Справа № П/811/4469/14.
Суддя: Р.І. Брегей
Дата ухвалення: 2016-11-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Україна КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД -------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 листопада 2016 року справа №П/811/4469/14.

провадження № 2-кас/811/10/16

Кіровоградський окружний адміністративний суд у складі головуючого - судді Брегея Р.І., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративний позов приватного малого підприємства Науково-виробнича фірма «КІТ» (далі - Підприємство) до Кіровоградської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Кіровоградській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И В :

Підприємство звернулось до суду з заявою до податкового органу про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 26 вересня 2014 року, якими збільшено суми грошових зобов'язань з податку на додану вартість на 97550 грн. та накладено штрафну санкцію - 48775 грн. і з податку на прибуток - 374362 грн. та накладено штрафну санкцію - 187181 грн.

Представник позивача підтримав вимоги заяви.

Стверджував, що від укладення договорів поставки з ТОВ «Ювімет» (далі - Товариство) та ТОВ «Тексоіл» (далі - Товариство 2) впродовж строку, який перевірявся податковим органом, настали реальні правові наслідки, котрі обумовлювались ними.

На його думку, Підприємство правомірно сформувало в деклараціях з податку на додану вартість суми податкового кредиту за згаданими правочинами та включили у валові витрати кошти, які сплачені на підставі цих договорів.

Представник відповідача заперечив стосовно задоволення позову, мотивуючи тим, що правочини, котрі уклали Підприємство з Товариством та Товариством 2, не спрямовувались на реальне настання наслідків, котрі обумовлювались ними.

Доказом того, як вважає він, є акти про неможливість проведення перевірок діяльності згаданих контрагентів.

Ухвалою суду від 13 жовтня 2016 року прийнято рішення про завершення розгляду справи в порядку письмового провадження (Том 4 а.с.181).

Суд, вислухавши пояснення представників сторін, допитавши свідків і дослідивши матеріали справи, зробив висновок про задоволення позову з таких підстав.

Встановлені судом обставини, що стали підставами звернення.

Так, 11 липня 2013 року Підприємство (покупець) та Товариство (продавець) уклали договір поставки товару (Том 2 а.с.116-117).

Упродовж липня - серпня 2013 року Товариство поставило товар Підприємству на загальну суму 2546612,80 грн. (з урахуванням податку на додану вартість 127920,25 грн.).

На підтвердження виконання договору Підприємство надало первині документи бухгалтерського та податкового обліку.

Зокрема, видаткові та податкові накладні від 26 липня 2013 року (Том 2 а.с.119-120, Том 4 а.с.157-158).

Перевезення товару здійснювалось Товариством відповідно до змісту товарно-транспортної накладної (Том 4 а.с.159).

Підприємство розрахувалась з Товариством за придбану продукцію у безготівковій формі, що підтверджується платіжними дорученнями ( ).

Суму податку на додану вартість Підприємство включило до податкового кредиту декларації з податку на додану вартість.

05 вересня 2013 року Підприємство (покупець) та Товариство 2 (продавець) уклали договір поставки товару (Том 2 а.с.132-133).

Упродовж вересня 2013 року Товариство поставило товар Підприємству на загальну суму 585301,56 грн. (з урахуванням податку на додану вартість 97550,26 грн.).

На підтвердження виконання договору Підприємство надало первині документи бухгалтерського та податкового обліку.

Зокрема, видаткові та податкові накладні від 26 вересня 2013 року (Том 2 а.с.135-154).

Перевезення товару здійснювалось Товариством 2 відповідно до змісту товарно-транспортної накладної (Том 2 а.с.155).

Підприємство розрахувалась з Товариством 2 за придбану продукцію у безготівковій формі, що підтверджується платіжними дорученнями.

Суму податку на додану вартість Підприємство включило до податкового кредиту декларації з податку на додану вартість.

З 27 серпня по 09 вересня 2014 року відповідачем проведено позапланову виїзну документальну перевірку діяльності Підприємства по взаємовідносинах з Товариством та Товариством 2 за травень 2011 року по червень 2014 року (Том 1 а.с.21-115).

Перевірка проведена на підставі постанови органу досудового розслідування (Том 4 а.с.162-164, 178).

В межах кримінального провадження розслідувалось правопорушення, яке вчинили службові особи інших платників податків.

Разом з постановою орган досудового розслідування надав копії протоколів осіб, які заперечували працю у Товаристві та Товаристві 2, хоча згідно відомостей Пенсійного фонду України отримували від цих платників податку заробітну плату (Том 4 а.с.105-177).

Під час перевірки ревізори досліджували первинні документи бухгалтерського та податкового обліку Підприємства.

За її результатом ревізори склали акт, у якому зазначили виявлені порушення.

Так, вони зробили висновок, що правочини, котрі уклали Підприємство з Товариством та Товариством 2, є недійсними (нікчемним), так як не спрямовувалися на настання реальних наслідків, які обумовлювалися ними.

На їх думку, доказом того є акти про неможливість проведення зустрічних звірок діяльності згаданих контрагентів.

Керівник відповідача погодився з висновками ревізорів та прийняв податкові повідомлення-рішення 26 вересня 2014 року, якими позивачу збільшено суми грошових зобов'язань з податку на додану вартість на 97550 грн. та накладено штрафну санкцію - 48775 грн. і з податку на прибуток - 374362 грн. та накладено штрафну санкцію - 187181 грн. (Том 1 а.с.17-19).

Грошове зобов'язання з податку на додану вартість визначалось виключно щодо взаємовідносин з Товариством 2 (Том 4 а.с.161).

Грошове зобов'язання з податку на додану вартість стосовно взаємовідносин з Товариством визначалось податковим повідомленням-рішенням від 25 листопада 2013 року за наслідками іншої перевірки (Том 1 а.с.162-168).

Це податкове повідомлення-рішення визнано протиправним та скасованим постановою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 24 лютого 2014 року, котра залишена без змін ухвалою апеляційного суду від 16 жовтня того ж року (Том 1 а.с.162-176).

Під час перевірки ревізори досліджували акти ДПІ в м.Суми Головного управління Міндоходів у Сумській області від 21 лютого та 29 липня 2014 року про неможливість проведення зустрічної звірки Товариства 2 (Том 1 а.с.28).

Також ревізори досліджували акт ДПІ у Заводському районі м.Запоріжжя Головного управління Міндоходів у Запоріжській області про проведення позапланової документальної перевірки Товариства за липень 2013 року (Том 1 а.с.27).

Відповідач не надав копії цих актів.

За результатом проведення перевірок діяльності контрагентів Підприємства керівники податкових органів не прийняли жодних рішень негативного характеру стосовно платників податків.

Водночас, за наслідками складання акту про неможливість проведення перевірки Товариства 2 від 21 лютого 2014 року податковий орган відкоригував податкові зобов'язання та кредит з податку на додану вартість за червень-грудень 2013 року.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18 квітня 2014 року дії податкового органу стосовно згаданого корегування визнанні протиправним та зобов'язано відновити задекларовані Товариством 2 податкові зобов'язання та кредит з податку на додану вартість (Том 4 а.с.183-206).

Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 25 березня 2015 року рішення суду першої інстанції у згаданій частині залишено без змін (Том 4 а.с.207-214).

Юридична оцінка встановлених судом обставин справи.

Перш за все, акт перевірки це документ, в якому ревізор фіксує обставини, котрі встановив, керуючись виключно власним сприйняттям і розумінням.

Надалі акт вивчає керівник податкового органу, який і вирішує питання про погодження з його висновками.

У разі погодження з висновками, які мають негативні наслідки стосовно платника податків, посадова особа зобов'язана прийняти відповідне рішення (у письмовій формі), оскільки це єдиний спосіб реалізації компетенції суб'єкта владних повноважень.

Така правова позиція суду узгоджується з системним аналізом приписів пунктів 2 та 4 статті 56 Податкового кодексу України.

Зокрема, цією нормою права передбачено, що податковий орган може прийняти, окрім податкового повідомлення-рішення, і інше рішення, яке платник податків має право оскаржити до контролюючого органу вищого рівня або суду.

Судом встановлено, що за результатами проведення перевірок діяльності Товариства та Товариства 2 податкові інспекції не прийняли жодних рішень та не звернулися до суду з позовами про визнання недійсними договорів, котрі уклали платники податків, в тому числі і з Підприємством, нехтуючи наданими повноваженнями, передбаченими Податковим кодексом України, та положеннями статті 228 Цивільного кодексу України.

А тому, суд зробив висновок, що керівники податкових органів не погодилися з висновками ревізорів про недійсність правочинів, які уклали Товариство та Товариство 2.

Отже, податковими органами враховані податкові зобов'язання Товариства та Товариства 2 з податку на додану вартість за договорами, котрі укладені з Підприємством.

Більше того, судовим рішенням зобов'язано податковий орган відновити податкові зобов'язання Товариства 2 щодо взаємовідносин з Підприємством.

Проводячи перевірку діяльності Підприємства, податкові ревізори посилались на акти про неможливість проведення перевірок діяльності згаданих контрагентів, як незаперечні докази недійсності його правочинів.

Однак, податкові ревізори допустили помилку, оскільки думка особи (іншого ревізора) не є доказом щодо встановлення певних обставин.

Такими доказами можуть бути рішення суду про недійсність договорів, рішення податкового органу щодо застосування негативних наслідків стосовно контрагента, яке останнім визнається як законне, вирок суду, показання свідків, тощо.

Показання свідків, які надав орган досудового розслідування, не вказують, що Товариство та Товариство 2 не здійснювали господарської діяльності.

Свідки лише зазначають, що не отримували заробітної плати від цих платників податків.

Зазначення цих осіб, як працівників юридичних осіб, доводить лише окреме порушення діяльності Товариства та Товариства 2.

Лише цих доказів недостатньо для висновку стосовно нереальності господарських операції.

Таким чином, суд зробив висновок, що відповідач не надав достатніх доказів стосовно недійсності правочинів, які уклало Підприємство з Товариством та Товариством 2.

Разом з тим, треба зазначити і наступне.

Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 24 лютого 2014 року встановлено факт реальності господарських правовідносин з Товариством.

Відповідно до приписів частини 1 статті 72 КАС України ця обставина вважається вже доведеною.

А тому, показання свідків, які надав податковий орган, могли бути лише підставами щодо перегляду рішення суду за нововиявленими обставинами.

Більше того, в судовому засіданні позивач надав суду достатню кількість доказів стосовно виконання ним та його контрагентами зобов'язань за договорами.

Зокрема, суд вбачає це, проаналізувавши первинні документи бухгалтерського та податкового обліку Підприємство (видаткові та податкові накладні, товарно-транспортні накладні, платіжні доручення, акти-приймання передачі виконаних робіт).

Підприємство також надало докази ведення господарської діяльності, яка полягає у виготовленні офісного обладнання меблів та їх реалізації (Том 4 а.с.14-126).

У користуванні Підприємства знаходиться виробниче приміщення та воно сплачує усі комунальні платежі (Том 4 а.с.14-126).

Працівник позивача, Ткаченко О.О., дав показання, що особисто не знайомий з керівництвом Товариства та Товариства 2, а зв'язок встановив та підтримував з цими юридичними особами за допомогою телефонного зв'язку, контактні номери яких віднайшов в мережі "Інтернет".

Отже, Підприємство включило до податкового кредиту з податку на додану вартість та валових витрат суми коштів за договорами, укладеними з Товариством та Товариством 2, відповідно до приписів статей 138 та 198 Податкового кодексу України (датою виникнення права на податковий кредит та включення коштів до валових витрат є дата отримання платником податку товару (послуг), що підтверджено податковою накладною та використання у виробництві).

За таких обставин рішення податкового органу є протиправними.

А тому, їх належить скасувати, задовільнивши позов.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.94, 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Позов задовільнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Кіровоградської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Кіровоградській області від 26 вересня 2014 року, яким приватному малому підприємству Науково-виробничій фірмі «КІТ» збільшено суму грошових зобов'язань з податку на додану вартість на 97550 грн. та накладено штрафні санкції - 48775 грн.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Кіровоградської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Кіровоградській області від 26 вересня 2014 року, яким приватному малому підприємству Науково-виробничій фірмі «КІТ» збільшено суму грошових зобов'язань з податку на прибуток на 374362 грн. та накладено штрафні санкції - 187181грн.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Кіровоградської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби в Кіровоградській області на користь приватного малого підприємства Науково-виробничої фірми «КІТ» судові витрати в сумі 487,20 грн.

Постанова може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня отримання її копії.

Суддя Кіровоградського

окружного адміністративного суду Р.І.Брегей