Справа № 822/1911/16
Суддя: Данилюк У.Т.
Дата ухвалення: 2016-11-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 822/1911/16
У Х В А Л А

про відмову у закритті провадження по справі

15 листопада 2016 рокум. Хмельницький

Хмельницький окружний адміністративний суд

в складі :головуючого-суддіДанилюк У.Т.
при секретарі за участі: Коваль Д.Л. представника позивача та представника відповідача
розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання представника уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Дельта Банк" про закриття провадження по адміністративній справі за позовом ОСОБА_3 до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Дельта Банк" Кадирова Владислава Володимировича , Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про визнання протиправними та зобов'язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до Хмельницького окружного адміністративного суду з позовом до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Дельта Банк" Кадирова Владислава Володимировича , Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, в якому просить зобов'язати відповідачів віднести в порядку п. 4 ч. 1 ст. 52 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" №4452-VІ (далі - Закон №4452-VІ) до четвертої черги акцептованих вимог кредиторів публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" вимоги ОСОБА_3 в сумі, яка перевищує встановлений законом граничний розмір відшкодування коштів за вкладами - 1 100 000,00 грн. (один мільйон сто тисяч гривень 00 коп.) по договорах від 30.12.2014 р. №5967 та №5969 банківського вкладу (депозиту) "Найкращий від Миколая оn-linе" у гривнях, укладені ОСОБА_3 та публічним акціонерним товариством "Дельта банк".

В судовому засіданні представником уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Дельта Банк" Кадирова Владислава Володимировича подано клопотання про закриття провадження у справі на підставі п.1 ч. 1 ст. 157 КАС України, оскільки справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

В обґрунтування вказаного клопотання представник зазначає про те, що банк знаходиться в процедурі ліквідації у зв'язку з визнанням його неплатоспроможним. За таких обставин спір повинен розглядатись в порядку господарського судочинства. Дана правова позиція викладена в постанові Верховного суду України від 15.06.2016 р. по справі №826/20410/14.

Представник позивача проти вказаного клопотання заперечив, просив у його задоволенні відмовити. Вважає вказаний спір публічно-правовим, оскільки відповідачі здійснюють свою діяльність саме як суб'єкти владних повноважень.

Представник Фонду гарантування вкладів фізичних осіб в судове засідання не з'явився.

Вирішуючи подане клопотання, суд керується наступним.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 157 КАС України суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Згідно позиції Верховного Суду України, викладеної в постанові від 15 червня 2016 року у справі №826/20410/14, на спори, які виникають на стадії ліквідації (банкрутства) банку, не поширюється юрисдикція адміністративних судів - виходячи із системного аналізу частини третьої статті 2 Закону України від 14 травня 1992 року №2343-ХІІ "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", статті 1 Закону України від 7 грудня 2000 року № 2121-ІІІ "Про банки та банківську діяльність", пункту шостого статті 2 Закону № 4452-VI та враховуючи положення статті 12 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно з ч. 1 ст. 244-2 КАС України, висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 237 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

Суд вважає за доцільне відступити від правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду України від 15 червня 2016 року у справі №826/20410/14, з огляду на наступне.

Так, Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (далі - Закон №2343-ХІІ) встановлено умови та порядок відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом та застосування ліквідаційної процедури з метою повного або часткового задоволення вимог кредиторів.

Відповідно до положень ст. 1 Закону №2343-ХІІ, банкрутство - визнана господарським судом неспроможність боржника відновити свою платоспроможність за допомогою процедур санації та мирової угоди і погасити встановлені у порядку, визначеному цим Законом, грошові вимоги кредиторів не інакше як через застосування ліквідаційної процедури.

Неплатоспроможність визначена також ст.1 Закону №2343-ХІІ як неспроможність боржника виконати після настання встановленого строку грошові зобов'язання перед кредиторами не інакше, як через відновлення його платоспроможності.

З наведеного слідує, що Законом №2343-ХІІ регулюються відносини щодо відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом, які вирішуються в порядку ГПК України господарським судом.

Разом з цим, згідно з ч. 3 ст. 2 Закону №2343-ХІІ, законодавство про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом при розгляді судом справи про визнання неплатоспроможним (банкрутом) банку застосовується з урахуванням норм законодавства про банки і банківську діяльність.

Однак суд звертає увагу на те, що в даній адміністративній справі вирішуються спірні правовідносини виключно в межах Закону №4452-VI.

Закон №4452-VI є спеціальним, яким врегульовано правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також відносини між Фондом, банками, Національним банком України.

В даному випадку ліквідаційна процедура, яка застосовується при ліквідації банку, відрізняється від процедури, передбаченої Законом №2343-ХІІ. Зокрема, згідно ст. 7 Закону №2343-ХІІ порядок ліквідації банкрута здійснюється шляхом застосування судових процедур банкрутства.

При цьому, необхідною умовою для застосування до спірних правовідносин Закону №2343-ХІІ є безпосередня наявність порушення справи про банкрутство в господарському суді.

Однак у даному випадку ліквідація банку здійснюється на підставі постанови Правління Національного банку України в межах Закону №4452-VI, яким, в свою чергу, не передбачено порушення справи про банкрутство в господарському суді, а тому в даному випадку застосування Закону №2343-ХІІ до спірних правовідносин не підлягає.

За змістом ч. 2 ст. 4 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

Законодавство не містить визначення терміну "публічно-правовий спір". Для розгляду спору адміністративним судом необхідно встановити його публічно-правовий зміст (характер).

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 3 КАС України справа адміністративної юрисдикції (далі адміністративна справа) переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Пунктами 1, 2 ч. 2 ст. 17 КАС України передбачено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема: спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Зі змісту позовної заяви встановлено, що позивачем в якості відповідача визначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації АТ "Дельта Банк", а також зазначений Фонд.

Згідно з п.17 ч.1 ст.2 Закону №4452-VІ уповноважена особа Фонду - працівник Фонду, який від імені Фонду та в межах повноважень, передбачених цим Законом та/або делегованих Фондом, виконує дії із забезпечення виведення банку з ринку під час здійснення тимчасової адміністрації неплатоспроможного банку та/або ліквідації банку.

Статтею 3 Закону № 4452-VІ визначено, що Фонд є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків у випадках, встановлених цим Законом. Фонд є юридичною особою публічного права, має відокремлене майно, яке є об'єктом права державної власності і перебуває у його господарському віданні.

Відповідно до ч. 1 ст.35 Закону № 4452-VІ тимчасовим адміністратором неплатоспроможного банку та ліквідатором банку (крім ліквідації банку за рішенням власників) є Фонд. Фонд може делегувати рішенням виконавчої дирекції Фонду частину або всі свої повноваження як тимчасового адміністратора або ліквідатора уповноваженій особі (уповноваженим особам) Фонду.

Під час здійснення ліквідації банку Фонд безпосередньо або уповноважена особа Фонду у разі делегування їй повноважень реалізують передбачені ст.48 цього Закону повноваження, і діють як суб'єкти публічного права.

Так, Фонд безпосередньо або шляхом делегування повноважень уповноваженій особі Фонду з дня початку процедури ліквідації банку, зокрема, складає реєстр акцептованих вимог кредиторів (вносить зміни до нього) та здійснює заходи щодо задоволення вимог кредиторів.

Наведене безумовно свідчить про наявність відносин влади-підпорядкування між уповноваженою особою та позивачем.

Також, відповідно до ч.1 ст. 54 Закону №4452-VI рішення, що приймаються відповідно до цього Закону Фондом, працівниками Фонду, що виконують функції, передбачені цим Законом, у тому числі у процесі здійснення тимчасової адміністрації, ліквідації банку, виконання плану врегулювання, можуть бути оскаржені до суду.

Аналіз наведених норм чинного законодавства дає підстави прийти до висновку, що процедура ліквідації банку відрізняється від процедури банкрутства юридичної особи та містить в собі адміністративне регулювання ліквідації банку за участю суб'єктів владних повноважень, зокрема - Фонду гарантування вкладів та уповноважених осіб Фонду, а тому суд приходить до переконання, що рішення щодо віднесення вимог позивача до певної черги акцептованих вимог кредиторів є рішенням суб'єкта владних повноважень, а тому даний спір відноситься до публічно - правового спору та підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Враховуючи наведене в сукупності, а також з метою дотримання положень ст.17 КАС України, суд приходить до висновку про наявність підстав для відступлення від правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 15.06.2016 р. у справі №826/20410/14, та вирішення даної справи в порядку адміністративного судочинства.

Таким чином, суд приходить до висновку про помилковість позиції представника відповідача, а тому вважає, що в задоволенні клопотання про закриття провадження у справі слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 157, 158-160, 165 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В :

Відмовити у закритті провадження у адміністративній справі за позовом ОСОБА_3 до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Дельта Банк" Кадирова Владислава Володимировича , Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про визнання протиправними та зобов'язання вчинити дії.

Ухвала оскарженню не підлягає і набирає законної сили з моменту проголошення.

Повний текст ухвали виготовлено 17 листопада 2016 року.

Суддя/підпис/У.Т. Данилюк
"Згідно з оригіналом" Суддя У.Т. Данилюк