Справа № 826/5490/16
Суддя: Федорчук А.Б.
Дата ухвалення: 2016-11-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

07 листопада 2016 року № 826/5490/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у судді Федорчука А.Б., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1
до Державного реєстратора прав на нерухоме майно Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві Шияна Олександра Вікторовича
про визнання протиправними дій, зобов'язання вчинити дії.

ВСТАНОВИВ:

Позивач, в особі ОСОБА_1 (надалі - Позивач) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Державного реєстратора прав на нерухоме майно Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві Шияна Олександра Вікторовича (надалі - Відповідач), в якій просить суд: визнати неправомірними (незаконними) дії державного реєстратора прав на нерухоме майно Шиян Олександра Вікторовича Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві щодо відмови ОСОБА_1 у державній реєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_1; визнати неправомірним (незаконним) та скасувати рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно Шиян Олександра Вікторовича Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві про відмову ОСОБА_1 у державній реєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_1 від 04 березня 2016 року № 28597157; зобов'язати державного реєстратора прав на нерухоме майно Шиян Олександра Вікторовича Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві зареєструвати за ОСОБА_1 право власності на квартиру АДРЕСА_1 на підставі рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 23.12.2015 року.

В обґрунтування позовних вимог Позивач зазначає, що рішенням суду встановлено факт, того, що спірне майно (квартира) належить на праві власності Позивачу, проте всупереч вимогам законодавства Відповідачем відмовлено в реєстрації права власності на спірне майно.

Представник Позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги в повному обсязі та просив їх задовольнити.

Представник Відповідача проти позовних вимог заперечував в повному обсязі з підстав викладених в письмових запереченнях на позовну заяву.

Справа розглянута в порядку письмового провадження у відповідності до положень ч.4 ст.122 Кодексу адміністративного судочинства України за письмовим клопотанням сторін про розгляд справи за їх відсутності в порядку письмового провадження.

Розглянувши подані документи та матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив наступне.

Судом встановлено, що 29.02.2016 року ОСОБА_1 було подано до Реєстраційної служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві заяву про реєстрацію прав і обтяжень (щодо права власності), до якої були додані: копія паспорту та довідки про присвоєння ідентифікаційного коду; копія рішення суду; технічний паспорт видавник МБРТІ та реєстрації прав власності на об'єкти нерухомого майна. Зазначену заяву зареєстровано за № 15863597.

Державним реєстратором прав на нерухоме майно Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві Шиян Олександром Вікторовичем за результатами розгляду заяви Позивача 04.03.2016 року було прийнято Рішення № 28597157 про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень на підставі п. 18 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою КМУ № 1127 під 25.12.2015 року, ст. 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (надалі - Рішення № 28597157).

В Рішенні № 28597157 зазначено, що державній реєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_1 за рішенням суду, необхідно щоб суд у своєму рішенні визнав право власності за заявником на відповідну квартиру.

Позивач вважає, що спірне рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень незаконним, протиправним та таким, що порушує його права, а тому звернувся до суду з відповідним позовом.

Повно та всебічно дослідивши наявні матеріали справи, а також, норми чинного законодавства, суд прийшов до висновку про обґрунтування позовних вимог виходячи з наступного.

Правовідносини, пов'язані з державною реєстрацією прав на нерухоме майно та їх обтяжень врегульовані Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" від 01.07.2004 №1952-IV (надалі - Закон №1952-IV).

Позивач зазначає, що 26.09.2014 року він вперше звернувся до державного реєстратора прав на нерухоме майно Шпак Юлії Валеріївни з заявою про реєстрацію прав на нерухоме майно-квартиру.

Рішенням № 16224870 від 02.10.2014 року державний реєстратор зупинив розгляд заяви Позивача у зв'язку з необхідністю надання свідоцтва про право власності або його дубліката на спірне майно (квартиру).

В подальшому 24.11.2014 року Позивач звернувся до Київського міського бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна з заявою щодо надання інформаційної довідки щодо належної йому квартири.

Відповідно до інформаційний довідки БТІ №82083 від 24.11.2014 року згідно даним БТІ кв.АДРЕСА_1 на праві власності зареєстрована за Позивачем на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого БТІ 12.09.1996 року.

Позивач 26.11.2014 року звернувся до БТІ з заявою щодо видачі дублікату свідоцтва про право власності на житло.

Листом № 44463(И-2014) БТІ повідомило Позивача про неможливість видачі дублікату свідоцтва про право власності на житло у зв'язку з тим, що зазначений документ не було створено КП «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна».

Також, 17.07.2015 року Позивач звернувся до КП «Житло-Сервіс» департаменту будівництва та житлового забезпечення.

Листом № 110/808-Т-675 від 17.07.2015 року КП «Житло-Сервіс» повідомило Позивача про неможливість надання дублікату свідоцтва про право власності на житло у зв'язку з тім, що вказане свідоцтво не оформлювалось в КП «Житло-Сервіс».

В подальшому для захисту порушених прав Позивач звернувся до Голосіївського районного суду міста Києва з заявою про встановлення факту на належності на праві особистої приватної власності ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_1) квартири, загальною площею 55,6 кв.м., житловою площею 29,8 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1.

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 23.12.2015 року встановлено факт належності на праві особистої приватної власності ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_1) квартири, загальною площею 55,6 кв.м., житловою площею 29,8 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1.

Згідно з ч. 1 ст. 2 Закону №1952-IV, державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до ст. 4 Закону № 1952-IV державній реєстрації прав підлягають: 1) право власності; 2) речові права, похідні від права власності: право користування (сервітут); право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис); право забудови земельної ділянки (суперфіцій); право господарського відання; право оперативного управління; право постійного користування та право оренди (суборенди) земельної ділянки; право користування (найму, оренди) будівлею або іншою капітальною спорудою (їх окремою частиною), що виникає на підставі договору найму (оренди) будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини), укладеного на строк не менш як три роки; іпотека; право довірчої власності; інші речові права відповідно до закону; 3) право власності на об'єкт незавершеного будівництва; 4) заборона відчуження та арешт нерухомого майна, податкова застава, предметом якої є нерухоме майно, та інші обтяження.

Згідно з ч. 3 ст. 10 Закону №1952-IV, Державний реєстратор: 1) встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність обов'язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення у випадках, передбачених законом; відповідність повноважень особи, яка подає документи для державної реєстрації прав; відповідність відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що містяться у Державному реєстрі прав, відомостям, що містяться у поданих документах; наявність обтяжень прав на нерухоме майно; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов'язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає державній реєстрації; 2) перевіряє документи на наявність підстав для зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення; 3) під час проведення державної реєстрації прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 1 січня 2013 року, запитує від органів влади, підприємств, установ та організацій, які відповідно до законодавства проводили оформлення та/або реєстрацію прав, інформацію (довідки, копії документів тощо), необхідну для такої реєстрації, у разі відсутності доступу до відповідних інформаційних систем, документів та/або у разі, якщо відповідні документи не були подані заявником. Органи державної влади, підприємства, установи та організації зобов'язані безоплатно протягом трьох робочих днів з моменту отримання запиту надати державному реєстратору запитувану інформацію в паперовій та (за можливості) в електронній формі; 4) під час проведення державної реєстрації прав на земельні ділянки використовує відомості Державного земельного кадастру шляхом безпосереднього доступу до нього у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України; 5) відкриває та/або закриває розділи в Державному реєстрі прав, вносить до нього записи про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про об'єкти та суб'єктів таких прав; 6) присвоює за допомогою Державного реєстру прав реєстраційний номер об'єкту нерухомого майна під час проведення державної реєстрації прав; 7) виготовляє електронні копії документів та розміщує їх у реєстраційній справі в електронній формі у відповідному розділі Державного реєстру прав (у разі якщо такі копії не були виготовлені під час прийняття документів за заявами у сфері державної реєстрації прав); 8) формує документи за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав; 9) формує та веде реєстраційні справи у паперовій формі. Ведення реєстраційної справи у паперовій формі здійснюється виключно державними реєстраторами, які перебувають у трудових відносинах з виконавчими органами міських рад міст обласного та/або республіканського Автономної Республіки Крим значення, Київською, Севастопольською міськими, районними, районними у містах Києві та Севастополі державними адміністраціями, за місцезнаходженням відповідного майна; 10) здійснює інші повноваження, передбачені цим Законом.

Суд звертає увагу, що пп. 3 ч. 3 ст. 10 Закону №1952-IV чітко визначено, що в разі набуття права власності на майно до 1 січня 2013 року на державного реєстратора покладено обов'язок надсилання запитів до органів влади, підприємств, установ та організацій, які відповідно до законодавства проводили оформлення та/або реєстрацію прав, інформацію (довідки, копії документів тощо), необхідну для такої реєстрації, у разі відсутності доступу до відповідних інформаційних систем, документів та/або у разі, якщо відповідні документи не були подані заявником.

Проте, як свідчать матеріали справи, Позивач з власної ініціативи здійснював пошук інформації (запити) до органів влади (БТІ, Київського міського бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна, КП «Житло-Сервіс») для відновлення свідоцтва на право власності на спірне майно (квартиру).

Частина 1 ст. 18 Закону №1952-IV встановлює, що державна реєстрація прав проводиться в такому порядку: 1) формування та реєстрація заяви в базі даних заяв; 2) прийняття документів, що подаються разом із заявою про державну реєстрацію прав, виготовлення їх електронних копій шляхом сканування (у разі подання документів у паперовій формі) та розміщення їх у Державному реєстрі прав; 3) встановлення черговості розгляду заяв про державну реєстрацію прав, що надійшли на розгляд; 4) перевірка документів на наявність підстав для зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав, зупинення державної реєстрації прав та прийняття відповідних рішень; 5) прийняття рішення про державну реєстрацію прав або про відмову в такій реєстрації; 6) відкриття (закриття) розділу в Державному реєстрі прав та/або внесення до Державного реєстру прав відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про об'єкти та суб'єктів цих прав; 7) формування інформації з Державного реєстру прав для подальшого використання заявником; 8) видача документів за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав.

Згідно з ч. 2 ст. 18 Закону № 1952-IV перелік документів для здійснення державної реєстрації прав визначається Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Процедура проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, перелік документів, необхідних для її проведення, права та обов'язки суб'єктів у сфері державної реєстрації прав, а також процедура взяття на облік безхазяйного нерухомого майна визначена Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 1127 від 25.12.2015 (надалі - Порядок № 1127).

Відповідно до пункту 23 Порядку № 1127, за наявності підстав для відмови в державній реєстрації прав, що визначені Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", державний реєстратор приймає відповідне рішення, яке повинне містити вичерпний перелік обставин, що стали підставою для його прийняття, з відповідним обґрунтуванням їх застосування.

Суд звертає увагу, що Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 23.12.2015 року встановлено факт належності на праві особистої приватної власності ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_1) квартири, загальною площею 55,6 кв.м., житловою площею 29,8 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1.

У відповідності ч. 2 ст. 256 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Пунктом 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. №5 передбачено встановлення факту володіння громадянином жилим будинком на праві власності, якщо власником був втрачений правовстановлюючий документ на цей будинок і немає можливості підтвердити наявність права власності не в судовому порядку. У цих справах заявник має подати докази про відсутність можливості одержання чи відновлення відповідного документа про право власності та про те, що на підставі цього документа жилий будинок належав йому на праві власності.

З аналізу вищезазначених норм вбачається, що у цивільному процесі одна з категорій справ окремого провадження, це встановлення факту від якого залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних або юридичних осіб. Суд встановлює факти, що мають юридичне значення, у випадках неможливості їх посвідчення в іншому порядку або в зв'язку з утратою документів.

Суд вважає, що в даному випадку Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 23.12.2015 року підтверджено право власності ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_1) на квартиру, загальною площею 55,6 кв.м., житловою площею 29,8 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1.

Крім того, Суд звертає увагу, що Позивачем надано Відповідачу Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 23.12.2015 року з відміткою про набрання законної сили.

Враховуючи вищевикладене, Суд приходить до висновку, що позовні вимоги Позивача в частині щодо визнання неправомірними дії державного реєстратора прав на нерухоме майно Шиян Олександра Вікторовича Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві щодо відмови ОСОБА_1 у державній реєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_1 та скасування рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно Шиян Олександра Вікторовича Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві про відмову ОСОБА_1 у державній реєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_1 від 04 березня 2016 року № 28597157 є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Враховуючи, що Судом встановлено неправомірними дії державного реєстратора прав на нерухоме майно Шиян Олександра Вікторовича Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві щодо прийняття рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно Шиян Олександра Вікторовича Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві про відмову ОСОБА_1 у державній реєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_1 від 04 березня 2016 року № 28597157, то для відновлення порушених прав Позивача, Суд вважає, що позовні вимоги Позивача в частині зобов'язати державного реєстратора прав на нерухоме майно Шиян Олександра Вікторовича Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві зареєструвати за ОСОБА_1 право власності на квартиру АДРЕСА_1 на підставі рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 23.12.2015 року.

Аналогічна позиція викладена в рішеннях Верховного Суду України від 16 вересня 2015 року у справі № 21-1465а15, від 02 лютого 2016 року у справі № 804/14800/14.

Частиною 2 ст. 9 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Частиною 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З урахуванням викладеного, суд приходить висновків про задоволення позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 69-71, 94, 122, 160-165, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Адміністративний позов задовольнити повністю.

2. Визнати неправомірними (незаконними) дії державного реєстратора прав на нерухоме майно Шиян Олександра Вікторовича Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві щодо відмови ОСОБА_1 у державній реєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_1.

3. Визнати неправомірним (незаконним) та скасувати рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно Шиян Олександра Вікторовича Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві про відмову ОСОБА_1 у державній реєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_1 від 04 березня 2016 року № 28597157.

4. Зобов'язати державного реєстратора прав на нерухоме майно Шиян Олександра Вікторовича Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві зареєструвати за ОСОБА_1 право власності на квартиру АДРЕСА_1 на підставі рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 23.12.2015 року.

5. Стягнути Головного територіального управління юстиції у м. Києві за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_1) судові витрати в розмірі 1653,63 грн.

Відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України постанова набирає законної сили після закінчення строку для її апеляційного оскарження. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України. Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя А.Б. Федорчук