Справа № 127/17632/16-а
Суддя: Граб Л.С.
Дата ухвалення: 2016-11-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 127/17632/16-а

Головуючий у 1-й інстанції: Прокопчук А.В.

Суддя-доповідач: Граб Л.С.

16 листопада 2016 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Граб Л.С.

суддів: Білої Л.М. Гонтарука В. М. ,

за участю:

секретаря судового засідання: Стаднік Л.В.,

позивача: ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 07 вересня 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до управління Пенсійного фонду України в м. Вінниці про зобов'язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В :

В серпні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до управління Пенсійного фонду України, в якому просив зобов'язати відповідача - управління Пенсійного фонду України в м.Вінниці - здійснити переведення його пенсії на пенсію за віком на загальних умовах відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», яку призначити з дня подання ним заяви (07.07.2016), із застосуванням показника середньої заробітної плати у середньому на одну застраховану особу в цілому по Україні з якої сплачено страхові внески за три останні роки, що передує року звернення із заявою про призначення пенсії, а саме за 2013-2015 роки.

Постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 07 вересня 2016 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову суду скасувати, прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, що призвело до неповного з'ясування обставин справи і, як наслідок - невірного вирішення справи та прийняття необґрунтованої постанови.

В судовому засіданні позивач підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити.

Представник відповідача, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, в судове засідання не з'явивився.

Відповідно до ч. 4 ст. 196 КАС України неприбуття у судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час і місце апеляційного розгляду, не перешкоджає судовому розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, а також правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, давши правову оцінку обставинам у справі, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а постанову суду - без змін, виходячи з наступного.

Як слідує з матеріалів справи, ОСОБА_2 є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 3 категорії, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1.

Позивач в липні 2016 року звернувся до відповідача з заявою, в якій просив здійснити переведення його пенсії на пенсію за віком на загальних умовах за період з 2013-2015 роки.

Так, у відповіді управління Пенсійного фонду України в м. Вінниці від 21.07.2016 року вказано, що позивачу призначено пенсію за віком із зменшенням пенсійного віку на 05 років, як учаснику ліквідації аварії на ЧАЕС у 1988р. (3 категорія), з 20.10.2009 року, згідно поданої заяви 04.01.2010 року за нормами ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" та Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування". Також зазначено, що показник середньої заробітної плати у середньому на одну застраховану особу в цілому по Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, може застосуватися тільки при первинному призначенні пенсії або при переведенні вперше з пенсії по інвалідності на пенсію за віком, тому заява ОСОБА_2 про призначення пенсії за віком із застосуванням показника середньої заробітної плати у середньому на одну застраховану особу в цілому по Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки 2013, 2014, 2015 р.р., суперечить нормам чинного пенсійного законодавства.

ОСОБА_2, вважаючи дану відмову незаконною та такою, що порушує його права, звернувся з даним позовом до суду.

Суд першої інстанції дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, з чим погоджується і суд апеляційної інстанції, з огляду на наступне.

Порядок призначення пенсій визначений Законом України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 № 1058-ІV.

Як вбачається з матеріалів справи, з 20.10.2009 року позивачу призначено пенсію за віком відповідно до ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Так, статтею 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" встановлено, що особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Законом України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

Тобто, призначена позивачу пенсія відноситься до різновиду пенсії за віком, однак із зменшенням загального віку необхідного для її призначення на 10 років відповідно до 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Таким чином, колегія суддів зазначає, що позивач реалізував своє право на призначення пенсії. В подальшому, після призначення пенсії, останній мав право звернутись до органу Пенсійного фонду України із заявою про переведення його на інший вид пенсії.

Відповідно ч. 1 ст. 9 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов'язаного з роботою, інвалідності з дитинства); 3) пенсія у зв'язку з втратою годувальника.

Статтею 10 вищевказаного Закону передбачено право особи вибору пенсійних виплат.

Згідно ч.1 вказаної статті, особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв'язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором.

Відповідно до частини 1 статті 40 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", для обчислення пенсії враховується заробітна плата (дохід) за весь період страхового стажу, починаючи з 1 липня 2000 року. За бажанням пенсіонера та за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами у період до 1 січня 2016 року або в разі, якщо страховий стаж починаючи з 1 липня 2000 року становить менше 60 місяців, для обчислення пенсії також враховується заробітна плата (дохід) за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд до 1 липня 2000 року незалежно від перерв.

Крім того, з положення пункту 13 Перехідних положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» слідує що, у разі якщо особа має право на отримання пенсії, щомісячного довічного грошового утримання відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян як постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», призначається одна пенсія або щомісячне довічне грошове утримання за її вибором.

Як вказано в наведеній нормі, вибір пенсії надається громадянину саме під час її призначення. Таке призначення, відбулось, тому посилання позивача на невикористане право вибору пенсії є необґрунтованим.

Посилання позивача на отримання ним саме пільгової державної пенсії є безпідставним, оскільки вид такої пенсії діючим законодавством не встановлено. Закон України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» визначає умови дострокового виходу на пенсію даної категорії громадян, а не встановлює окремий порядок призначення пенсії та не визначає її окремий вид.

Така правова позиція узгоджується також з висновками Вищого адміністративного суду України, викладеними в ухвалі № К/800/40551/15 від 09 березня 2016 року.

Як слідує з матеріалів справи, ОСОБА_2 07.07.2016 року звертався до управління Пенсійного фонду України в м. Вінниці з заявою про переведення його на пенсію за віком на загальних умовах відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" із застосуванням показника середньої заробітної плати у середньому на одну застраховану особу в цілому по Україні, з якої сплачено страхові внески за три останні роки, що передує року звернення, із заявою про призначення пенсії, а саме за 2013-2015 роки .

Тобто, в законодавстві передбачено декілька видів пенсій, які можуть бути призначені особі, а разі наявності права особи на декілька пенсій одночасно їй надано право на вибір однієї із зазначених у ст 9 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" пенсій.

Відповідно до наявних матеріалів справи, позивачу в 2009 році призначена пенсія на пільгових умовах із зменшення пенсійного віку відповідно до ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Враховуючи зазначене, колегія суддів вважає, що позивач звернувся до відповідача за перепризначенням пенсії за віком, яка останньому призначена ще в 2009 році, а отже підстави для такого призначення пенсії та визначення її розміру з врахуванням показника середньої заробітної плати по Україні за 2013-2015 роки відсутні.

Провівши аналіз норм чинного законодавства та дослідивши обставини справи, колегія суддів вважає, що відповідач, діяв у спосіб, на підставах та в межах наданих йому повноважень, що передбачені Конституцією та чинним законодавством України.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що відповідачем надано суду достатньо належних доказів, які свідчать про неправомірність заявлених позовних вимог, а доводи апеляційної скарги не викликають сумнівів щодо правильності висновків суду першої інстанції та застосування норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч.1 ст.200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Зважаючи на те, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 07 вересня 2016 року - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст. 212 КАС України.

Ухвала суду складена в повному обсязі 21 листопада 2016 року.

Головуючий Граб Л.С.

Судді Біла Л.М. Гонтарук В. М.