Справа № 309/1099/16-а,2-а/309/50/16
Суддя: Нос Степан Петрович
Дата ухвалення: 2016-11-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада 2016 року Справа № 876/6765/16

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді - Носа С. П.,

суддів - Яворського І. О., Кухтея Р. В.;

за участю секретаря судового засідання - Мельничук Б. Б.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Хустського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Закарпатської області на постанову Хустського районного суду Закарпатської області від 13 липня 2016 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Хустського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Закарпатської області третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області про зобов'язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

31 березня 2016 року Хустським районним судом Закарпатської області зареєстровано позовну заяву ОСОБА_1 до Хустського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Закарпатської області третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області про визнання за позивачем права на отримання пільгової пенсії та зобов'язання відповідача оформити позивачу пільгову пенсію, зарахувавши ОСОБА_1 в стаж пільгової пенсії роботу за період з 01 лютого 1984 року по 31 липня 1995 року.

В обґрунтування вимог позовної заяви вказано, що ОСОБА_1 з 01 лютого 1984 року по 03 жовтня 2001 рік працювала валяльницею на канатно-кольцевих машинах 4 тарифного розряду на Хустській фетро-кільцевій фабриці, але рішенням № 9 від 15 вересня 2015 року їй відмовлено в оформленні пільгової пенсії, що, на думку позивача є неправомірним та незаконним.

Ухвалою Хустського районного суду від 01 червня 2016 року залучено в якості третьої особи без самостійних вимог на предмет спору Головне управління Пенсійного фонду України Закарпатської області.

Постановою Хустського районного суду Закарпатської області від 13 липня 2016 року позов задоволено. Визнано за ОСОБА_1 право на отримання пенсії на пільгових умовах. Зобовязано солідарно Хустське об'єднане управління Пенсійного фонду України Закарпатської області, Головне управління Пенсійного фонду України Закарпатської області зарахувати в стаж роботи, яка дає право на оформлення пенсії на пільгових умовах роботи за період з 22 серпня 1992 року по 28 лютого 1992 року за професією валяльника.

Не погоджуючись з прийнятою постановою, відповідачем - Хустським об'єднаним управлінням Пенсійного фонду України Закарпатської області, подано апеляційну скаргу до Львівського апеляційного адміністративного суду, в якій висловлено прохання скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову, якою відмовити в задоволенні адміністративного позову.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказано, що оскаржуване рішення суду першої інстанції є незаконним, необґрунтованим та прийнятим з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не прибули, про дату, час і місце апеляційного розгляду повідомлені належним чином, а тому, суд апеляційної інстанції, відповідно до ч. 1 ст. 41 та ч. 4 ст. 196 КАС України, вважає можливим проведення розгляду справи за їхньої відсутності без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та проаналізувавши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити, а постанову суду першої інстанції скасувати з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною першою статті 69 КАС доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Згідно із ст. 70 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом при вирішенні справи не беруться до уваги. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Статтею 71 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ст. 86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Встановлено, що згідно наказу № 167 від 16 листопада 1983 року ОСОБА_1 була прийнята на роботу у валяльний цех Хустської фетро-фільцевої фабрики. Згідно наказу № 20 по Хустській фетро-фільцевій фабриці від 31 січня 1984 року на підставі рішення засідання кваліфікаційної комісії від 25 січня 1984 року позивач була переведена в робочі, а саме валяльницею на канатно - кольцеві машини 4 тарифного розряду з 01 лютого 1984 року, в даному цеху по вказаній професії позивач пропрацювала весь період і згідно наказу № 95 по ВАТ «Хуст» від 03 жовтня 2001 року була звільнена з даної роботи за власним бажанням.

Рішенням комісії при Головному управлінні Пенсійного фонду України Закарпатської області № 9 від 15 вересня 2015 року підтверджено ОСОБА_1 період роботи на Хустській фетро-фільцевій фабриці з 01 лютого 1984 року по 21 серпня 1992 року валяльницею на канатно-кільцевих машинах, згодом - валяльницею багатовалкових машин (всього пільгового стажу 8 років 6 місяців 21 день) як такий, характер роботи за який відповідає умовам та показникам, передбачений позицією 2230602 а-16314 підпункту 6. Деревообробне виробництво розділу XXI.Целюлозно-паперове та деревообробне виробництво Списку № 2 виробництв, робіт, професій, посад та показників, затвердженого постановою КМУ №162 від 11.03.1994 року, і при виконанні вимог щодо віку та стажу пункту б) статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах. Стосовно періоду роботи з 21 серпня 1992 року по 03 жовтня 2001 року, вказано, що відповідно до пункту 7 наказу № 383 від 18.11.2005 року Міністерства праці та соціальної політики України обчислення пільгового стажу особи визначається за фактичною тривалістю роботи в шкідливих умовах праці. Документи (довідки про фактично відпрацьований заявницею час) на розгляд комісії не надано, тому такий стаж не підлягає зарахуванню.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до ст. 13 п «б» Закону України «Про пенсійне забезпечення» позивач має право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах. Також судом першої інстанції зазначено, що комісією при Головному управлінні Пенсійного фонду України Закарпатської області прийнято неправомірне рішення щодо незарахування певних періодів роботи позивача до пільгового стажу.

Колегія суддів апеляційної інстанції не погоджується з вищенаведеними висновками та зазначає наступне.

Відповідно до ч. 3 ст. 50 КАС України відповідачем в адміністративній справі є суб'єкт владних повноважень, якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Встановлено, що у даній адміністративній справі відповідачем виступає Хустське об'єднане управління Пенсійного фонду України Закарпатської області.

Разом з тим, ОСОБА_1 в позовних вимогах просить визнати за позивачем право на отримання пільгової пенсії та зобов'язати відповідача оформити позивачу пільгову пенсію, зарахувавши ОСОБА_1 в стаж пільгової пенсії роботу за період з 01 лютого 1984 року по 31 липня 1995 року.

Суд апеляційної інстанції наголошує, що відповідачем - Хустським об'єднаним управлінням Пенсійного фонду України Закарпатської області не приймалося рішення щодо підтвердження періодів роботи, що дає право на призначення пенсії на пільгових умовах. Вищевказане рішення № 9 від 15 вересня 2015 року було прийняте комісією при Головному управлінні Пенсійного фонду Закарпатської області, а не Хустським об'єднаним управлінням Пенсійного фонду України Закарпатської області.

Відповідно до положень ст. 52 КАС України суд першої інстанції, встановивши, що з адміністративним позовом звернулася не та особа, якій належить право вимоги, або не до тієї особи, яка повинна відповідати за адміністративним позовом, може за згодою позивача допустити заміну первинного позивача або відповідача належним позивачем або відповідачем, якщо це не потягне за собою зміни підсудності адміністративної справи. Якщо позивач не згоден на його заміну іншою особою, то ця особа може вступити у справу як третя особа, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору, про що суд повідомляє третю особу. Якщо позивач не згоден на заміну відповідача іншою особою, суд може залучити цю особу як другого відповідача. У разі відмови у задоволенні адміністративного позову до такого відповідача понесені позивачем витрати відносяться на рахунок держави. Після заміни сторони, вступу третьої особи, що заявляє самостійні вимоги на предмет спору, залучення другого відповідача розгляд адміністративної справи починається спочатку.

Судом першої інстанції не було дотримано вищенаведених законодавчих положень, оскільки Головне управління Пенсійного фонду України Закарпатської області було залучено в якості третьої особи без самостійних вимог на предмет спору.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Відтак, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що оскільки ОСОБА_1 не зверталася до Хустського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Закарпатської області за призначенням пенсії, їй не було відмовлено Хустським об'єднаним управлінням Пенсійного фонду України Закарпатської області в підтвердженні періодів роботи, що дає право на призначення пенсії на пільгових умовах, цей відповідач у даній адміністративній справі не може вважатися належним, оскільки Хустським об'єднаним управлінням Пенсійного фонду України Закарпатської області не було допущено порушень прав, свобод та інтересів позивача.

Колегія суддів наголошує, що ОСОБА_1 має право звернутися з відповідним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України Закарпатської області як це передбачено у п. 16 Порядку підтвердження періодів роботи, що зараховуються до трудового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України від 10 листопада 2006 року № 18-1.

Узагальнюючи викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що постанова суду першої інстанції ґрунтується на неповно, необ'єктивно і всебічно не з'ясованих обставинах, прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги спростовують висновки суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 41, 158-163, 195, 196, п. 3 ч. 1 ст. 198, ст. 202, ч. 2 ст. 205, ст. ст. 207, 254 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Хустського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Закарпатської області - задовольнити.

Постанову Хустського районного суду Закарпатської області від 13 липня 2016 року в справі № 309/1099/16-а - скасувати та прийняти нову, якою в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Хустського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Закарпатської області третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області про зобов'язання вчинити дії - відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення.

Постанова може бути оскаржена у касаційному порядку, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України, протягом двадцяти днів з дня набрання постановою законної сили, а у випадку коли, відповідно до ч. 3 ст. 160 КАС України, складення постанови в повному обсязі відкладено - з дня складення постанови в повному обсязі.

Головуючий суддя: С. П. Нос

Судді: І. О. Яворський

Р. В. Кухтей

Постанову складено в повному обсязі 22 листопада 2016 року.