Справа № 805/3701/16-а
Суддя: Троянова О.В.
Дата ухвалення: 2016-11-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 листопада 2016 р. Справа №805/3701/16-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов'янськ, вул. Добровольського, 1

час прийняття постанови: 16год.13хв.

ухвалено у нарадчій кімнаті

Донецький окружний адміністративний суд у складі:

головуючої судді Троянової О.В.

при секретарі Кудрі В.Г.,

за участю:

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

представника відповідача Заведій І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

до Добропільської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Донецькій області

про визнання незаконними та скасування податкового повідомлення-рішення від 25.08.2016 року №,

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Добропільської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Донецькій області про визнання незаконними та скасування податкового повідомлення-рішення від 25.08.2016 року №/а.с.4/.

Позивач в обґрунтування позовних вимог зазначає, що за результатами фактичної перевірки 25 серпня 2016 року Добропільською ОДПІ ГУ ДФС у Донецькій області прийнято податкове повідомлення-рішення №, яким фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 визначено суму штрафних (фінансових) санкцій за порушення вимог Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» у розмірі 17000грн. Вказує на те, що податковим органом було проведено перевірку торгової точки без встановлення суб'єкта господарювання, який здійснює торгівлю в ній, робота якого фактично перевірялась, не враховані пояснення продавця та документи, що надавались при проведенні фактичної перевірки, у зв'язку із чим вважає прийняте рішення не законним та таким, що підлягає скасуванню. Зазначав, що сам він, особисто не здійснює торгівельну діяльність алкогольними напоями та взагалі.

Просить суд, визнати незаконним та скасувати податкове повідомлення-рішення Добропільської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Донецькій області від 25.08.2016 року №, яким фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 визначено суму штрафних (фінансових) санкцій за порушення вимог Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» у розмірі 17000грн. /а.с.4/.

Позивач, представник позивача у судовому засіданні підтримали заявлений позов, надали пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві, просили суд задовольнити позов.

Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, надав письмові заперечення в яких зазначив, що перевірка ФО-П ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1) була проведена у відповідності до норм чинного законодавства, висновки акту перевірки щодо порушення вимог Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" та Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» підтверджується матеріалами перевірки. Оскаржуване податкове повідомлення-рішення прийнято обґрунтовано та на підставі діючого законодавства. Просив суд відмовити у задоволенні позову /а.с.96-97/.

Заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи, вирішивши питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, судом встановлено наступне.

Позивач - ОСОБА_1 зареєстрований в якості фізичної особи-підприємця, реєстраційний номер облікової картки платника податків та інших обов'язкових платежів НОМЕР_1. Позивач перебуває на обліку платника податків в Добропільській об'єднаній державній податковій інспекції Головного управління ДФС /а.с.28-31/. Основним видом діяльності позивача є прісноводне рибництво (аквакультура) /а.с.29-31/.

Відповідач - Добропільська об'єднана державна податкова інспекція Головного управління ДФС у Донецькій області діє на підставі положення про Державну фіскальну службу та керуючись Податковим кодексом України.

Статус державної податкової служби в Україні, її функції та правові основи діяльності, порядок адміністрування податків та зборів, компетенція контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю визначені Податковим кодексом України.

Відповідно до п.п. 41.1.1 п.41.1 ст.41 Податкового кодексу України контролюючими органами щодо податків, які справляються до бюджетів та державних цільових фондів, а також стосовно законодавства, контроль за дотриманням якого покладається на органи державної податкової служби, є органи державної податкової служби.

Таким чином, відповідач у справі - суб'єкт владних повноважень, на якого чинним законодавством покладені владні управлінські функції стосовно контролю у сфері податкових взаємовідносин.

Так судом встановлено, що Добропільською ОДПІ 11 серпня 2016 року о 16 годині 21 хвилин дня, відповідно до підпункту 20.1.4. пункту 20.1. статті 20, підпункту 75.1.3. пункту 75.1. статті 75, статті 81, пункту 82.3. статті 82 Податкового кодексу України, за наявністю обставин визначених підпунктом 80.2.1. пункту 80.2. статті 80 Податкового кодексу України, наказу про проведення перевірки від 11.08.2016р. № 197 (далі - наказ) та направлень на перевірку за № 119 від 11.08.2016р., № 120 від 11.08.2016р. та № 121 від 11.08.2016р (далі - направлення) в присутності продавця ОСОБА_5(ІНФОРМАЦІЯ_1, проживає за адресою АДРЕСА_1) була проведена фактична перевірка бази відпочинку, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 щодо дотримання вимог законодавства у сфері виробництва, обігу та реалізації підакцизних товарів, наявністю ліцензій та інших документів контроль за яким покладено на контролюючі органи ФО-П ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1), за результатами якої складено акт перевірки від 30.05.2016 року за №23/05-14-40-11-3-НОМЕР_2 .

В акті перевірки від 12.08.2016 року за №319/14/НОМЕР_1, відображено встановлені контролюючим органом в ході перевірки наступні порушення:

- ст.15 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» в частині роздрібної торгівлі алкогольними напоями без наявності відповідної ліцензії;

- п.85.2 ст.85 Податкового кодексу України в частині ненадання до перевірки документів пов'язаних із проведенням перевірки /а.с.103-105/.

З урахуванням висновків акту перевірки, відповідачем, 25 серпня 2016 року прийнято податкове повідомлення-рішення:

- , яким фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 визначено суму штрафних (фінансових) санкцій за порушення вимог Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» у розмірі 17000грн./а.с.111/.

Позивач не погоджуючись із прийнятим податковим повідомленням-рішенням звернувся до суду із даним позовом.

У відповідності до приписів ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року № ETS N 005 кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

Завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

У відповідності до ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України;2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);4) безсторонньо (неупереджено);5) добросовісно;6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації;8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Згідно з п. п. 19-1.1.4 п.19-1.1 ст.19-1 Податкового кодексу України контролюючі органи здійснюють контроль за встановленими законом строками проведення розрахунків в іноземній валюті, за додержанням порядку приймання готівки для подальшого переказу (крім приймання готівки банками), за дотриманням суб'єктами господарювання установлених законодавством обов'язкових вимог щодо забезпечення можливості розрахунків за товари (послуги) з використанням електронних платіжних засобів, порядку проведення готівкових розрахунків за товари (послуги), проведення розрахункових операцій, а також за наявністю ліцензій на провадження видів господарської діяльності, що підлягають ліцензуванню відповідно до закону, наявністю торгових патентів; здійснюють ліцензування діяльності суб'єктів господарювання з виробництва спирту, алкогольних напоїв і тютюнових виробів, оптової торгівлі спиртом, оптової та роздрібної торгівлі алкогольними напоями і тютюновими виробами та контроль за таким виробництвом; здійснюють контроль у сфері виробництва, обігу та реалізації підакцизних товарів, контроль за їх цільовим використанням, забезпечують міжгалузеву координацію у цій сфері; забезпечують контроль за прийняттям декларацій про максимальні роздрібні ціни на підакцизні товари (продукцію), встановлені виробником або імпортером, та узагальненням відомостей, зазначених у таких деклараціях, для організації роботи та контролю за повнотою обчислення і сплати акцизного податку; здійснюють заходи щодо запобігання та виявлення порушень законодавства у сфері виробництва та обігу спирту, алкогольних напоїв і тютюнових виробів; проводять роботу щодо боротьби з незаконним виробництвом, переміщенням, обігом спирту, алкогольних напоїв і тютюнових виробів.

Відповідно до п.п.75.1.3 п.75.1 ст.75 Податкового кодексу України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об'єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, патентів, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).

Відповідно до вимог статті 80 Податкового кодексу України визначено, що фактична перевірка здійснюється без попередження платника податків (особи).

Фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції під розписку до початку проведення такої перевірки, та за наявності хоча б однієї з таких обставин: у разі коли за результатами перевірок інших платників податків виявлено факти, які свідчать про можливі порушення платником податків законодавства щодо виробництва та обігу підакцизних товарів, здійснення платником податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності патентів, ліцензій та інших документів, контроль за наявністю яких покладено на контролюючі органи, та виникає необхідність перевірки таких фактів; у разі отримання в установленому законодавством порядку інформації від державних органів або органів місцевого самоврядування, яка свідчить про можливі порушення платником податків законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи, зокрема, щодо здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності патентів, ліцензій та інших документів, контроль за наявністю яких покладено на контролюючі органи, виробництва та обігу підакцизних товарів; письмового звернення покупця (споживача), оформленого відповідно до закону, про порушення платником податків установленого порядку проведення розрахункових операцій, касових операцій, патентування або ліцензування; неподання суб'єктом господарювання в установлений законом строк обов'язкової звітності про використання реєстраторів розрахункових операцій, розрахункових книжок та книг обліку розрахункових операцій, подання їх із нульовими показниками; у разі отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів та цільового використання спирту платниками податків, а також здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального; у разі виявлення за результатами попередньої перевірки порушення законодавства з питань, визначених у пункті 75.1.3; у разі отримання в установленому законодавством порядку інформації про використання праці найманих осіб без належного оформлення трудових відносин та виплати роботодавцями доходів у вигляді заробітної плати без сплати податків до бюджету, а також здійснення фізичною особою підприємницької діяльності без державної реєстрації.

Фактична перевірка, що здійснюється за наявності обставини, визначеної у пункті 80.2.6, може бути проведена для контролю щодо припинення порушення законодавства з питань, визначених у пункті 75.1.3, одноразово протягом 12 місяців з дати складання акта за результатами попередньої перевірки.

Перед початком фактичної перевірки, з питань дотримання порядку здійснення розрахункових операцій та ведення касових операцій, посадовими особами контролюючих органів на підставі підпункту 20.1.9 пункту 20.1 статті 20 цього Кодексу може бути проведена контрольна розрахункова операція.

Допуск посадових осіб контролюючих органів до проведення фактичної перевірки здійснюється згідно із статтею 81 цього Кодексу.

Під час проведення фактичної перевірки в частині дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами), в тому числі тим, яким установлено випробування, перевіряється наявність належного оформлення трудових відносин, з'ясовуються питання щодо ведення обліку роботи, виконаної працівником, обліку витрат на оплату праці, відомості про оплату праці працівника. Для з'ясування факту належного оформлення трудових відносин з працівником, який здійснює трудову діяльність, можуть використовуватися документи, що посвідчують особу, або інші документи, які дають змогу її ідентифікувати (посадове посвідчення, посвідчення водія, санітарна книжка тощо).

Фактична перевірка проводиться двома і більше посадовими особами контролюючого органу у присутності посадових осіб суб'єкта господарювання або його представника та/або особи, що фактично здійснює розрахункові операції.

Під час проведення перевірки посадовими особами, які здійснюють таку перевірку, може проводитися хронометраж господарських операцій. За результатами хронометражу складається довідка, яка підписується посадовими особами контролюючого органу та посадовими особами суб'єкта господарювання або його представника та/або особами, що фактично здійснюють господарські операції.

Строки проведення фактичної перевірки встановлені статтею 82 цього Кодексу.

Порядок оформлення результатів фактичної перевірки встановлено статтею 86 цього Кодексу.

На виконання вимог Податкового кодексу України начальником Добропільської ОДПІ Головного управління ДФС у Донецькій області прийнято наказ №197 від 11.08.2016 року про проведення з 11 серпня 2016 року фактичної перевірки фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1) за адресою: АДРЕСА_2, з питань дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудових договорів, оформлення трудових відносин з найманими особами та з питань дотримання вимог Податкового кодексу України, Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг", Закону України «Про ліцензування певних видів господарської діяльності», Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів», Указу Президента України від 12 червня 1995 року «Про застосування штрафних санкцій за порушення норм з регулювання обігу готівки», Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 15 грудня 2004 року №637, Правил роздрібної торгівлі алкогольними напоями, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 30.07.1996 року №854, Правил роздрібної торгівлі тютюновими виробами, затвердженими наказом Міністерства економіки та з питань європейської інтеграції України від 24.07.2002 року №218, Порядку провадження торговельної діяльності та правил торговельного обслуговування на ринку споживчих товарів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.06.2006 року №833 та інших законодавчих актів за період з 01.01.2016 року по 20.08.2016 /а.с.99/.

На виконання вимог наказу про проведення фактичної перевірки ФО-П ОСОБА_1, податковим органом виписані направлення на проведення перевірки №№119-121 від 11.08.2016 року /а.с.100-102/.

Після ознайомлення з наказом та направленнями продавцем ОСОБА_5,податковим органом розпочато фактичну перевірку.

Відповідно до акту перевірки зазначено, що при проведенні перевірки, в павільйоні бази відпочинку «ІНФОРМАЦІЯ_2», що знаходиться за адресою АДРЕСА_2, що належить ФО-П ОСОБА_1, встановлено факт реалізації алкогольних напоїв, а саме: однієї пляшки пива торгової марки «Bavaria» світле, об'ємом 0,5л, міцн.4,9% за ціною 19,00грн. та однієї плашки напою алкогольного «Shake», об'ємом 0,33л міцністю 9%, за ціною 23,00грн. В ході проведення перевірки ліцензії на право роздрібної торгівлі не надано, вставлено , що на місті здійснення діяльності відсутній реєстратор розрахункових операцій.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Основні засади державної політики щодо регулювання виробництва, експорту, імпорту, оптової і роздрібної торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, спиртом-сирцем виноградним, спиртом-сирцем плодовим, алкогольними напоями та тютюновими виробами, забезпечення їх високої якості та захисту здоров'я громадян, а також посилення боротьби з незаконним виробництвом та обігом алкогольних напоїв і тютюнових виробів на території України визначає Закон України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів" від 19.12.1995 року №481-95-ВР.

Статтею 17 вказаного Закону визначено, що за порушення норм цього Закону щодо виробництва і торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, спиртом-сирцем виноградним, спиртом-сирцем плодовим, алкогольними напоями та тютюновими виробами посадові особи і громадяни притягаються до відповідальності згідно з чинним законодавством.

До суб'єктів господарювання застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафів у разі: оптової (включаючи імпорт та експорт) і роздрібної торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, алкогольними напоями та тютюновими виробами без наявності ліцензій, - 200 відсотків вартості отриманої партії товару, але не менше 17000 гривень.

Приймаючи спірне податкове повідомлення-рішення від 25.08.2016 року №, яким фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 визначено суму штрафних (фінансових) санкцій за порушення вимог Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» у розмірі 17000грн. податковий орган не врахував ряд обставин, що мають суттєве значення.

Так, основним видом діяльності позивача є прісноводне рибництво (аквакультура), що підтверджується відповідним витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 28.10.2016 року №/а.с.29-31/.

Для провадження своє господарської діяльності з прісноводного рибництва, позивачем орендується ставки з площею водного дзеркала 2,2 га та 10га на території Світлівської селищної ради та земельна ділянка загальною площею 17,8га(у тому числі 12,2га - землі зайняті водою, 0,19га - гідротехнічні споруди, 5,41га- пасовища, що підтверджується відповідними договорами оренди з додатками /а.с.32-40/.

Відповідно до довідки Світлівської сільської ради від 04.11.2016 року №1562 ОСОБА_1 є орендатором водойми в АДРЕСА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_2). На береговій лінії знаходиться база відпочинку у вигляді тимчасових легких конструкцій (альтанок) і відкритого легкого павільйону для роздрібної торгівлі /а.с.91/.

01 січня 2015 року між ФО-П ОСОБА_1 (Орендодавець) та ФО-П ОСОБА_6 (Орендар) укладено договір оренди бази відпочинку «ІНФОРМАЦІЯ_2» розташованої за адресою: АДРЕСА_2, в тому числі павільйону з торговою площею 12кв.м. Термін дії договору до 01.12.2018 року /а.с.12/. Актом прийому передачі передано орендоване майно у користування орендарю /а.с.92/.

Головним управлінням ДФС у Донецькій області 29 липня 2016 року фізичній особі-підприємцю ОСОБА_6 видано ліцензію на право здійснення роздрібної торгівлі алкогольними напоями з терміном дії з 01.08.2016 року по 01.08.2017 року. Реєстраційний №05/07/16/0/06393 /а.с.14/.

Відповідно до додатку до ліцензії №05/07/16/0/06393 місцем торгівлі ФО-П ОСОБА_6 є АДРЕСА_2, а також внесено електронний контрольно-касовий апарат /а.с.15/.

Довідкою, наданою Добропільською ОДПІ ГУ ДФС у Донецькій області від 08.11.2016 року №148/10/05-07-8-1 підтверджено відсутність у ФО-П ОСОБА_1 зареєстрованих реєстраторів розрахункових операцій та відповідних ліцензій на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями /а.с.95/.

З пояснень продавця ОСОБА_5, наданих під час проведення фактичної перевірки, вбачається, що вона 11 серпня 2016 року працювала на базі відпочинку «ІНФОРМАЦІЯ_2» замість продавця ОСОБА_8 і продала пляшку пива торгової марки «Bavaria» світле, одну плашку напою алкогольного «Shake» та пляшку води об'ємом 1,5л на суму 52грн. Відповідно до цих же пояснень ОСОБА_5 зазначила, що офіційно працює у ФОП ОСОБА_7 /а.с.106/.

Крім того, в матеріалах справи міститься цивільно-правовий договір №1 від 11.08.2016 року, укладений між ФО-П ОСОБА_6 та ОСОБА_5 щодо виконання роботи по заміні тимчасово відсутнього працівника, а саме продавця у торгівельному павільйоні , що розміщується на базі відпочинку у АДРЕСА_2 / а.с.94/.

Як з'ясовано в судовому засіданні у представника відповідача, податковою не було здійснено перевірку ні ФО-П ОСОБА_6, ні ФО-П ОСОБА_7

Інформація щодо продавця також податковими органом не перевірялась та не з'ясовувалась.

Крім того, в судовому засіданні був допитаний в якості свідка ФО-П ОСОБА_6, який зазначив, що діяльність з продажу алкогольних напоїв здійснює за адресою на базі відпочинку «ІНФОРМАЦІЯ_2» в АДРЕСА_2 в торгівельному павільйоні загальною площею 12м, який є тимчасовою сезонною спорудою, на підставі договору оренди №1 від 01.01.2015 р. Договір укладений з ФО-П ОСОБА_1 Діяльність з роздрібної торгівлі алкогольними напоями здійснює на підставі ліцензії за реєстраційним № 05/07/16/06393, відповідно до якої місце торгівлі зазначене те ж, в наявності також є реєстратор розрахункових операцій, який зареєстровано в податковому органі належним чином. Також пояснив, що при проведені перевірки особисто присутнім бути не мав змоги, але перевіряючим пояснив, що саме він здійснює діяльність в цьому павільйоні. Крім того зазначав, що копії всіх документів знаходяться в місті здійснені торгівлі в куточку покупця. Після закінчення перевірки придбаний товар при здійсненні розрахункової операції повернуто продавцю не було.

З огляду на всі з'ясовані та встановлені обставини суд може зробити висновок про те, що податковий орган помилково дійшов висновку про порушення саме позивачем Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів", оскільки роздрібну торгівлю алкогольних напоїв здійснював орендар, що орендує частину майна фізичної особи-підприємця а саме тимчасову сезонну споруду - павільйон.

Крім того, представником відповідача надано відповідь Управління Держземагентства у Добропільскому районі Донецькій області від 18.08.2016 року про надання інформації щодо наявної адреси земельної ділянки ,що розташована навколо ставку, який орендує ФО-П ОСОБА_1 та інше/ а. с. 58-60/.

Відповідно до отриманої інформації та документів в ході до перевірочного аналізу, відповідач в своїх запереченнях та наданих письмово поясненнях зазначив, що виявлено порушення норм земельного законодавства України позивачем і земельна ділянка за адресою, де відбувалась перевірка не оформлена належним чином і враховуючи, це наданий ФО-П ОСОБА_6 договір має ознаки нікчемного правочину.

Перевірка позивача відбувалась 11.08.2016 року, з листом податкова звернулась 17.08.2016 р., тобто, проведення до перевірочного аналізу відбувалось податковим органом вже після проведеної перевірки.

Суд не бере до уваги зауваження представника відповідача щодо недійсності (нікчемності) правочину оренди та критично оцінює надані відповідачем докази в обґрунтування своєї позиції, з огляду на наступне.

Статтею 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

У пункті 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» визначений перелік правочинів, які є нікчемними як такі, що порушують публічний порядок (ст. 228 ЦК України): правочини, спрямовані на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина) правочини, спрямовані на знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Такими є правочини, що посягають на суспільні, економічні та соціальні основи держави, зокрема: правочини, спрямовані на використання всупереч закону комунальної, державної або приватної власності; правочини, спрямовані на незаконне відчуження або незаконне володіння, користування, розпорядження об'єктами права власності українського народу - землею як основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави, її надрами, іншими природними ресурсами (стаття 14 Конституції України); правочини щодо відчуження викраденого майна; правочин, що порушують правовий режим вилучених з обігу або обмежених в обігу об'єктів цивільного права тощо.

Усі інші правочини, спрямовані на порушення інших об'єктів права, передбачені іншими нормами публічного права, не є такими, що порушують публічний порядок.

При кваліфікації правочину за статтею 228 ЦК України має враховуватися вина, яка виражається в намірі порушити публічний порядок сторонами правочину або однією зі сторін. Доказом вини може бути вирок суду, постановлений у кримінальній справі, щодо знищення, пошкодження майна чи незаконного заволодіння ним тощо.

Відповідач не зазначив та не надав суду доказів, які б з огляду на приведені вище положення ЦК України, з урахуванням роз'яснень Пленуму Верховного Суду України свідчили про нікчемність правочину - договору оренди від 01.01.2015 року №1. Також, вказаний правочин не визнавався недійсним у судовому порядку.

Крім того, суд звертає увагу на те, що Постановою Кабінету Міністрів України від 02.06.2003 року №790 затверджений Порядок застосування фінансових санкцій, передбачених статтею 17 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів", пунктом 3 якого визначено, що до суб'єктів підприємницької діяльності, винних у вчиненні порушень, застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафів у розмірах, передбачених статтею 17 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів".

Пунктом 6 Порядку передбачено, що рішення про застосування фінансових санкцій, передбачених ст. 17 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів", приймаються, зокрема, керівником, а у разі його відсутності - заступником керівника органу державної податкової служби відповідно до їх компетенції, визначеної законодавством. Порядок і строки розгляду матеріалів, які є підставою для застосування фінансових санкцій, та прийняття рішення щодо їх застосування встановлюються зазначеними органами відповідно до їх компетенції.

За приписами п. 8 Порядку, рішення про застосування фінансових санкцій до суб'єкта господарювання за порушення норм Закону складається за формою згідно з додатком до цього Порядку.

Так, в порушення вимог Порядку застосування фінансових санкцій, передбачених статтею 17 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів" затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 02.06.2003 року №790 податковим органом замість рішення про застосування фінансових санкцій до суб'єкта господарювання за порушення норм Закону складено податкове повідомлення-рішення.

Крім того, суд звертає увагу, що пп.20.1.28 п.20.1 ст.20 Податкового кодексу України визначено, що органи державної податкової служби мають право застосовувати до платників податків фінансові (штрафні) санкції, стягувати до бюджетів та державних цільових фондів суми грошових зобов'язань та/або податкового боргу у випадках, порядку та розмірі, встановлених цим Кодексом.

Зі змісту статті 17 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» вбачається, що вказаною нормою передбачена відповідальність суб'єктів господарювання у вигляді застосування фінансових санкцій, які в свою чергу є адміністративно-господарськими.

Згідно з частиною 1 статті 218 Господарського кодексу України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Оскільки, суд дійшов висновку, що фізична особа-підприємець ОСОБА_1 не порушував положення Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів", прийняте податкове повідомлення-рішення є не законним та підлягає скасуванню.

Частиною 2 статті 19 Конституції України та частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 69 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів. Докази суду надають особи, які беруть участь у справі. Суд може запропонувати надати додаткові докази або витребувати додаткові докази за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, або з власної ініціативи.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

На підстав викладеного вище, суд дійшов висновку, що позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

Оскільки прийняте рішення ухвалено на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, відповідно до вимог ст.94 КАС України суд присуджує фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 здійснені ним судові витрати у сумі 551,21грн. за рахунок бюджетних асигнувань Добропільської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Донецькій області.

Керуючись статтями 2-15, 17-18, 33-35, 41-42, 47-51, 56-59, 69-71, 79, 86, 87, 94, 99, 104-107, 110-111, 121, 122-143, 151-154, 158, 162, 163, 167, 185-186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Добропільської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Донецькій області про визнання незаконними та скасування податкового повідомлення-рішення від 25.08.2016 року № - задовольнити.

Визнати незаконним та скасувати податкове повідомлення-рішення Добропільської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Донецькій області від 25.08.2016 року №, яким фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 визначено суму штрафних (фінансових) санкцій за порушення вимог Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» у розмірі 17000грн.

Стягнути на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 судові витрати у сумі 551,21(п'ятсот п'ятдесят одну гривню двадцять одну копійку)грн. за рахунок бюджетних асигнувань Добропільської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Донецькій області.

Постанову ухвалено у нарадчій кімнаті та проголошено її вступну та резолютивні частини у судовому засіданні 08 листопада 2016 року

Повний текст постанови виготовлено та підписано 14 листопада 2016 року.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Троянова О.В.