Справа № 336/3136/16-а(2-а/336/163/2016)
Суддя: Білак С.В.
Дата ухвалення: 2016-11-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Суддя-доповідач - Білак С. В.
Головуючий у 1 інстанції - Голубкова М.А.
ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

16 листопада 2016 рокусправа № 336/3136/16-а(2-а/336/163/2016)
Приміщення суду за адресою: 49083, м. Дніпропетровськ, пр.імені Газети "Правда", 29

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Білак С.В., суддів: Олефіренко Н.А. Шальєвої В.А. , секретар судового засідання - Трахт К.О., з участю представника позивача - ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_2 на постанову Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 16 вересня 2016 р. у справі №336/3136/16-а(2-а/336/163/2016) за позовом ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_2 до Управління праці та соціального захисту населення Запорізької міської ради по Шевченківському району про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 (далі - позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Управління праці та соціального захисту населення Запорізької міської ради по Шевченківському району (далі - відповідач), в якому просив визнати неправомірними дії відповідача щодо не нарахування та невиплати йому разової грошової допомоги, як учаснику бойових дій, інваліду війни 2 групи до 5 травня за 2013-2016 роки в розмірі восьми мінімальних пенсій за віком відповідно до ч. 5 ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та зобов'язати відповідача провести йому нарахування та виплату разової грошової допомоги до 5 травня за 2013-2016 роки в розмірі восьми мінімальних пенсій за віком відповідно до вимог ч. 5 ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком, встановленого ч. 1 ст. 28 Закону України «про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» з урахуванням виплачених сум.

В обґрунтування позову зазначив, що виплата щорічної грошової допомоги інваліду війни до 5 травня за 2013- 2016 роки повинна проводитись відповідно до ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни та гарантії їх соціального захисту», з урахуванням ст.28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», проте у 2013 році було виплачено 745 грн., у 2014 році-795 грн., у 2015 році - 2200 грн., у 2016 році виплати не проводились. Оскільки позивачу у 2013-2015 році грошова допомога виплачена у меншому розмірі, а в 2016 році взагалі не виплачена, то позовні вимоги є обґрунтованими і підлягають задоволенню.

Постановою Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 16 вересня 2016 р. в задоволенні позовних вимог було відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, представник позивача подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування обстави, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, просив скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначив, що пільги, компенсації, гарантії є видом соціальної допомоги і необхідною складовою конституційного права на достатній життєвий рівень, тому звуження підзаконним актом змісту та обсягу права, наданого Законом України ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни та гарантії їх соціального захисту» є безпідставним, допомога має сплачуватися у розмірі восьми мінімальних пенсій за віком.

При цьому, постановою КМУ №147 від 31.03.2015 року установлено, що у 2015 році виплату разової грошової допомоги до 5 травня інвалідам війни 2 групи здійснюється у розмірі 2475 грн., тоді як позивачу було виплачено лише 2200 грн. Така сама ситуація стосується й виплат за 2013-2014 роки, що не було перевірено судом першої інстанції.

Представник позивача в судовому засіданні доводи апеляційної скарги підтримав.

Відповідач в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, встановила наступне.

ОСОБА_3 є учасником бойових дій, інвалідом війни 2 групи, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 та перебуває на обліку в УПСЗН Запорізької міської ради по Шевченківському району і має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - інвалідів війни.

Предметом позову, заявленого позивачем до суб'єкта владних повноважень, є визнання неправомірними дій відповідача щодо не нарахування та невиплати йому разової грошової допомоги, як учаснику бойових дій, інваліду війни 2 групи до 5 травня за 2013-2016 роки в розмірі восьми мінімальних пенсій за віком відповідно до ч. 5 ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та зобов'язання відповідача провести йому нарахування та виплату разової грошової допомоги до 5 травня за 2013-2016 роки в розмірі визначеному законом.

Відповідно до ст. 99 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Частиною другою вказаної статті визначено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно ч. 1 ст. 100 КАС України, адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд за заявою особи, яка його подала, не знайде підстав для поновлення строку, про що постановляється ухвала.

У разі пропуску такого строку та визнання вказаних особою причин пропуску строку неповажними, місцевий адміністративний суд повинен залишити адміністративний позов без розгляду.

При цьому судам необхідно враховувати, що предметом позову в категорії справ щодо призначення, перерахунку, надання, одержання пенсійних та усіх інших соціальних виплат, є дії чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень, пов'язані з соціальними виплатами, які можуть бути регулярними, періодичними, одноразовими, обмеженими в часі платежами, тому судам необхідно перевіряти строк звернення до суду залежно від виду платежу та тривалості періоду, за який виник спір.

З матеріалів справи вбачається, що у квітні 2013 року позивачу, як учаснику бойових дій була перерахована допомога у розмірі 745 грн., тобто про порушення своїх прав, свобод чи інтересів по виплаті допомоги до 5 травня за 2013 рік позивач дізнався у квітні 2013 року, проте за їх захистом звернувся до суду 01.06.2016 року, тобто з порушенням строку встановленого ст.99 КАС України та з заявою про поновлення строку звернення до суду не звертався.

У квітні 2014 року позивачу, як учаснику бойових дій була перерахована допомога у розмірі 795 грн., тобто про порушення своїх прав, свобод чи інтересів по виплаті допомоги до 5 травня за 2014 рік позивач дізнався у квітні 2014 року, проте за їх захистом звернувся до суду 01.06.2016 року, тобто з порушенням строку встановленого ст.99 КАС України та із заявою про поновлення строку звернення до суду не звертався.

У квітні 2015 року позивачу, як учаснику бойових дій була перерахована допомога у розмірі 2200 грн., тобто про порушення своїх прав, свобод чи інтересів по виплаті допомоги до 5 травня за 2015 рік позивач дізнався у квітні 2015 року, проте за їх захистом звернувся до суду 01.06.2016 року, тобто з порушенням строку встановленого ст.99 КАС України та із заявою про поновлення строку звернення до суду не звертався.

Жодних доказів поважності причин пропуску строку звернення до суду з позовними вимогами за 2013-2015 роки позивач не надав, підстав неможливості своєчасного звернення до суду з зазначеним позовом у встановлений КАС України строк не навів.

Отже, позивачем пропущено шестимісячний строк звернення до адміністративного суду з позовними вимогами за 2013-2015 роки, із заявою про поновлення порушеного строку позивач не звертався, підстави для поновлення строку звернення до суду відсутні, а тому позовні вимоги за 2013-2015 роки підлягають залишенню без розгляду.

Частиною 1 ст.203 КАС України визначено, що постанова або ухвала суду першої інстанції скасовується в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається з підстав, встановлених відповідно статтями 155 і 157 цього Кодексу.

Згідно з п.9 ч.1 ст.155 КАС України суд своєю ухвалою залишає позовну заяву без розгляду, якщо позовну заяву подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до адміністративного суду і суд не знайшов підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними.

Відповідно до ч.1 ст.195 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції може вийти за межі доводів апеляційної скарги в разі встановлення під час апеляційного провадження порушень, допущених судом першої інстанції, які призвели до неправильного вирішення справи.

Пунктом 4 ч.1 ст.198 КАС України передбачено, що за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати постанову суду і залишити позовну заяву без розгляду або закрити провадження у справі.

Отже, постанова суду першої інстанції в частині позовних вимог за 2013-2015 роки прийнята з порушенням норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи в цій частині, а тому колегія суддів вважає за необхідно вийти за межі доводів апеляційної скарги та скасувати постанову суду першої інстанції в цій частині позовних вимог, а позовну заяву в частині вимог за 2013-2015 роки - залишити без розгляду.

Щодо позовних вимог за 2016 рік колегія суддів зазначає наступне.

Законом України «Про статус ветеранів війни та гарантії їх соціального захисту» передбачено, що до 5 травня учасникам бойових дій, інвалідів війни виплачується разова грошова допомога у розмірах, які визначаються КМУ в межах бюджетних призначень, встановлених законом про Державний бюджет України.

Урядом були гарантовані виплати окремих видів компенсацій, доплат і допомоги у розмірах, визначених постановами КМУ.

Відповідно до ст. 87 Бюджетного кодексу України видатки на державні програми з соціального захисту та соціального забезпечення здійснюються з Державного бюджету України.

Таким чином, передбачені законами соціально-економічні права є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів.

Відповідно до ч. 3, 4 ст. 143 Конституції України, Закону України «Про місцеве самоврядування» органами виконавчої влади Управлінню, як органу місцевого самоврядування, делегуються відповідні повноваження. Управління з питань здійснення ним делегованих повноважень органів виконавчої влади є підконтрольним відповідним органом. Держава фінансує здійснення цих повноважень за рахунок коштів Державного бюджету України.

Відповідно до ч. 1 ст. 23 Бюджетного кодексу України будь-які платежі з бюджету можна здійснювати лише за наявності відповідного бюджетного призначення. Згідно ст.51 БК України, розпорядник коштів проводить видатки тільки в межах бюджетних асигнувань, що виділяються Міністерством фінансів України у розмірі встановленому КМУ згідно закону про Державний бюджет.

Виходячи з контексту ст.ст. 22, 23 БК України Управління не має власних коштів, а є лише розпорядником бюджетних коштів, при цьому - розпорядниками коштів нижчого рівні. Кошти бюджету, які отримують фізичні особи, надаються Управлінню тільки через розпорядника коштів вищого рівня і за бюджетним призначенням.

Згідно ст.63 Закону України «Про державний бюджет» фінансування цих витрат здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.

Відповідно до ст.62 Закону України «Про державний бюджет» роз'яснення порядку застосування цього закону провадиться в порядку, визначеному КМУ, рішення якого є обов'язковими для виконання міністерствами та іншими центральними органами державної виконавчої влади України, місцевими органами державної виконавчої влади, всіма суб'єктами господарювання незалежно від їх відомчої підпорядкованості та форми власності.

Відповідно до п.п. 1, 2 Порядку використання коштів головним розпорядником зазначених вище бюджетних коштів є Міністерство праці та соціальної політики України, розпорядниками бюджетних коштів нижчого рівня є Департамент соціального захисту населення обласної державної адміністрації, а потім тільки районні управління праці та соціального захисту населення.

Питання виплати разової грошової допомоги учасникам бойових дій, інвалідам війни до 5-го травня за 2016 рік регулюється:

- Законом України № 3551-ХІІ від 22.10.1993 р. «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту ст. 13, ст. 17, ст. 17-1;

- Постановою КМУ від 02.03.2016 року № 141 «Деякі питання виплати у 2016 році разової грошової допомоги, передбаченої ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань».

Згідно Рішення Конституційного Суду України від 26.12.2011 р. № 20-рп/2011 щодо відповідності Конституції України п. 3 розділу VII «;Прикінцеві положення» Закону України «Про Державний бюджет України на 2011 рік» підтверджено право КМУ, як державного органу, що має забезпечувати реалізацію встановлених законами України соціальних прав громадян, на визначення механізму реалізації законів України, соціальних прав громадян, на визначення механізму реалізації законів України, в тому числі встановлення порядку та розмір соціальних виплат виходячи з наявного фінансового ресурсу бюджету.

Частиною 1 Постанови КМУ від 02.03.2016 року № 141 «Деякі питання виплати у 2016 році разової грошової допомоги, передбаченої Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань», установлено, що у 2016 році виплату разової грошової допомоги до 5 травня, передбаченої Законами України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" і"Про жертви нацистських переслідувань" (далі - грошова допомога), здійснює Міністерство соціальної політики шляхом перерахування коштів на зазначені цілі структурним підрозділам з питань соціального захисту населення обласних, Київської міської державних адміністрацій (далі - органи соціального захисту населення), які через відділення зв'язку або через установи банків перераховують їх на особові рахунки громадян за місцем отримання пенсії (особам, які не є пенсіонерами, - за місцем їх проживання), у таких розмірах: 1) інвалідам війни та колишнім малолітнім (яким на момент ув'язнення не виповнилося 14 років) в'язням концентраційних таборів, ґетто та інших місць примусового тримання, визнаним інвалідами загального захворювання, трудового каліцтва та з інших причин: II групи - 2600 гривень.

З матеріалів справи вбачається, що у квітні 2016 року позивачу, як учаснику бойових дій та інваліду війни II групи була перерахована грошова допомога у розмірі 2600 грн., згідно Постанови КМУ від 02.03.2016 року № 141.

Управління виконує функцію виплати допомоги (тобто перерахування коштів на розрахунковий рахунок банківської установи, де позивач отримує пенсію), а не встановлює розмір допомоги.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб'єкт владних повноважень зобов'язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Відповідно до ч. 1 ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Згідно із діючою редакцією ст.13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», з врахуванням Рішення Конституційного Суду України №10-рп/2008 від 22.05.2008 року, щорічно до 5 травня учасникам бойових дій виплачується разова грошова допомога у розмірі п'яти мінімальних пенсій за віком.

В той же час, 01.01.2015 року набрав чинності Закон України від 28.12.2014 року №79-VІІІ "Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин", пунктом 26 якого встановлено, що норми і положення статей 12,13,14,15 та16 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Крім того, рішенням Конституційного Суду України від 25.01.2012 року №3-рп/2012 у справі за конституційним поданням правління Пенсійного фонду України, роз'яснено, що Кабінет Міністрів України регулює порядок та розміри соціальних виплат та допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, відповідно до Конституції та законів України, суди під час вирішення справ про соціальний захист громадян керуються, зокрема, принципом законності, який передбачає застосування судами законів України, а також нормативно-правових актів відповідних органів державної влади, виданих на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, в тому числі нормативно-правових актів Кабінету Міністрів України, виданих у межах його компетенції, на основі і на виконання Бюджетного кодексу України, закону України про Державний бюджет України на відповідний рік та інших законів України.

Отже, наведені вище норми дають підстави для висновку, що у 2016 році виплата щорічної разової грошової допомоги до 5 травня позивачу, як учаснику бойових дій, інваліду війни 2 групи відповідно до ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», повинна здійснюватися в порядку та розмірах, визначених Кабінетом Міністрів України.

Проаналізувавши наведені законодавчі норми, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що відповідачем у 2016 році здійснено нарахування та виплата позивачеві щорічної разової грошової допомоги до 5 травня як учаснику бойових дій, інваліду війни 2 групи у порядку та розмірах, визначених Кабінетом Міністрів України, що свідчить про відсутність протиправності у діях відповідача.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідачем, як суб'єктом владних повноважень доведено правомірність своїх дій щодо визначення розміру та виплати позивачу у 2016 році щорічної разової грошової допомоги до 5 травня, як учаснику бойових дій, інваліду війни 2 групи, що підтверджується наявними в матеріалах справи документами та наведеними нормами законодавства.

З огляду на викладене, суд першої інстанції прийшов до вірних висновків, що дії відповідача по виплаті позивачу разової грошової допомоги до 5 травня у 2016 році в сумі 2600 грн., здійснено в повному обсязі відповідно до вимог діючого законодавства, тому вимоги позивача за 2016 рік є необґрунтованими і такими, що задоволенню не підлягають.

Керуючись статтями 99, 100, 155, 184, 195, 196, 198, 200, 203, 205, 206, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Постанову Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 16 вересня 2016 р. у справі №336/3136/16-а(2-а/336/163/2016) скасувати в частині позовних вимог за період з 2013 року по 2015 рік, в цій частині позов - залишити без розгляду.

В іншій частині постанову Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 16 вересня 2016 р. у справі №336/3136/16-а(2-а/336/163/2016) - залишити без змін.

Вступна та резолютивна частини ухвали складені в нарадчій кімнаті та проголошені в судовому засіданні 16 листопада 2016 року, в повному обсязі ухвала складена 17 листопада 2016 року.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення.

Ухвала суду може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції, а в разі складання рішення відповідно до ст.160 КАС України - з дня складання рішення в повному обсязі.

Головуючий суддя С.В. Білак

Судді В.А.Шальєва

Н.А.Олефіренко