, подальше виконання вказаного наказу шляхом прийняття наказу №306 о/с від 24.09.2010 «По особовому складу» яким звільнено позивача, відбулось з порушенням вимог Дисциплінарного статуту, оскільки позивач на той момент перебував в стані тимчасової непрацездатності.

Суд застосовує в межах цього спору правову позицію Верховного Суду України, викладену в постанові від 21.05.2014 у справі №6-33цс14, яка у відповідності до положень ч.1 ст. 244-2 КАС України є обов'язковою для всіх судів.

Згідно з нею звільнення працівника з підстав, не передбачених законом, або з порушенням установленого законом порядку свідчить про незаконність такого звільнення та тягне за собою поновлення порушених прав працівника.

Відповідно до частини першої статті 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Встановивши, що звільнення позивача відбулось із порушенням установленого законом порядку, та відповідно до положень частини першої статті 235 КЗпП України, у разі встановлення факту звільнення без законної підстави або з порушенням передбаченого законом порядку суд зобов'язаний поновити працівника на попередній роботі, а відтак закон у таких випадках не наділяє орган, який розглядає трудовий спір, повноваженнями на обрання іншого способу захисту трудових прав, у тому числі шляхом зміни дати звільнення працівника.

З врахуванням того, що позивачем вчинене дисциплінарне порушення, проте звільнено з порушенням положень ст. 18 Дисциплінарного статуту, та відсутністю повноважень в суду змінювати дату звільнення позивача, суд вважає, що оскаржені накази ГУ МВС України у Львівській області №726 від 12.07.2010 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності працівників Новороздільського МВ ГУ МВС України у Львівській області» та №306 о/с від 24.09.2010 «По особовому складу» в частині, що стосуються позивача, є протиправними, а тому підлягають скасуванню.

Таким чином, позовні вимоги в частині визнання протиправними та скасування вказаних наказів є обґрунтованими та підставними, а тому підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог про поновлення позивача на посаді суд зазначає наступне.

Відповідно до положень ч.1 ст.235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Суд встановив, що наказом ГУ МВС України у Львівській області від 25.06.2011 №206 о/с «По особовому складу» (а.с. 94 Т.3) позивача на виконання постанови Львівського окружного адміністративного суду від 01.06.2011 у справі №2а-9606/11/1370 поновлено на посаді заступника начальника відділу - начальника міліції громадської безпеки Новороздільського міського відділу ГУМВС з 25.06.2011. До вислуги років зараховано час вимушеного прогулу з 28.09.2010 по 25.06.2011.

Старшим державним виконавцем підрозділу примусового виконання рішень відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області прийнято постанову про закінчення виконавчого провадження від 12.07.2011 ВП №27165467у зв'язку з виконанням постанови суду про поновлення позивача на посаді (а.с. 91 Т.2).

Проте, згідно з наказом ГУ МВС України у Львівській області від 20.02.2015 №95 о/с «По особовому складу» позивача звільнено з органів внутрішніх справ у запас Збройних Сил України за ст. 64 «є» /за порушення дисципліни/ (а.с. 98 Т.3).

Сторонами не подано доказів щодо скасування вказаного наказу.

Таким чином, станом на момент прийняття рішення у справі позивач звільнений зі служби в органах внутрішніх справ з іншої підстави. З огляду на це, суд не має підстав для поновлення позивача на посаді заступника начальника відділу - начальника міліції громадської безпеки Новороздільського міського відділу ГУМВС, і відповідно позовні вимоги в цій частині є необґрунтованими та безпідставними, а тому в їх задоволенні необхідно відмовити.

Щодо позовних вимог про стягнення на користь позивача грошового забезпечення за час вимушеного прогулу, суд зазначає наступне.

Позивачем при поданні позовної заяви не заявлялась вимога про стягнення грошового забезпечення. Вимога про стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу заявлена позивачем лише в заяві про уточнення позовних вимог 11.01.2016 (а.с. 50-51 Т.2).

Згідно з ч.2 ст.235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік.

Відповідно до частини 1 статті 27 Закону України «Про оплату праці» порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Таким нормативно-правовим актом є постанова Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 N 100 «Про затвердження порядку обчислення середньої заробітної плати». Вказаною постановою визначено, що середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана виплата, тобто, що передують дню звільнення працівника з роботи.

Відповідно до п. 8 розділу 4 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Згідно з ч. 2 п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100, обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв'язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки. У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати і середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється, виходячи з виплат за попередні два місяці роботи.

Суд звертає увагу на те, що день звільнення позивача 28.09.2010 є останнім робочим днем. Тому, тривалість вимушеного прогулу позивача, який утворився внаслідок прийняття протиправних наказів відповідача, необхідно обраховувати з 29.09.2010 по 24.06.2011 (25.06.2011 - дата поновлення позивача на посаді відповідно до наказу ГУ МВС України у Львівській області від 25.06.2011 №206 о/с), що становить 186 робочих днів.

Як вбачається з довідки Миколаївського РВ ГУ МВС України у Львівській області про доходи від 09.11.2016 №12608 середньомісячне грошове забезпечення позивача за попередні 2 місяці перед звільненням, складало 2769,69 грн. (серпень 2010 року - 2287,5грн.; вересень 2010року - 3251,88 грн.). Кількість робочих днів складала 43 дні (у серпні - 2010року - 21 день; у вересні - 2010року - 22 дні).

Таким чином, середньоденний розмір грошового забезпечення позивача складає - 128,82 грн. з врахуванням обов'язкових платежів та зборів.

Згідно з довідкою Сирійського міськрайонного центру зайнятості від 31.10.2016 №140Д позивач за період з 01.09.02010 по 31.06.2011 на обліку як безробітний не перебував, допомогу з безробіття не отримував.

Відповідно до листа Стрийської ОДПІ ГУ ДФС у Львівській області від 01.11.2016 №10042/10/13-11-08-00 позивач протягом вересня 2010 року по червень 2011 року не перебував на обліку як суб'єкт підприємницької діяльності.

З огляду на наведене, на користь позивача необхідно стягнути грошове забезпечення за час вимушеного прогулу в розмірі 23 960,52 грн. (186 *128,82) з врахуванням обов'язкових платежів та зборів.

При цьому, суд не вбачає підстав для стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу з ГУ НП у Львівській області, оскільки як встановлено судом та не заперечується сторонами, грошове забезпечення під час проходження служби виплачувалося позивачу Миколаївським РВ ГУ МВС України у Львівській області, і, крім того, позивач не перебуває з ГУ НП у Львівській області в жодному правовому зв'язку. З огляду на це, грошове забезпечення за час вимушеного прогулу необхідно стягнути з Миколаївського РВ ГУ МВС України у Львівській області.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 256 КАС України постанови суду про присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць підлягають негайному виконанню.

Таким чином, постанова суду в частині стягнення на користь позивача грошового забезпечення за один місяць в розмірі 2769,69 грн. з проведенням необхідних відрахувань відповідно до чинного законодавства підлягає негайному виконанню.

Щодо вимоги про проведення та виплати індексації нарахованої суми грошового забезпечення за час вимушеного прогулу, суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 2 постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078 "Про затвердження Порядку проведення індексації грошових доходів населення", індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру, тобто періодичні виплати.

Виплата середнього заробітку позивача за рішенням суду є дією разовою і вичерпується виконанням рішенням суду, котрим стягнуто кошти.

Також серед переліку об'єктів, що підлягають індексації, визначеного вказаною постановою, відсутній такий об'єкт індексації, як виплати грошових коштів, призначених за рішенням суду.

Таким чином, оскільки стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу носить разовий характер та не є періодичним платежем, суд не вбачає підстав для задоволення вимоги проведення та виплати індексації нарахованої суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України та ч.3 ст.2 КАС України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з вимогами ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ст. 86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню частково.

У відповідності до норм ст. 94 КАС України судові витрати стягненню зі сторін не підлягають.

Керуючись ст.ст. 7-11, 14, 69-71, 86, 87, 94, 159, 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправними та скасувати накази Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області №726 від 12.07.2010 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності працівників Новороздільського МВ ГУ МВС України у Львівській області», №306 о/с від 24.09.2010 «По особовому складу» в частині звільнення ОСОБА_1 з посади.

Стягнути з Миколаївського районного відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 29.09.2010 по 24.06.2011 в розмірі 23 960 (двадцять три тисячі дев'ятсот шістдесят) грн. 52 коп. з проведенням необхідних відрахувань відповідно до чинного законодавства. Постанову суду в частині стягнення середнього заробітку за один місяць в розмірі 2769 (дві тисячі сімсот шістдесят дев'ять) грн. 69 коп. з проведенням необхідних відрахувань відповідно до чинного законодавства допустити до негайного виконання.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Судові витрати стягненню зі сторін не підлягають.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого Кодексом адміністративного судочинства України, якщо таку скаргу не було подано.

Апеляційна скарга подається до Львівського апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Повний текст постанови суду складений і підписаний 21 листопада 2016 року.

Суддя А.Г. Гулик