Справа № 826/6723/16
Суддя: Федорчук А.Б.
Дата ухвалення: 2016-11-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

07 листопада 2016 року № 826/6723/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Федорчука А.Б., суддів: Кобилянського К.М., Мазур А.С., розглянувши в письмовому провадженні адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Міністерства юстиції України,

Центрального відділу державної виконавчої служби Сімферопольського

міського управління юстиції Автономної Республіки Крим

про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити дії

На підставі ч. 6 ст. 128 КАС України, Суд розглядає справу у письмовому провадженні.

ВСТАНОВИВ:

Позивач, в особі ОСОБА_1 (надалі - позивач), звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва з адміністративним позовом до Міністерства юстиції України (надалі - відповідач 1), Центрального відділу державної виконавчої служби Сімферопольського міського управління юстиції Автономної Республіки Крим (надалі - відповідач 2), в якому просить: визнати протиправною бездіяльність Міністерства юстиції України щодо незакінчення виконавчого провадження ВП № 39965291, відкритого постановою Центрального відділу державної виконавчої служби Сімферопольського міського управління юстиції АР Крим від 29.08.2013 року; зобов'язати Міністерство юстиції України закінчити виконавче провадження ВП № 39965291, відкрите постановою Центрального відділу державної виконавчої служби Сімферопольського міського управління юстиції АР Крим від 11.10.2013 року; зобов'язати Міністерство юстиції України закінчити виконавче провадження ВП № 39965222, відкрите постановою Центрального відділу державної виконавчої служби Сімферопольського міського управління юстиції АР Крим від 29.08.2013 року; зобов'язати Міністерство юстиції України закінчити виконавче провадження ВП № 39965264, відкрите постановою Центрального відділу державної виконавчої служби Сімферопольського міського управління юстиції АР Крим від 29.08.2013 року; визнати протиправною та скасувати постанову Центрального відділу державної виконавчої служби Сімферопольського міського управління юстиції АР Крим від 11.10.2013 року.(ВП № 39965291).

В обґрунтування позовних вимог Позивач зазначає, що Позивачем виконано рішення Центрального районного суду м. Сімферополя щодо відшкодування коштів у сумі 27778,00 грн., проте, всупереч вимогам законодавства відповідач 2 не закінчив виконавче провадження та не зняв арешт з майна, яке належить позивачу.

В судовому засіданні представник Позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити.

Відповідачі в судове засідання не з'явилися, хоча були належним чином повідомлені про розгляд справи. Заперечень на позовну заяву не надали.

Враховуючи, що в судове засідання не прибули представники Відповідачів, судом було прийнято рішення про розгляд справи в письмовому провадженні на підставі частини шостої статті 128 КАС України.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд м. Києва зазначає наступне.

Судом встановлено, що рішенням Центрального районного суду м. Сімферополя по справі № 122/9138/12 стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 матеріальну шкоду у розмірі 27778 грн., понесені судові витрати у розмірі 3717,28 грн., понесені розходи на правову допомогу у розмірі 1628,74 грн.

Згідно бази даних Єдиного Державного реєстру виконавчих проваджень існує виконавче провадження ВП № 39965291 з примусового виконання виконавчого листа, який видано Центральним районним судом м. Сімферополя 29.08.2013 року по справі №122/9138/12 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 коштів у сумі 27778,00 грн.

Відповідно до витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна на все рухоме майно яке належить ОСОБА_1 реєстратором Кримської філії державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України 14.10.2013 року накладено арешт на підставі постанови державного виконавця Рустамова З.В, центрального відділу державної виконавчої служби Сімферопольського міського управління юстиції АР Крим про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, виконавче провадження ВП 39965291 від 11.10.2013 року.

Позивач 15.03.2016 р. р. звернувся до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України з заявою щодо зняття арешту з належного ОСОБА_1 майна, накладеного в ході виконання рішення суду органами державної виконавчої служби Автономної Республіки Крим.

Листом від 30.03.2016 р. №А-7323/20.5 Директор державної виконавчої служби Міністерства юстиції України повідомив позивача, що з об'єктивних причин на даний час не може закінчити виконавче провадження та зняти арешт з майна позивача.

Позивач зазначає, що відповідач 1 безпідставно відмовив йому в закритті виконавчого провадження та необґрунтовано відмовив в зняття арешту з майна, що стало підставою для звернувся до суду з відповідним позовом.

Повно та всебічно дослідивши наявні матеріали справи, а також норми чинного законодавства, суд прийшов до висновку про обґрунтованість позовних вимог виходячи з наступного.

Спірні правовідносини врегульовано нормами Конституції України, Закону України «Про державну виконавчу службу» від 24 березня 1998 року № 202/98-ВР (далі - Закон № 202/98-ВР), Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 р. № 606-XIV (далі - Закон № 606-XIV).

Згідно з статтею 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 2 статті 4 Закону № 202/98-ВР державний виконавець є представником влади і здійснює примусове виконання судових рішень, постановлених іменем України, та рішень інших органів (посадових осіб), виконання яких покладено на державну виконавчу службу, у порядку, передбаченому законом.

Частиною другою статті 11 Закону № 606-XIV передбачено, що державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення (далі - виконавчий документ), у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Згідно пункт 8 частини 1 статті 49 Закону 606-XIV, виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Відповідно до частини 3 статті 49 Закону N 606-XIV про закінчення виконавчого провадження державний виконавець виносить постанову з обов'язковим мотивуванням підстав її винесення, яка затверджується начальником відділу, якому він безпосередньо підпорядкований. Копія постанови у триденний строк надсилається сторонам і може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

Приписами ч. ч. 1-3 ст. 57 Закону № 606-XIV визначено, що арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту.

Постановами, передбаченими частиною другою цієї статті, може бути накладений арешт у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій та застосованих державним виконавцем штрафів, на все майно боржника або на окремі предмети. Копії постанови, якою накладено арешт на майно боржника та оголошено заборону на його відчуження, державний виконавець надсилає органам, що здійснюють реєстрацію майна або ведуть реєстр заборони на його відчуження.

Виходячи з приписів вказаних вище норм права, вбачається, що державний виконавець зобов'язаний сумлінно виконувати службові обов'язки, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених Законом України «Про виконавче провадження», іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до статті 52 Закону № 606-XIV звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації. Стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у гривнях та іноземній валюті, інші цінності, у тому числі кошти на рахунках і вкладах боржника у банках та інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах у депозитарних установах. Готівкові кошти, виявлені у боржника, вилучаються. На кошти та інші цінності боржника, що знаходяться на рахунках, вкладах та на зберіганні у банках чи інших фінансових установах, накладається арешт. Арешт поширюється також на кошти на рахунках, які будуть відкриті після винесення постанови про накладення арешту. У разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення звертається також на належне боржнику інше майно, за винятком майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. Звернення стягнення на майно боржника не зупиняє звернення стягнення на кошти боржника. Боржник має право запропонувати ті види майна чи предмети, на які необхідно в першу чергу звернути стягнення. Черговість стягнення на кошти та інше майно боржника остаточно визначається державним виконавцем.

Стягнення на майно боржника звертається в розмірі і обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження. У разі якщо боржник володіє майном спільно з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням державного виконавця.

У разі якщо сума, що підлягає стягненню за виконавчим провадженням, не перевищує десяти розмірів мінімальної заробітної плати, звернення стягнення на єдине житло боржника та земельну ділянку, на якій розташоване це житло, не здійснюється. У такому разі державний виконавець зобов'язаний вжити всіх заходів для виконання рішення за рахунок іншого майна боржника.

Судом встановлено, що позивач на користь ОСОБА_2 в період з 19.08.2014 року по 08.07.2015 року сплатив суму у розмірі 95826,20 руб., що є еквівалентом сумі 34481,33 грн., згідно курсу НБУ, що підтверджується відповідними приходними касовими ордерами.

Як вбачається з матеріалів справи Позивач звернувся до Відповідача 1 з заявою про закінчення виконавчих проваджень: № 39965291, 39965291, 39965222 в зв'язку з сплату суми боргу, проте останнім не вчинено жодних по закінченню виконавчих проваджень.

З аналізу матеріалів справи та норм права, Суд приходить до висновку, що Позивачем сплачено в повному обсязі кошти, які підлягали стягненню за виконавчими листами, які видано Центральним районним судом м. Сімферополя по справі № 122/9138/12, а отже, є підстави для закінчення виконавчого провадження.

Суд звертає увагу, що на адресу Міністерства юстиції України надіслано Судовий запит від 03.10.2016 р. про витребування витягів з Витяги з бази даних Єдиного Державного реєстру виконавчих проваджень виконавчих проваджень: ВП № 39965291; ВП № 39965222 та ВП № 39965264, проте на час прийняття рішення по даній справі Відповідачем не виконано вимоги Суду.

Враховуючи наведені фактичні обставини справи, а також норми чинного законодавства, Суд приходить до висновку, що позовні вимоги Позивача щодо визнання протиправною бездіяльність Міністерства юстиції України щодо незакінчення виконавчого провадження ВП № 39965291, відкритого постановою Центрального відділу державної виконавчої служби Сімферопольського міського управління юстиції АР Крим від 29.08.2013 року є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

В частині позовних вимог щодо зобов'язати Міністерство юстиції України: закінчити виконавче провадження ВП № 39965291, відкрите постановою Центрального відділу державної виконавчої служби Сімферопольської о міського управління юстиції АР Крим від 11.10.2013 року; ВП № 39965222, відкрите постановою Центрального відділу державної виконавчої служби Сімферопольського міського управління юстиції АР Крим від 29.08.2013 року; ВП № 39965264, відкрите постановою Центрального відділу державної виконавчої служби Сімферопольського міського управління юстиції АР Крим від 29.08.2013 року, Суд зазначає наступне.

Як зазначав в своїх рішеннях (від 16 вересня 2015 року у справі № 21-1465а15, від 02 лютого 2016 року у справі № 804/14800/14) Верховний Суд України спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Судом під час розгляду справи встановлено протиправність дій Відповідача щодо незакінчення виконавчого провадження ВП № 39965291, відкритого постановою Центрального відділу державної виконавчої служби Сімферопольського міського управління юстиції АР Крим від 29.08.2013 року, а тому, для відновлення порушених прав Позивача, Суд вважає за доцільне задовольнити позовні вимоги Позивача в частині щодо зобов'язати Міністерство юстиції України: закінчити виконавче провадження ВП № 39965291, відкрите постановою Центрального відділу державної виконавчої служби Сімферопольської о міського управління юстиції АР Крим від 11.10.2013 року; ВП № 39965222, відкрите постановою Центрального відділу державної виконавчої служби Сімферопольського міського управління юстиції АР Крим від 29.08.2013 року; ВП № 39965264, відкрите постановою Центрального відділу державної виконавчої служби Сімферопольського міського управління юстиції АР Крим від 29.08.2013 року.

В частині позовних вимог щодо Визнати протиправною та скасувати постанову Центрального відділу державної виконавчої служби Сімферопольського міського управління юстиції АР Крим від 11.10.2013 року.(ВП № 39965291), Суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що Позивачем сплачено в повному обсязі кошти, які підлягали стягненню за виконавчими листами, які видано Центральним районним судом м. Сімферополя по справі № 122/9138/12.

Так, згідно частини першої статті 50 Закону України «Про виконавче провадження», у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв'язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

У разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника (частина друга статті 50 Закону України «Про виконавче провадження» ).

Із аналізу вказаних норм вбачається, що законодавцем передбачено зняття арешту з майна боржника у разі закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документу органу який його видав, зокрема, до суду.

Відповідно до п.п.1, 2, 4 Порядку ведення Державного реєстру обтяжень рухомого майна, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 05 липня 2004 року № 830, державна реєстрація обтяжень рухомого майна проводиться з метою забезпечення виконання зобов'язань і захисту прав юридичних і фізичних осіб стосовно рухомого майна та надання в інтересах цих осіб інформації про наявність чи відсутність обтяжень рухомого майна. Державний реєстр обтяжень рухомого майна (далі - Реєстр) - єдина комп'ютерна база даних про виникнення, зміну, припинення обтяжень, а також про звернення стягнення на предмет обтяження. Державна реєстрація відомостей про виникнення, зміну, припинення обтяжень, а також про звернення стягнення на предмет обтяження проводиться шляхом внесення до Реєстру запису, а також змін і додаткових відомостей до запису.

Згідно ч. 3 ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження», з майна боржника може бути знято арешт за постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, якщо виявлено порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом. Копія постанови начальника відділу державної виконавчої служби про зняття арешту з майна боржника не пізніше наступного дня після її винесення надсилається сторонам та відповідному органу (установі) для зняття арешту.

Суд вважає, що для відновлення порушених прав Позивача постанову Центрального відділу державної виконавчої служби Сімферопольського міського управління юстиції АР Крим від 11.10.2013 року.(ВП № 39965291) підлягає скасуванню.

Частиною 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З урахуванням викладеного, Суд приходить висновків про задоволення позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 69-71, 94, 160-165, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Адміністративний позов задовольнити повністю.

2. Визнати протиправною бездіяльність Міністерства юстиції України щодо незакінчення виконавчого провадження ВП № 39965291, відкритого постановою Центрального відділу державної виконавчої служби Сімферопольського міського управління юстиції АР Крим від 29.08.2013 року.

3. Зобов'язати Міністерство юстиції України закінчити виконавче провадження ВП № 39965291, відкрите постановою Центрального відділу державної виконавчої служби Сімферопольської о міського управління юстиції АР Крим від 11.10.2013 року.

4. Зобов'язати Міністерство юстиції України закінчити виконавче провадження ВП № 39965222, відкрите постановою Центрального відділу державної виконавчої служби Сімферопольського міського управління юстиції АР Крим від 29.08.2013 року.

5. Зобов'язати Міністерство юстиції України закінчити виконавче провадження ВП № 39965264, відкрите постановою Центрального відділу державної виконавчої служби Сімферопольського міського управління юстиції АР Крим від 29.08.2013 року.

6. Скасувати постанову Центрального відділу державної виконавчої служби Сімферопольського міського управління юстиції АР Крим від 11.10.2013 року (ВП № 39965291).

7. Стягнути з Міністерства юстиції України за рахунок державних асигнувань на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 2756,05 грн.

Відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України постанова набирає законної сили після закінчення строку для її апеляційного оскарження. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України. Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Головуючий суддя А.Б. Федорчук

Судді А.С. Мазур

К.М. Кобилянський