Справа № 379/1202/16-а
Суддя: Василенко О. М.
Дата ухвалення: 2016-11-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 379/1202/16-а
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.11.2016 року м.Тараща

Суддя Таращанського районного суду Київської області Василенко О.М., розглянувши в порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Таращанського РВ ГУ МВС України в Київській області в особі голови ліквідаційної комісії Кучера О.М., третя особа: управління Пенсійного фонду України у Таращанському районі Київської області про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності органу державної влади та зобов'язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із вищеназваним позовом, який уточнив і просить визнати протиправним рішення Таращанського РВ ГУ МВС України в Київській області в особі голови ліквідаційної комісії Кучера О.М. щодо відмови у перерахунку та видачі йому довідки про заробітну плату за період з 28.06.1986 року по 29.06.1986 року, відповідно до заяви від 12.10.2016 року та зобов'язати Таращанський РВ ГУ МВС України в Київській області в особі голови ліквідаційної комісії Кучера О.М. провести перерахунок та видати йому довідку про заробітну плату за роботу в зоні відчуження відповідно до маршрутного листа від 29.10.1998 року №3/137/ОС за період з 28.06.1986 року по 29.06.1986 року для пред'явлення до органів Пенсійного фонду України для нарахування та виплати пенсії врахувавши: посадовий оклад (155 крб.) в подвійному розмірі з урахуванням зони небезпеки в кратних розмірах II зона небезпеки, кратність IV, роботу у вихідний день (29.06.1986р. була неділя) з оплатою в подвійному розмірі з урахуванням кратності IV, підвищення посадового окладу (155 крб.) на 25% за роботу в районі з підвищеною радіоактивністю, добових в розмірі 3 крб. 50 коп. в день та грошову компенсацію замість продовольчого пайка в розмірі 16 крб. 52 коп. в місяць. Крім того, просить звільнити його від сплати судового збору, відповідно до наданих йому пільг.

В судове засідання позивач не з'явився, належним чином повідомлений, проте надав заяву в якій просив розгляд справи проводити без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи належно повідомлений, проте подав заперечення, яким позов вважає необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню з підстав зазначених в ньому.

Представник тертої особи в судове засідання не прибув, про день, час та місце розгляду справи належно повідомлений, причини неявки суду не повідомив.

На підставі ст. 122, ч. 6 ст. 128 КАС України судом прийнято рішення про розгляд справи у порядку письмового провадження.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що позивач є пенсіонером і перебуває на обліку в управлінні Пенсійного фонду України в Таращанському районі Київської області та отримує пенсію як особа, яка є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1986 році першої категорії, також є інвалідом ІІ групи із захворюванням, пов'язаним з наслідками Чорнобильської катастрофи, що відповідачем не заперечується та підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 виданим Київською облдержадміністрацією 20.12.1998 року та вкладкою до нього.

Згідно із довідкою, виданою Головним управлінням МВС України в Київській області від 17.07.2015 року №3/404 вбачається, що позивач колишній працівник Таращанського РВВС дійсно брав участь у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС в період з 28.06.1986 року по 29.06.1986 року.

Згідно розпорядження № 117 від 14.06.1986 року УВС Київського облвиконкому позивач був направлений як старший групи з жителями м. Чорнобиля та сіл Чорнобильського району які їхали за особистими речами, де перебував з 27.06.1986 року по 29.06.1986 року, Відповідно до наказу ГУ МВС України в Київській області № 3/137 о/с від 29.10.1998 року позивачу був виданий маршрутний лист, який підтверджується довідкою ГУ МВС України в Київській області № 3/404 від 17.07.2015 року.

12.10.2016 року позивач звернувся до начальника Таращанського ВП Миронівського відділу ГУ НП в Київській області з письмовою заявою з проханням провести перерахунок заробітної плати за період виконання службових обов'язків в зоні відчуження м. Чорнобиль, Залісся з 28.06.1986 по 29.06.1986 року відповідно до маршрутного листа № 3/137 о/с від 29.10.1998 року та довідки Головного управління МВС України в Київській області від 17.07.2015 року №/404 і видати йому довідку про заробітну плату з урахуванням: посадового окладу (155 крб.) в подвійному розмірі з урахуванням зони небезпеки в кратних розмірах II зона небезпеки, кратність IІІ, роботу у вихідний день (29.06.1986р. була неділя) з оплатою в подвійному розмірі з урахуванням кратності ІІI, підвищення посадового окладу (155 крб.) на 25% за роботу в районі з підвищеною радіоактивністю, добових в розмірі 3 крб. 50 коп. в день та грошової компенсації замість продовольчого пайка в розмірі 16 крб. 52 коп. в місяць.

Листом від 18 жовтня 2016 року № 183-с відповідач відмовив у видачі вище зазначеної довідки.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з пп. 1, 2 ч.3 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою повноваження надано.

Крім того, відповідно до ч.1 ст. 9 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Конституція України у статті 46 встановлює, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров'я та створює єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення, визначений Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Відповідно до статті 70 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», громадяни, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, мають право захищати у відповідних державних, судових органах, зокрема, свої законні інтереси.

Згідно з листом Міністерства праці та соціальної політики України від 13 квітня 2001 року № 03-3/1652-018-2 «Про оплату праці у зоні відчуження ЧАЕС у 1986-1990 років осіб, які виконували роботи, пов'язані з ліквідацією наслідків аварії на ЧАЕС і запобіганням забрудненню навколишнього середовища» вказано, що листом Держкомпраці УРСР від 13 червня 1989 року № 10-769 Рада Міністрів СРСР зняла гриф «секретно» з постанов ЦК КПРС, Президії Верховної Ради СРСР, Ради Міністрів СРСР і ВЦРПС від 07 травня 1986 року № 524-156, Ради Міністрів СРСР і ВЦРПС від 05 червня 1986 року № 665-195, Ради Міністрів СРСР і ВЦРПС від 29 грудня 1987 року № 1497-378, розпоряджень від 3 вересня 1986 року № 1767-рс і від 11 грудня 1986 р. № 2488-рс. Повідомлялось також, що розсекречуються прийняті до виконання постанови Ради Міністрів УРСР від 8 травня 1986 року №168-5, від 10 червня 1986 р. №207-7, розпорядження Ради Міністрів УРСР від 10 вересня 1986 року №530-рс, від 16 грудня 1986 року №694-рс, від 6 січня 1988 р. №12-рс та листи Держкомпраці УРСР, якими доводились зазначені рішення Ради Міністрів УРСР: №4с від 9 травня 1986 року, №58с від 11 червня 1986 року, №132с від 16 вересня 1986 року, №179с від 25 грудня 1986 року, №8с від 22 січня 1988 року. Знято гриф секретності з низки інших нормативних актів, пов'язаних з ліквідацією наслідків аварії на ЧАЕС.

Постанова Кабінету Міністрів СРСР та ВЦРПС «Про умови оплати праці та матеріального забезпечення, працівників підприємств, організацій і установ, зайнятих на роботах, пов'язаних з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і запобігання забрудненню навколишнього середовища» від 05 жовтня 1986 року № 665-195 передбачає встановлення за працівниками, направленими для виконання робіт, пов'язаних з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і запобігання забрудненню навколишнього середовища, збереження середньої заробітної плати.

Оплата праці робітників і службовців (відряджених у зону ЧАЕС та призваних на військові збори), за якими відповідно до чинного законодавства зберігалась за основним місцем роботи середньомісячна заробітна плата, відповідно до абзацу четвертого підпункту 1 пункту 1 постанови Ради Міністрів УРСР і Укрпрофради від 10 червня 1986 року № 207-7 (абзац четвертий пункту 1 постанови Ради Міністрів СРСР і ВЦРПС від 5 червня 1986 року № 665-195) провадилась у III, II, І зонах небезпеки у 4-кратному, 3-кратному та 2-кратному розмірі (із врахуванням 100 % тарифної ставки), виходячи з тарифної ставки, встановленої за основним місцем роботи.

У відповідності до пункту 1 постанови ЦК КПРС, Президії Верховної Ради ( Ради Міністрів СРСР, ВЦРПС № 524-156 від 07 травня 1986 року, пунктів 1,4 постанови Ради Міністрів СРСР та ВЦРПС № 665-195 від 05 червня 1986 року, пункту 1 постанови Ради Міністрів УРСР і Української республіканської Ради професійних Спілок № 207-7 від 10 червня 1986 року, оплата за роботу у зонах небезпеки провадитися з урахуванням кратності зони небезпеки по тарифній ставці (посадовий оклад + оклад за спеціальне звання), підвищеної у два рази (наказ МВС СРСР № 0130 від 11 травня 1986 року та № 0189 від 30 червня 1986 року, вказівка МВС СРСР № 35з від 30 травня 1986 року).

Відповідно до п.п. 1 п.1 Постанови №207-7 від 10.06.1986 року Ради Міністрів УРСР і Української Республіканської Ради профспілок "Распространили на работников предприятий, организаций и учреждений, независимо от ведомственной подчиненности (включая лиц, временно переведенных и командированных), а также на военнослужащих и военных строителей, занятых на указанных работах, действие пунктов 1 (на период проведения этих работ) и 10 постановления ЦК КПСС, Президиума Верховного Совета СССР, Совета Министров СССР и ВДСПС от 7 мая 1986 г. N 524- 156( у0524400-86 ) (подпункты 1 и 10 пункта 1 постановления Совета Министров УССР от 8 мая 1986 г. №168-5 ( 168с-86-п ) Предоставили право руководителям министерств и ведомств и их заместителям производить оплату труда работников, занятых на работах по ликвидации последствий аварии в соответствующих зонах опасности, в размерах, предусмотренных распоряжением Совета Министров СССР от 17 мая 1986 г. N 964 ( У0964400-86 )." "Установили, что оплата труда работников, занятых на работах в третьей, второй и первой зонах опасности, производится соответственно в четырех-, трех- и двукратном размерах, сверх среднемесячной заработной платы, исходя из тарифной ставки (оклада), установленной по основному месту работы".

Відповідно до абзацу другого пункту 1 постанови ЦК КПРС, Президії Верховної Ради СРСР, Ради Міністрів СРСР і ВЦРПС від 7 травня 1986 р. N 524-156 ( у0524400-86 ) та на підставі розпорядження Ради Міністрів СРСР від 3 вересня 1986 р. N 1767 (розпорядження Ради Міністрів УРСР від 10 вересня 1986 р. N 530-рс ( 530-86-р ) тарифні ставки і посадові оклади працівників, які виконували роботи в районах і на роботах з підвищеною радіоактивністю, підвищувались до 15 %.

Постановою Держкомпраці СРСР і Секретаріату ВЦРПС від 07 жовтня 1986 року №153/10-43 встановлено, що працівникам, безпосередньо зайнятим на роботах по усуненню наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, премії, заохочення й винагороди нараховувати відповідно до діючих положень на збільшені, згідно з п. 1 постанови ЦК КПРС, Президії Верховної Ради СРСР, Ради Міністрів СРСР і ВЦРПС від 07 травня 1986 року № 524-156, тарифні ставки (відрядні розцінки) і посадові оклади.

Постановою Ради Міністрів СРСР і ВЦРПС від 05.06.1986 №665-195 (постанова Ради Міністрів УРСР і Укрпрофради від 10.06.1986 №207-7) дозволено підприємствам залучати працівників на роботи, пов'язані з ліквідацією наслідків аварії на ЧАЕС у зоні відчуження і запобіганням забрудненню навколишнього середовища, у вихідні і святкові дні з оплатою у подвійному розмірі.

Згідно п. 1 наказу МВС СРСР № 0149 від 26.05.1986 року особам, які зайняті роботах по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС проводить оплату праці в III зоні небезпеки в п'ятикратному розмірі, в II зоні - в чотирикратному розмірі, в І зоні - в трьохкратному розмірі. В такому ж порядку і розмірах виплачувати грошове забезпечення особам начальницького і рядового складу зайнятих на указаних роботах в І - ІІІ зонах небезпеки, виходячи з посадового окладу, а особам офіцерського і начальницького складу також за спеціальними званнями, (п. 1 наказу МВС СРСР № 0149 від 26.05.1986 р.)

Відповідно до розпорядження Ради Міністрів СРСР № 964-рс від 17.05.1986 року було дозволено керівникам міністерств і відомств, які приймали участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС проводити оплату праці в III зоні небезпеки , в п'ятикратному розмірі порівняно з встановленими діючими законодавством нормами, в II зоні в чотирьохкратному розмірі і в І зоні - в трьохкратному розмірі.

Розпорядженням Ради Міністрів СРСР № 1031-рс від 23.05.1986 року розповсюджено на осіб начальницького і рядового складу ОВС , зайнятих на роботах по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС проводити оплату праці передбаченим розпорядженням Ради Міністрів СРСР № 964-рс від 17.05.1986 року. При цьому грошове забезпечення в підвищених розмірах виплачувати виходячи з посадових окладів а особам офіцерського і начальницького складу з окладів за спеціальне звання.

Відповідно до листа Мінпраці, Мінчорнобиля та Мінфіну України від 29.10.1992 року №09-3751/1032/Зк/13-412/308 в разі, якщо робота в зоні відчуження оплачена невірно, без врахування урядових рішень, то повинен бути здійснений перерахунок заробітної плати згідно законодавства. При цьому, визначена таким чином заробітна плата не індексується, не виплачується, а тільки враховується при нарахуванні пенсії.

Відповідно до листа Мінсоцполітики від 09.06.1995 року №224/8.13 р. передбачено, що підприємства і організації в разі неправильної оплати праці в зоні відчуження повинні зробити перерахунок заробітної плати особам, які в 1986-1987 роках брали участь у роботах по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.

Так, Місто Чорнобиль відповідно до рішення урядової комісії від 07.08.1986 року № 87 відносилось до II зони небезпеки. тобто являється районом з підвищеною небезпекою. Відповідно до абзацу другого пункту 1 постанови ЦК КПРС. Президії Верховної Ради СРСР. Ради Міністрів СРСР і ВПРПС від 7 травня 1986 року № 524- 156 ( у0524400-86) та на підставі розпорядження Ради Міністрів СРСР від 3 вересня 1986 р. № 1767 (розпорядження Ради Міністрів УРСР від 10 вересня 1986 р. № 530-рс ( 530-86-р) тарифні ставки і посадові оклади працівників, які виконували роботи в районах і на роботах з підвищеною радіоактивністю, підвищувались до 25%.

Відповідно до пункту 2 Наказу МВС СРСР № 0189 від 30.06.1986 року, роз'яснення Держкомпраці УРСР від 14.07.1986р. № 81-с, пункту 13, пункту 2 Постанова РМ СРСР №665-195 від 05.06.1986р. зобов'язано виплачувати добові в розмірі 3 крб. 50 коп. в день особам і начальницького і рядового складу ОВС направлені на роботи, пов'язані з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС незалежно від відомчого підпорядкування. Дозволить міністерствам і відомствам виплачувати, в тому числі особам начальницького і рядового складу ОВС добові в розмірі 3 крб. 50 коп..

При виплаті відповідно до п.2 наказу МВС СРСР від 11.05.1986 року № 0130 і п. 1 наказу МВС СРСР від 25.05.1986 року № 0149 оклади грошового забезпечення в підвищених (кратних) розмірах при цьому також виплачувати надбавка взамін продовольчого пайка в розмірі 16 крб. 52 коп. за весь період виконання службових обов'язків в зоні Чорнобильської АЕС незалежно від наданого їм там безплатного харчування.

Статтею 1 Закону України «Про оплату праці» визначено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства.

У ст. 2 цього ж Закону передбачено, що основна заробітна плата це - винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов'язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців.

Додаткова заробітна плата. Це - винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством, премії, пов'язані з виконанням виробничих завдань і функцій.

Інші заохочувальні та компенсаційні виплати. До них належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

Статтею 3 Закону України «Про правонаступництво України» передбачено, що закони та інші нормативні акти відповідних установ СРСР діють на території України, оскільки вони не суперечать законам України, прийнятим після проголошення незалежності України.

Згідно зі статтею 8 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

До середнього заробітку для нарахування пенсії включаються всі елементи грошового забезпечення за умови, що вони не носять разового характеру, тобто одноразова винагорода до середнього заробітку для обчислення пенсії не включається.

Суд зазначає, що відповідно до ст. 1 Конвенції про захист заробітної плати, ратифікованої 30 червня 1961 року, Україна прийняла на себе зобов'язання заробітною платою рахувати будь-яку винагороду або заробіток, які можуть бути обчислені в грошах за виконану роботу або послуги працівникові.

Отже, дії відповідача з визначення даних про заробітну плату (грошове забезпечення), одержану особою за роботу (службу) в зоні відчуження в 1986 році є протиправними.

Частиною 1 статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а частиною 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України зазначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, коли судом здійснюється розгляд справ про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, у яких обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

На виконання цих вимог відповідач, як суб'єкт владних повноважень, не надав суду доказів, які спростовували б твердження позивача, а відтак, не довів правомірності своїх дій.

За таких обставин, суд вважає, що позивачу необхідно зробити перерахунок заробітної плати, оскільки його робота за період ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС повинна бути оплачена із врахуванням зазначених вище постанов, котрі регламентують порядок оплати праці робітників та службовців, отже позов підлягає задоволенню.

Адміністративний позов був поданий особою, що звільнена від сплати судового збору, відтак положення статті 94 КАС України щодо розподілу судових витрат в даному випадку застосуванню не підлягає.

Керуючись Конституцією України, ст. ст. 2, 8, 9, 10,11, 14, 69, 70-72, 86, 94, 122, 128, 159-163, 167, 254, 256 КАС України; ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», ЗУ «Про оплату праці»; ЗУ «Про правонаступництво України»; Постановою Ради Міністрів СРСР і ВЦРПС від 05.06.1986 року № 665-195; наказом МВС СРСР №0130 від 11.05.1986 року та № 0189 від 30.06.1986 року; Постановою ЦК КПРС, Президії Верховної Ради СРСР, Ради Міністрів СРСР і ВЦРПС від 7 травня 1986 р. № 524-156 (у0524400-86); розпорядженням Ради Міністрів СРСР від 3 вересня 1986 р. № 1767 (розпорядження Ради Міністрів УРСР від 10 вересня 1986 р. № 530-рс (530-86-р), суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити.

Визнати протиправним рішення Таращанського РВ ГУ МВС України в Київській області в особі голови ліквідаційної комісії Кучера О.М. щодо відмови у перерахунку та видачі ОСОБА_1 довідки про заробітну плату за період з 28.06.1986 року по 29.06.1986 року, відповідно до заяви від 12.10.2016 року.

Зобов'язати Таращанський РВ ГУ МВС України в Київській області в особі голови ліквідаційної комісії Кучера О.М. провести перерахунок та видати ОСОБА_1 довідку про заробітну плату за роботу в зоні відчуження відповідно до маршрутного листа від 29.10.1998 року №3/127/ОС за період з 28.06.1986 року по 29.06.1986 року для пред'явлення до органів Пенсійного фонду України для нарахування та виплати пенсії врахувавши:

- посадовий оклад (155 крб.) в подвійному розмірі з урахуванням зони небезпеки в кратних розмірах II зона небезпеки, кратність IV;

- роботу у вихідний день (29.06.1986р. була неділя) з оплатою в подвійному розмірі з урахуванням кратності IV;

- підвищення посадового окладу (155 крб.) на 25% за роботу в районі з підвищеною радіоактивністю;

- добових в розмірі 3 крб. 50 коп. в день;

- грошову компенсацію замість продовольчого пайка в розмірі 16 крб. 52 коп. в місяць.

Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду через Таращанський районний суд Київської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня її отримання.

Повний текст постанови складено 21.11.2016 року

СуддяО. М. Василенко