Справа № 826/6596/16
Суддя: Мазур А.С.
Дата ухвалення: 2016-11-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

21 листопада 2016 року № 826/6596/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі колегії суддів: головуючого судді Мазур А.С., суддів Балась Т.П., Літвінової А.В., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1
до Міністерства соціальної політики України
про визнання дій протиправними, зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 з позовом до Міністерства соціальної політики України, в якому просить:

- визнати протиправними дії відповідача в частині ухилення від передбачених Законом України «Про звернення громадян» обов'язків всебічної перевірки та розгляду скарг позивача по суті порушення ст. 58 Закону України №796-12;

- визнати протиправними дії відповідача в частині допущення кримінального правопорушення службового підроблення наданого позивачу офіційного тексту ст. 47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування»;

- зобов'язати відповідача повторно розглянути скарги позивача по суті припинення порушення статті 58 Закону України №796-12 та по суті поновлення з 01 квітня 2015 року права позивача на повний виплатний розмір, без обмеження 85%, пенсійних виплат, встановлених Постановою Кабінету Міністрів України №1210 та ст.ст. 56, 58 Закону України №796-12;

- зобов'язати відповідача виконати організаційно-контрольні дії для скасування зазначених у скаргах позивача невідповідних Закону рішень, підпорядкованих відповідачу посадових осіб та для виплати територіальним УПФУ щомісячних пенсійних виплат, заборгованих позивачу за минулий з 01.04.2015 період.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 27.04.2016 відмовлено у відкритті провадження в адміністративній справі в частині позовних вимог про визнання протиправними дій відповідача в частині допущення кримінального правопорушення службового підроблення наданого позивачу офіційного тексту ст. 47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що відповідачем неналежно, у порушення законодавчих положень, розглянуто звернення позивача в частині неповної виплати ОСОБА_1 пенсійного забезпечення (85%).

07.07.2016 та 11.07.2016 від позивача через канцелярію суду надійшли заяви, в яких пункт 2 прохальної частини позовної заяви останній виклав у такій редакції: «визнати протиправними дії відповідача та підпорядкованих відповідачу посадових осіб в частині неналежного виконання діючої редакції ст. 47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» шляхом обмеження 85% окремих складових щомісячних пенсійних виплат, які не зазначені законодавцем та не передбачені солідарною системою загальнообов'язкового державного пенсійного страхування».

Позивач та відповідач у судові засідання не з'явились, явку своїх представників не забезпечили. При цьому, від позивача та відповідача через канцелярію суду надійшли клопотання про розгляд справи за їхньої відсутності із зазначенням того, що позивач підтримує заявлені позовні вимоги у повному обсязі та просить суд задовольнити їх з підстав, зазначених у позовній заяві, а відповідач, у свою чергу, проти задоволення позовних вимог заперечував, вказавши про правомірність власних дій, про що позивача повідомлено листами за результатами розгляду звернень останнього.

Розгляд справи здійснено у порядку письмового провадження на підставі ч. 4 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно з'ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 звернувся до урядового контакт центру зі зверненням від 20.01.2016, в якому просив зобов'язати територіальні виконавчі органи (управління Пенсійного фонду України у Корабельному районі м. Миколаєва, Головне управління Пенсійного фонду у Миколаївській області) та центральний виконавчий орган (Пенсійний фонд України) поновити встановлене приписами ст. 58 Закону №796-12 та приписами Постанови Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 №1210 право працюючого ОСОБА_1 на 100% місячний виплатний розмір додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, а також зобов'язати управління Пенсійного фонду України у Корабельному районі м. Миколаєва невідкладно доплатити ОСОБА_1 затримані з 01.05.2015 щомісячні суми додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю та виплачувати надалі додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров'ю, без обмежень.

За результатами розгляду вказаного звернення Пенсійним фондом України листом від 28.01.2016 №2839/02-21 повідомлено ОСОБА_1 про те, що оскільки позивач працює, пенсія останньому, як працюючому пенсіонеру, виплачується у розмірі 85%, згідно з положеннями ч. 1 ст. 47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (у редакції Законів №213-VIII від 02.03.2015 та №911-VIII від 24.12.2015).

Надалі, ОСОБА_1 звернувся до урядового контакт центру зі зверненнями від 02.02.2016, від 13.02.2016 та від 09.03.2016, в яких вказував про неналежний розгляд попереднього звернення від 20.01.2016 та просив вчинити дії щодо розгляду останнього та захисту прав позивача.

У відповідь на вказані звернення Міністерство соціальної політики України листом від 01.03.2016 №1182/039/161-16 надало позивачу інформацію за змістом, аналогічну тій, що вказана Пенсійним Фондом України у листі від 28.01.2016 №2839/02-21.

Вважаючи таку відповідь Міністерства соціальної політики України необґрунтованою, а свої права та охоронювані законом інтереси порушеними, позивач звернувся з позовом до суду.

Розглядаючи справу по суті, суд виходить з такого.

Приписами ст. 40 Конституції України встановлено, що всі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Питання практичної реалізації громадянами України наданого їм Конституцією України права на звернення регулює Закон України «Про звернення громадян».

Передбачене ст. 1 Закону України «Про звернення громадян» право громадян України звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об'єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов'язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення кореспондується із встановленими ст.ст. 14, 15, 19 цього Закону обов'язками органів державної влади, місцевого самоврядування та їх посадових осіб, керівників та посадових осіб підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об'єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), об'єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення.

Згідно з ч. 1 ст. 14 Закону України «Про звернення громадян», органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об'єднання громадян, посадові особи зобов'язані розглянути пропозиції (зауваження) та повідомити громадянина про результати розгляду.

За змістом ч. 1 ст. 15 Закону України «Про звернення громадян», органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об'єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов'язані об'єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань).

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про звернення громадян», органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об'єднання громадян, засоби масової інформації, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень, зокрема, зобов'язані: об'єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги; письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення; вживати заходів щодо відшкодування у встановленому законом порядку матеріальних збитків, якщо їх було завдано громадянину в результаті ущемлення його прав чи законних інтересів, вирішувати питання про відповідальність осіб, з вини яких було допущено порушення, а також на прохання громадянина не пізніш як у місячний термін довести прийняте рішення до відома органу місцевого самоврядування, трудового колективу чи об'єднання громадян за місцем проживання громадянина; особисто організовувати та перевіряти стан розгляду заяв чи скарг громадян, вживати заходів до усунення причин, що їх породжують, систематично аналізувати та інформувати населення про хід цієї роботи.

Так, за твердженнями позивача, Міністерством соціальної політики України неналежно розглянуто звернення позивача щодо неповної виплати ОСОБА_1 пенсії, а саме: у розмірі 85%, починаючи з квітня 2015 року.

Нормативно-правовим актом, який визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом, є Закон України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV (надалі - Закон №1058-IV).

Так, приписами ч. 1 ст. 47 Закону №1058-IV у редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 №213-VIII, який набрав чинності 01.04.2015, визначено, що тимчасово, у період з 1 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року у період роботи на інших посадах/роботах пенсія, призначена особі відповідно до цієї статті (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»), розмір якої перевищує 150 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, виплачується в розмірі 85 відсотків призначеного розміру, але не менше 150 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність.

Після звільнення з роботи виплата пенсії відповідно до цього Закону поновлюється.

З 1 січня 2016 року пенсії виплачуються без урахування одержуваної заробітної плати (доходу) або пенсійних виплат з накопичувальної системи пенсійного страхування чи пенсійних виплат із системи недержавного пенсійного забезпечення.

У той же час, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24.12.2015 №911-VIII, який набрав чинності 01.01.2016, внесено зміни до ч. 1 ст. 47 Закону №1058-IV, згідно з якими тимчасово, у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року у період роботи на інших посадах/роботах пенсія (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»), розмір якої перевищує 150 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, виплачується в розмірі 85 відсотків призначеного розміру, але не менше 150 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність.

Після звільнення з роботи виплата пенсії відповідно до цього Закону поновлюється.

З 1 січня 2017 року пенсії виплачуються без урахування одержуваної заробітної плати (доходу) або пенсійних виплат з накопичувальної системи пенсійного страхування чи пенсійних виплат із системи недержавного пенсійного забезпечення, крім випадків, передбачених законом.

Аналогічні за змістом положення містяться також у ст. 58 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 №796-ХІІ (надалі - Закон №796-ХІІ), якими визначено таке.

Тимчасово, у період з 1 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року, пенсії, призначені відповідно до цього Закону у період роботи особи (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту») на інших посадах/роботах пенсії, розмір яких перевищує 150 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, виплачуються в розмірі 85 відсотків призначеного розміру, але не менше 150 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність.

Після звільнення з роботи виплата пенсії відповідно до цього Закону поновлюється.

З 1 січня 2016 року пенсії особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, виплачуються в повному розмірі без урахування одержуваного заробітку (доходу) (у редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 №213-VIII, який набрав чинності 01.04.2015).

Тимчасово, у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року, пенсії, призначені відповідно до цього Закону у період роботи особи (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту») на інших посадах/роботах пенсії, розмір яких перевищує 150 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, виплачуються в розмірі 85 відсотків призначеного розміру, але не менше 150 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність.

Після звільнення з роботи виплата пенсії відповідно до цього Закону поновлюється.

З 1 січня 2017 року пенсії особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, виплачуються в повному розмірі без урахування одержуваного заробітку (доходу) (у редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24.12.2015 №911-VIII, який набрав чинності 01.01.2016).

Таким чином, наведеними законодавчими положеннями чітко визначено, що у період з 01.04.2015 по 31.12.2016 виплата пенсій працюючим особам, розмір яких перевищує 150 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, виплачуються в розмірі 85 відсотків призначеного розміру, але не менше 150 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність.

При цьому, факт того, що ОСОБА_1 у період з 01.04.2015 є працевлаштованим, що є умовою для виплати пенсії у розмірі 85 відсотків призначеного розміру, позивачем не заперечувалось.

Відтак, суд дійшов до висновку, що відповідачем належним чином, у відповідності до принців, визначених у ст. 19 Закону України «Про звернення громадян», розглянуто звернення позивача, керуючись положеннями ч. 1 ст. 47 Закону №1058-IV та ст. 58 Закон №796-ХІІ у редакції, які діяли у період виникнення спірних правовідносин.

Крім того, суд вважає необґрунтованими посилання позивача на те, що наведені положення ч. 1 ст. 47 Закону №1058-IV та ст. 58 Закон №796-ХІІ є такими, що не відповідають іншим нормативно-правовим актом та необґрунтовано обмежують права та інтереси позивача та звертає увагу позивача на те, що вказані законодавчі положення не є предметом оскарження в даній адміністративній справі. В контексті з викладеним, слід зазначити, що позивачем не надано суду доказів оскарження даних законодавчих положень у порядку, встановленому чинним законодавством.

Також, суд зауважує, що саме Пенсійний фонд є органом, який здійснює керівництво та управління солідарною системою, провадить збір, акумуляцію та облік страхових внесків, призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати, забезпечує своєчасне і в повному обсязі фінансування та виплату пенсій, допомоги на поховання, здійснює контроль за цільовим використанням коштів Пенсійного фонду, вирішує питання, пов'язані з веденням обліку пенсійних активів застрахованих осіб на накопичувальних пенсійних рахунках, здійснює адміністративне управління Накопичувальним фондом та інші функції, передбачені цим Законом і статутом Пенсійного фонду (ч. 1 ст. 58 Закону №1058-IV).

Водночас, Міністерство соціальної політики України, у відповідності до приписів Положення про Міністерство соціальної політики України, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 17.06.2015 №423, зокрема, здійснює забезпечення формування та реалізацію державної політики у сфері праці та соціальної політики, зайнятості населення та трудової міграції, трудових відносин, загальнообов'язкового державного соціального та пенсійного страхування (пп. 1 п. 3), а також здійснює державне регулювання та нагляд за дотриманням закону щодо призначення (перерахунку) і виплати пенсій у солідарній системі та щодо взаємодії Пенсійного фонду України з фондами загальнообов'язкового державного соціального страхування (пп. 21 п. 4).

Таким чином, у діях відповідача - Міністерства соціальної політики України - відсутня протиправність в частині обмеження 85% окремих складових щомісячних пенсійних виплат, відтак, позовні вимоги в цій частині також є необґрунтованими.

Згідно з ч. 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу.

Керуючись ст.ст. 69-71, 94, 158-163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

Постанова набирає законної сили у відповідності зі ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова може бути оскаржена за правилами, встановленими ст. ст. 185 - 187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя А.С. Мазур

Судді Т.П. Балась

А.В. Літвінова