Справа № 815/4992/16
Суддя: Бутенко А. В.
Дата ухвалення: 2016-11-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/4992/16
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 листопада 2016 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Бутенко А.В., за участю секретаря Філімоненко О.А., розглянувши у порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 до Котовської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС в Одеській області про визнання протиправними та скасування податкового повідомлення-рішення № від 23.09.2016 року,

В С Т А Н О В И В:

З позовом до суду звернулась ФОП ОСОБА_1 до Котовської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС в Одеській області про визнання протиправними та скасування податкового повідомлення-рішення № від 23.09.2016 року.

У судовому засіданні року позивач та представник позивача підтримали позовні вимоги з підстав, зазначених у адміністративному позові (а.с. 4-11). Також зазначили, що висновки акту перевірки, на підставі якого прийняте податкове повідомлення-рішення є необґрунтованими, тому податкове повідомлення - рішення № від 23.09.2016 року підлягає скасуванню, як таке, що не відповідає чинному законодавству, оскільки винесено незаконно. Представником позивача надано клопотання про розгляд справи в порядку письмового провадження.

Представник відповідача був сповіщений належним чином про день, час та місце слухання справи (а.с. 110), але не прибув до судового засідання без поважних причин.

За клопотанням представника позивача та на підставі положень ч. 4 ст. 128 КАС України, суд ухвалив рішення щодо розгляду справи в порядку письмового провадження за наявними в справі письмовими доказами.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані учасниками судового процесу докази, проаналізувавши положення чинного законодавства, суд встановив наступне.

Судом встановлено, що на підставі направлень від 11.06.2016 р. №203 та № 204, виданих Котовською ОДПІ ГУ ДФС в Одеській області було проведено планову перевірку діяльності ФОП ОСОБА_1 з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2014 по 31.12.2015р.

За результатами перевірки відповідачем було складено Акт від 08.07.2016р. №000632/15- 04-13-02/НОМЕР_2 про результати документальної виїзної планової перевірки ФОП ОСОБА_1 щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів за період з 01.01.2014 по 31.12.2015р., дотримання трудового законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, виконання вимог валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2014 по 31.12.2015р., своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати єдиного соціального внеску за період з 01.01.2014 по 31.12.2015р. (а.с. 15-45)

За результатами перевірки винесено податкове повідомлення - рішення № від 23.09.2016 року, донараховано податкове зобов'язання з податку на додану вартість у сумі 48997,1 грн., з яких 38897,68 грн. - за основним платежем, 9599,42 грн. - за штрафними санкціями (а.с. 12).

Не погоджуючись з вказаним податковим повідомленням-рішенням, ФОП ОСОБА_1 оскаржила його в судовому порядку.

Оцінюючи оскаржене рішення суб`єкта владних повноважень, суд виходить з приписів ч. 3 ст. 2 КАС України та доходить до висновку про задоволення позову, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно висновків Акту від 08.07.2016р. №000632/15-04-13-02/НОМЕР_2 перевіркою по деклараціях з ПДВ за період з січня 2013р. по грудень 2013р. встановлено завищення показників податкового кредиту з контрагентами - постачальниками всього на суму 38397,68 грн. а саме: у лютому 2014 р. на суму 18072,17 гри., у березні 2014р. на суму 16405 грн., та у квітні 2014 року на суму 3920 грн. Як підставою для такого висновку зазначено нікчемність та недійсність правочинів з контрагентами-постачальниками ТОВ "Нафто-Сервіс-Плюс" та ТОВ «КОНСТАНТА-ІМПЕКС».

Судом встановлено, що на підтвердження законності та реального здійснення правочину з поставки нафтопродуктів у лютому 2014р. ТОВ «КОНСТАНТА-ІМПЕКС», ФОП ОСОБА_1 надала Відповідачу для перевірки та які містяться в матеріалах справи:

Договір №01-22к КУПІВЛІ-ПРОДАЖУ нафтопродуктів від 27.01.2014р.

Рахунок-фактуру №СФ-0000052 від 25.02.2014.

Видаткову накладну №РН-0000040 від 25.02.2014.

Товарно-транспортну накладну на відпуск нафтопродуктів №36 від 25.02.2014 (форма №1-ТТН).

Податкову накладну №21 від 25.02.2014.

Платіжне доручення №30 від 25.02.2014.

Платіжне доручення №33 від 05.03.2014.

Платіжне доручення №34 від 06.03.2014

Платіжне доручення №35 від07.03.2014

На підтвердження законності та реального здійснення правочину з поставки нафтопродуктів в березні 2014р. з ТОВ «Нафто-сервіс-плюс» ФОП ОСОБА_1 надала Відповідачу для перевірки:

Договір №01-19Н КУПІВЛІ-ПРОДАЖУ нафтопродуктів від 27.01.2014р.

Рахунок-фактуру №СФ-0000050 від 25.03.2014.

Видаткову накладну №РН-0000051 від 26.03.2014

Товарно-транспортну накладну на відпуск нафтопродуктів №566 від 26.03.2014 (форма №1-ТТН).

Податкову накладну №37 від 26.03.2014

Платіжне доручення № 45 від 25.03.2014

Платіжне доручення № 48 від 02.04.2014

На підтвердження законності та реального здійснення правочину з поставки нафтопродуктів в квітні 2014 р. з ТОВ «Навто-сервіс-плюс» ФОП ОСОБА_1 надала Відповідачу для перевірки:

Договір №01-19Н КУПІВЛІ-ПРОДАЖУ нафтопродуктів від 27.01.2014р.

Рахунок-фактуру №СФ-0000106 від 25.04.2014.

Видаткову накладну №РН-0000103 від 29.04.2014

Товарно-транспортну накладну на відпуск нафтопродуктів №110 від 29.04.2014 (форма №1-ТТН).

Податкову накладну №49 від 29.04.2014

Платіжне доручення № 72 від 08.05.2014

Платіжне доручення № 73 від 08.05.2014

Платіжне доручення № 74 від 12.05.2014.

Як свідчення недійсності зазначених правочинів Відповідач в акті перевірки зазначає відсутність доручення на отримання товарно-матеріальних цінностей.

Суд вважає даний висновок безпідставним, не обґрунтованим та помилковим з огляду на наступне.

Порядок постачання паливно-мастильних матеріалів регламентується інструкцією затвердженою спільним Наказом Міністерств палива та енергетики України, економіки України, транспорту та зв'язку України, державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 20.05.2008 N 281/171/578/155Зареєстрований в Міністерстві юстиції України 2 вересня 2008 р. за N 805/15496 «Про затвердження Інструкції про порядок приймання, транспортування, зберігання, відпуску та обліку нафти і нафтопродуктів на підприємствах і організаціях України».

Пункт 1 Інструкції встановлює єдиний порядок організації та виконання робіт, пов'язаних з прийманням, транспортуванням, зберіганням, відпуском та обліком товарної нафти і нафтопродуктів. Вимоги цієї Інструкції є обов'язковими для всіх суб'єктів господарювання (підприємств, установ, організацій та фізичних осіб - підприємців), що займаються хоча б одним з таких видів економічної діяльності, як закупівля, транспортування, зберігання і реалізація нафти і нафтопродуктів на території України.

Пункт 5.4 Інструкції регламентує порядок приймання нафти і нафтопродуктів під час надходження автомобільним транспортом. Відповідно до п.5.4.1, з прибуттям нафтопродуктів до вантажоодержувача в автоцистерні перевіряється наявність і цілісність пломб, технічний стан автоцистерни, відповідність об'єму і густини нафтопродукту в автоцистерні об'єму і густині, зазначеним у товарно-транспортній накладній на відпуск нафтопродуктів (нафти) за Формою N 1-ТТН (нафтопродукт) (далі ТТН) (додаток 3).

Саме товарно-транспортні накладні на відпуск нафтопродуктів (Форма 1ТТН) були пред'явлені відповідачу при перевірці. Відповідно до вимог п.7.5 Інструкції довіреність видається лише при самовивозі нафтопродуктів після пред'явлення представником вантажоодержувача доручення і свідоцтва про повірку автоцистерни. В даному ж випадку мало місце централізоване постачання за формою 1 ТТН, підпис в якій вантажоодержувача і підтверджує факт отримання ним нафтопродуктів.

Відповідно до п. 198.1 ст.198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту, зокрема, виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів ( у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Відповідно до п. 198.3 ст.198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Згідно з п. 198.2 ст. 198 Податкового кодексу України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунку платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Пунктом 201.1 статті 201 Податкового кодексу України передбачений обов'язок платника податку надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою (за наявності) податкову накладну, яка відповідно до п. 21.7 ст. 201 цього Кодексу виписується на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс).

Податкова накладна, відповідно до приписів п. 201.4 ст. 201 Податкового кодексу України, складається у двох примірниках у день виникнення податкових зобов'язань продавця. Один примірник видається покупцю, а другий залишається у продавця. У разі складання податкової накладної у паперовому вигляді покупцю видається оригінал, а копія залишається у продавця.

Згідно з приписами п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Не відносяться до податкового кредиту, відповідно п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу).

Таким чином відповідно до п. 198.6.ПК України, підставою для виникнення в платника податкового кредити є податкова накладна оформлена відповідно до вимог ст. 201 ПК України. Оскільки всі податкові накладні наявні, та відповідають вимогам ст. 201 ПК України підстав до зменшення податкового кредиту та донарахування зобов'язання.

Господарські відносини ФОП ОСОБА_1 із зазначеними вище контрагентами підтверджуються всіма необхідними документами податкового та бухгалтерського обліку, розрахунки з контрагентом здійснювались у безготівковій формі, заборгованості по вказаним відносинам немає.

Також до перевірки Позивачем було надано податкові, видаткові, товарно-транспортні накладні, платіжні доручення.

Згідно з ч. 1 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Частиною 2 цієї статті визначено, що первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Суд зазначає, що надані до суду первинні документи складені у відповідності до вимог Податкового кодексу України та Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 року, тобто відповідають вимогам чинного законодавства щодо надання документу юридичної сили і доказовості.

Дослідивши надані позивачем письмові докази, з урахуванням наведених норм податкового законодавства, судом з'ясовано, що ФОП ОСОБА_1 цілком обґрунтовано відповідно до п.п. 198.6 п. 198 ст. 198 Податкового кодексу України віднесено до податкового кредиту у період лютому 2014 р. на суму 18072,17 гри., у березні 2014р. на суму 16405 грн., та у квітні 2014 року на суму 3920 грн. по взаємовідносинам з ТОВ «Нафто-Сервіс-Плюс» та ТОВ «КОНСТАНТА-ІМПЕКС». Правомірність віднесення до складу податкового кредиту яких підтверджено відповідними первинними документами, у тому числі податковими накладними, видатковими накладними, товарно-транспортними накладними, рахунками-фактурами та платіжними документами тощо. Зазначені операції відображені в податкових деклараціях.

Укладені угоди між позивачем та контрагентами - постачальниками: ТОВ «Нафто-Сервіс-Плюс» та ТОВ «КОНСТАНТА-ІМПЕКС» є дійсними та виконаними сторонами про що свідчать наявні в матеріалах справи документи; на час укладання та виконання господарських зобов'язань контрагенти були належним чином зареєстрованими як суб'єкти підприємницької діяльності та мали свідоцтва платників податку на додану вартість.

З урахуванням виду господарської діяльності позивача, місця надання послуг, способу надання послуг, суд вважає за доцільне зазначити, що наданими первинними документами, які стали підставою для формування податкового кредиту в тому числі за рахунок сум податку на додану вартість по взаємовідносинам з ТОВ «Нафто-Сервіс-Плюс» та ТОВ «КОНСТАНТА-ІМПЕКС» у лютому 2014 року, березні 2014 року та квітні 2014 року повністю підтверджено правомірність формування податкового кредиту за рахунок сум податку на додану вартість по взаємовідносинам з вказаними постачальниками.

Таким чином, оскільки порушення вимог чинного законодавства при здійсненні позивачем податкового обліку з податку на додану вартість відсутні, тому донарахування податковим органом податкового зобов'язання було безпідставним та необґрунтованим.

Як вбачається з адміністративного позову та наявних в матеріалах справи письмових доказів, метою укладення договорів з ТОВ «Нафто-Сервіс-Плюс» та ТОВ «КОНСТАНТА-ІМПЕКС» була поставка нафтопродуктів. Поставка товару - нафтопродуктів за договорами з вказаними контрагентами позивач придбавав для здійснення власної господарської діяльності. Факт виконання договірних зобов'язань підтверджений наданими суду первинними документами, які також були надані до перевірки проте безпідставно не взяті перевіряючим до уваги та доказами подальшого використання отриманого товару в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності, які є визначальними факторами для формування податкового кредиту. Ведення господарської діяльності контрагентів позивача та їх контрагентів з порушенням норм податкового законодавства не свідчать про ведення позивачем господарської діяльності, яка не відповідає нормам чинного законодавства та нормам Податкового кодексу України. Посилання відповідача на нереальність господарських операцій позивача з постачальниками ТОВ «Нафто-Сервіс-Плюс» та ТОВ «КОНСТАНТА-ІМПЕКС» на підставі висновків зустрічних звірок, проведених щодо вказаних підприємств є безпідставним, оскільки позивач не має відповідати за порушення норм податкового законодавства вчинені (допущені у діяльності) його контрагентом, тощо.

Суд погоджується з твердженнями позивача щодо повного виконання договірних зобов'язань ТОВ «Нафто-Сервіс-Плюс» та ТОВ «КОНСТАНТА-ІМПЕКС», про що свідчить наявна в матеріалах справи первинна документація, крім того, вважає за необхідне зазначити, що посилання відповідача на акт зустрічної звірки Світловодської ОДПІ ГУ Міндоходів у Кіровоградській області з питань дотримання вимог податкового законодавства по взаємовідносинам з контрагентом - постачальником ТОВ «Нафто-Сервіс-Плюс», як на підставу встановлення порушень податкового законодавства позивача та встановлення нереальності господарських операцій позивача із вказаними контрагентами суд вважає недоцільними, з урахуванням того, що жодна норма Податкового Кодексу України не вимагає від платника податків контролювати сплату своїм контрагентом до бюджету податків та ведення ним бухгалтерського та податкового обліку. Контроль за дотриманням платниками податків податкового законодавства та своєчасну сплату ними податків покладений на органи державної податкової служби.

Крім того висновок про не дійсність правочинів зроблений на підставі акту зустрічної перевірки ТОВ «Нафто-Сервіс-Плюс» Світловодської ОДПІ від 24.11.2014. А відповідно до п.1.15 (стор. 9) з Акту Котовської ОДПІ від 08.07.2016р. №000632/15-04-13- 02/НОМЕР_2 про результати документальної виїзної планової перевірки ОСОБА_1 зазначено зовсім інше. А саме: «В ході проведення перевірки не направлявся запит до податкових органів щодо проведення зустрічних перевірок».

Стаття 204 Цивільного кодексу України закріплює принцип презумпції правомірності правочину: правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Частиною 1 статтею 228 Цивільного кодексу України встановлено, що правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним.

Таким чином, законодавцем чітко зазначено, що саме є порушенням публічного порядку і відповідно, який правочин може вважатися нікчемним.

Висновками, зазначеними в акті перевірки, не доведено, яким саме чином угоди між позивачем та контрагентами були спрямовані на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним з боку позивача.

В ході перевірки податковим органом жодним чином не був встановлений намір позивача на порушення чинного законодавства України чи його обізнаність з наявністю таких намірів у контрагентів.

Крім того, відповідно до ч. 3 ст. 228 Цивільного кодексу України, у разі недодержання вимоги щодо відповідності правочину інтересам держави і суспільства, його моральним засадам такий правочин може бути визнаний недійсним.

Згідно з ч. 2 ст. 234 Цивільного кодексу України, фіктивним правочин може бути визнаний тільки в судовому порядку.

Суд зазначає, що в судовому порядку правочини між ФОП ОСОБА_1 та контрагентами недійсними не визнавалися.

Таким чином, немає жодного факту, який би свідчив про те, що зміст правочинів між ФОП ОСОБА_1 та вище переліченими контрагентами не відповідають дійсним намірам сторін і що ці наміри спрямовані на ухилення від сплати податків за фінансово-господарськими результатами виконання договорів.

Окрім вказаного, необхідною умовою для віднесення сплачених у ціні товарів (послуг) сум податку на додану вартість до податкового кредиту є факт придбання товарів та послуг з метою їх використання в господарській діяльності та документальне підтвердження факту понесення витрат на їх придбання.

Витрати ФОП ОСОБА_1 для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість фактично здійснено і вони підтверджені належним чином складеними первинними документами, що були перелічені вище, у тому числі платіжними дорученнями, що свідчить про реальність господарських операцій позивача з контрагентами та зміни в майновому стані суб'єкта підприємницької діяльності.

Виходячи з викладеного, суд не погоджується з висновками акту перевірки про порушення з боку ФОП ОСОБА_1 вимог податкового законодавства та винесеним на підставі висновку податкового повідомлення - рішення № від 23.09.2016 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 69 та ч. 1 ст. 70 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування.

Частиною 1 ст. 71 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідачем не надано доказів правомірності та обґрунтованості висновків, викладених в акті перевірки №000632/15-04-13-02/НОМЕР_2 від 08.07.2016р., у зв'язку з чим суд дійшов висновку щодо обґрунтованості позовної вимоги ФОП ОСОБА_1 про визнання протиправними та скасування податкового повідомлення-рішення № від 23.09.2016 року.

Згідно зі ст. 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Керуючись ст.ст. 2, 71, 94, 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 до Котовської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС в Одеській області - задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати податкове повідомлення-рішення Котовської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС в Одеській області № від 23.09.2016 року.

Стягнути з Державного бюджету України за рахунок бюджетних асигнувань Котовської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС в Одеській області () на користь ОСОБА_1 (код РНОКПП НОМЕР_2) судовий збір у сумі 551 (п'ятсот п'ятдесят одна) гривня 20 копійок.

Постанова набирає законної сили після закінчення строків подання апеляційної скарги, якщо вона не була подана у встановлені строки. У разі подання апеляційної скарги постанова набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до Одеського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня отримання копії постанови.

Суддя Бутенко А.В.