Справа № 357/10116/15-а
Суддя: Голяшкін О.В.
Дата ухвалення: 2016-11-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 листопада 2016 року м.Київ К/800/731/16

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

головуючий суддя Голяшкін О.В. (доповідач),

судді Стрелець Т.Г.,

Черпіцька Л.Т.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 18 грудня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Київській області, Управління Пенсійного фонду України в м.Біла Церква Київської області про визнання дій неправомірними та зобов'язання видати довідку та здійснити перерахунок пенсії, -

ВСТАНОВИВ:

У липні 2015 року ОСОБА_2 звернувся з позовом до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Київській області, Управління Пенсійного фонду України в м.Білій Церкві Київської області, в якому, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 13 жовтня 2015 року, просив: визнати протиправною відмову Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Київській області у видачі довідки про заробітну плату (грошове забезпечення), одержану за роботу в зоні відчуження в період з 26 квітня 1986 року по 30 квітня 1986 року, з включенням відомостей про отримання винагороди за отриману максимально допустиму дозу радіації в сумі 500 крб. та винагороду за роботу в екстремальних умовах в сумі 100 крб., оформлену листом від 16 березня 2015 року; зобов'язати ГУ МВС України в Київській області провести розрахунок грошового забезпечення за роботу в зоні відчуження в період з 26 квітня 1986 року по 30 квітня 1986 року з включенням відомостей про отримання винагороди за отриману максимально допустиму дозу радіації в сумі 500 крб. та винагороду за роботу в екстремальних умовах в сумі 100 крб.; зобов'язати ГУ МВС України в Київській області видати довідку про заробітну плату (грошове забезпечення) за роботу в зоні відчуження в період з 26 квітня 1986 року по 30 квітня 1986 року з включенням відомостей про отримання винагороди за отриману максимально допустиму дозу радіації в сумі 500 крб. та винагороду за роботу в екстремальних умовах в сумі 100 крб.; зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в м.Білій Церкві Київської області здійснити перерахунок пенсії на підставі довідки про грошове забезпечення за роботу в зоні відчуження в період з 26 квітня 1986 року по 30 квітня 1986 року з урахуванням відомостей про отриману винагороду за отриману максимально допустиму дозу радіації в сумі 500 крб. та винагороду за роботу в екстремальних умовах в сумі 100 крб.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що він є учасником ліквідації аварії на ЧАЕС 1 категорії, інвалідом 2 групи від захворювання пов'язаного з виконанням службових обов'язків по ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, оскільки на час аварії працював у Прип'ятському МВВС і приймав участь у ліквідації наслідків аварії з 26 квітня 1986 року по 30 квітня 1986 року. Посилався на те, що пенсія була розрахована згідно довідки про заробітну плату в зоні відчуження за 1986 рік від 14 лютого 2013 року №66, до якої не було включено отримані ним винагороду за отриману максимально допустиму дозу радіації в сумі 500 крб. та винагороду за роботу в екстремальних умовах в сумі 100 крб. Вважає спірні дії відповідачів протиправними та такими, що порушують його право на належне пенсійне забезпечення.

Постановою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 26 жовтня 2015 року позов задоволено частково; визнано протиправною відмову ГУ МВС України в Київській області у видачі ОСОБА_2 довідки про заробітну плату одержану за роботу в зоні відчуження за період в період з 26 квітня 1986 року по 30 квітня 1986 року з включенням відомостей про отримання винагороди за отриману максимально допустиму дозу радіації в сумі 500 крб. та винагороду за роботу в екстремальних умовах в сумі 100 крб.; зобов'язано ГУ МВС України в Київській області провести розрахунок грошового забезпечення позивача за роботу в зоні відчуження з включенням відомостей про отримання винагороди за отриману максимально допустиму дозу радіації в сумі 500 крб. та винагороду за роботу в екстремальних умовах в сумі 100 крб.; зобов'язано ГУ МВС України в Київській області видати позивачу довідку про заробітну плату (грошове забезпечення) за роботу в зоні відчуження в період з 26 квітня 1986 року по 30 квітня 1986 року з включенням відомостей про отримання винагороди за отриману максимально допустиму дозу радіації в сумі 500 крб. та винагороду за роботу в екстремальних умовах в сумі 100 крб.; в частині позовних вимог до УПФУ в м.Біла Церква відмовлено.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 18 грудня 2015 року задоволено апеляційну скаргу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Київській області та частково апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в м.Біла Церква Київської області; постанову Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 26 жовтня 2015 року в частині щодо задоволення позовних вимог скасовано; у задоволенні адміністративного в цій частині відмовлено; в іншій частині постанову Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 26 жовтня 2015 року залишено без змін.

Не погоджуючись з рішенням апеляційного суду, ОСОБА_2 звернувся до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 18 грудня 2015 року та залишити в силі постанову Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 26 жовтня 2015 року.

У касаційній скарзі позивач зазначає, що винагороди, отримані ним за участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи у відповідності до ст.54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», є заробітком, одержаним за роботу в зоні відчуження, такий заробіток має бути включений при обрахунку пенсії.

Головне управління Міністерства внутрішніх справ України в Київській області та Управління Пенсійного фонду України в м.Білій Церкві Київської області у поданих запереченнях просять касаційну скаргу залишити без задоволення, рішення апеляційного суду - без змін.

Заслухавши доповідача, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Судами попередніх інстанцій встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_2 є учасником ліквідації аварії на ЧАЕС 1 категорії, інвалідом 2-ї групи від захворювання, пов'язаного з виконанням службових обов'язків з ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи.

У період з 26 квітня 1986 року по 30 квітня 1986 року позивач працював у Прип'ятському МВС УРСР та безпосередньо приймав участь у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС.

З 1994 року позивач перебуває на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України в м.Білій Церкві Київської області та отримує пенсію по інвалідності, яку призначено відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждало внаслідок Чорнобильської катастрофи».

У лютому 2015 року ОСОБА_2 звернувся до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Київській області із заявою щодо видачі довідки про грошове забезпечення за роботу в зоні відчуження в 1986 році з урахуванням сум разової винагороди в розмірі 500 крб. за отриману максимально допустиму дозу радіації та винагороди в розмірі 100 крб. за роботу в екстремальних умовах.

Листом від 16 березня 2015 року №3-Ф Головне управління Міністерства внутрішніх справ України в Київській області повідомило позивача, що у картці про нарахування грошового забезпечення відсутній запис про отримання останнім разової грошової допомоги за отриману максимально допустиму дозу радіації.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв'язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи можуть призначатися за бажанням громадянина із заробітку, одержаного за роботу в зоні відчуження в 1986-1990 роках, у розмірі відшкодування фактичних збитків, який визначається згідно з законодавством.

Розпорядженням Ради міністрів СРСР від 17 травня 1986 року № 964 рс «Про виділення Міненерго СРСР додаткового фонду заробітної плати» визначено, що у тих випадках, коли працівник отримує гранично допустиму дозу радіації і в зв'язку з цим не допускається для подальшої роботи в зазначених зонах небезпеки, йому виплачується одноразова винагорода у розмірі п'ятикратної місячної тарифної ставки (посадового окладу), а особам офіцерського складу військових частин, офіцерського та начальницького складу органів КДБ СРСР і внутрішніх справ - трьох місячних окладів грошового утримання за посадою та військовим чи спеціальним званням, прапорщикам, мічманам і військовослужбовцям надстрокової служби, особам молодшого начальницького і рядового складу органів КДБ СРСР і внутрішніх справ - 500 руб., військовослужбовцям строкової служби і військовим будівельникам - 300 руб.

Відповідно до абз.1 Розпорядження № 964 рс дозволено керівникам міністерств і відомств, що беруть участь у ліквідації аварії, за погодженням з головою урядової комісії здійснювати у виняткових випадках оплату праці працівників, зайнятих на зазначених роботах в III зоні небезпеки, в п'ятикратному розмірі в порівнянні з встановленими чинним законодавством нормами, в II зоні - в чотириразовому розмірі та в I зоні - у трикратному розмірі.

Згідно п.2 Розпорядження Кабінету Міністрів України від 25 листопада 1993 року №1006-р для соціального захисту колишніх співробітників апарату МВС - учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, віднесених до першої категорії, а також тих, які отримали в 1986-1987 роках дозу опромінення в 25 бер і більше, МВС дозволено перерахувати їх грошове утримання за період роботи в зоні відчуження із розрахунку посадових окладів і окладів за спеціальними званнями, що діяли в період роботи в зоні Чорнобильської АЕС, у кратних розмірах відповідно до зон небезпечності, де вони несли службу. Перерахунок провести в межах фонду заробітної плати МВС.

Відповідно до пп.4 п.3 Порядку обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України «Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 23 листопада 2011 року №1210, у разі, коли особа пропрацювала у зоні відчуження менше календарного місяця у 1986 - 1990 роках, за її бажанням пенсія може обчислюватися виходячи із заробітної плати, одержаної за роботу у зоні відчуження, за весь фактично відпрацьований час, в одному із неповних календарних місяців роботи протягом цих років, без додавання суми заробітної плати за період роботи за межами зони відчуження. У такому разі заробітна плата за весь фактично відпрацьований час ділиться на число відпрацьованих днів, а одержана сума множиться на 25,4. Якщо дні роботи припали на вихідні і святкові дні, розрахунок заробітної плати проводиться у такому ж порядку, як і за роботу у робочі дні, а доплата за вихідні і святкові дні, нарахована за фактично відпрацьований час, з урахуванням установленої кратності додається до суми обчисленої заробітної плати.

Тобто, розмір пенсії по інвалідності ставиться в залежність від заробітку, фактично отриманого особою у період її роботи в зоні відчуження.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що пенсійне забезпечення позивача розраховано згідно довідки про заробітну плату в зоні відчуження за 1986 рік від 14 лютого 2013 року №66, відповідно до якої відображено виплату позивачу заробітної плати у чотирикратному розмірі від посадового окладу за відпрацьовані дні - 129,15 крб.

Наказом УВС виконкому Київської обласної ради народних депутатів від 29 квітня 1986 року №112 «Про заохочення співробітників Прип'ятського ГОВД» вирішено видати грошову винагороду за роботу в екстремальних умовах, зокрема старшині міліції ОСОБА_2

Наказом УВС виконкому Київської обласної ради народних депутатів від 29 жовтня 1986 року № 440 «Про виплату одноразової винагороди особовому складу Прип'ятського ГОВД, яке приймало участь у заходах з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС» у відповідності до наказу МВС СРСР № 0149 - 1986 р., до рішення колегії МВС УРСР від 27 червня 1986 року №433с та списків, затверджених МВС УРСР начальнику ФПО УВД, наказано до 15 листопада забезпечити нарахування та виплату одноразової винагороди особовому складу Прип'ятського ГОВД, яке приймало участь у заходах з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.

У списку серед співробітників Прип'ятського ГОВД, які приймали участь у заходах з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та отримали дозу опромінення 25 БЕР, зазначено, зокрема і позивача, та вказано про винесення пропозиції про виплату цим особам відповідної одноразової винагороди.

Разом з цим, у розрахунковому листі за 1986 рік, картці про нарахування грошового забезпечення відсутні відомості щодо фактичної виплати позивачу винагороди в розмірі 500 крб. за отримання гранично допустимої дози опромінення та винагороди в розмірі 100 крб. за роботу в екстремальних умовах.

Тобто, первинні документи не містять відомостей про виплату позивачеві зазначених вище винагород.

За вказаними обставинами, колегія суддів погоджується з висновком апеляційного суду про відсутність у Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Київській області підстав для включення зазначених сум винагород (500 крб. та 100 крб.) до довідки про заробітну плату ОСОБА_2 за роботу в зоні відчуження за період з 26 квітня 1986 року по 30 квітня 1986 року.

Доводи касаційної скарги вищевказаних висновків апеляційного суду не спростовують та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ч.3 ст.220-1 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст.ст. 220, 220-1, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд ,-

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 18 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення копії особам, які беруть участь у справі, та може бути переглянута в порядку ст.ст.235-2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді