Справа № 826/27426/15
Суддя: Погрібніченко І.М.
Дата ухвалення: 2016-11-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

21 листопада 2016 року № 826/27426/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Погрібніченка І.М., суддів: Іщука І.О., Шулежка В.П. розглянувши в письмовому провадженні адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
доНаціонального банку України, Управління Національного банку України в Донецькій області
провизнання протиправним та скасування розпорядження від 24.07.2015р.,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач) звернувся з позовом до Національного банку України (далі по тексту - відповідач-1) та Управління Національного банку України в Донецькій області (далі по тексту - відповідач-2) про визнання протиправним та скасування розпорядження №411-р від 24.07.2015р. «Про анулювання індивідуальної ліцензії Національного банку України».

Позовні вимоги обґрунтовані протиправністю прийняття оскаржуваного рішення.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав.

Представники відповідача-1 проти позовних вимог заперечили з підстав правомірності прийняття оскаржуваного рішення.

Представник відповідача - 2 в судове засідання не з'явився, заперечень проти позовних вимог до суду не надав.

На підставі п. 6 ст. 128 КАС України суд по справі перейшов в письмове провадження.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

24 липня 2015 року Національним банком України прийнято розпорядження №411-р «Про анулювання індивідуальної ліцензії Національного банку України», яким на підставі абз. 5 п. 4.4 Положення про порядок видачі Національним банком України індивідуальних ліцензій на розміщення резидентами (юридичними та фізичними особами) валютних цінностей на рахунках за межами України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 14.10.2004р. №485, листа відділу фінансового моніторингу східного регіону Департаменту фінансового моніторингу Національного банку України від 26.06.2015р. №25-06017/44506, анульовано ліцензію від 02.04.2015р. №3 на розміщення валютних цінностей на рахунках за межами України, яка видана Управлінням Національного банку України в Донецькій області ОСОБА_1, строком дії з 02 квітня 2015 року по 01 квітня 2016 року.

Незгода позивача з вказаним розпорядженням, обумовила його звернутися до суду з адміністративним позовом.

Вирішуючи дану адміністративну справу, суд виходить з наступного.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини третьої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Національний банк України, відповідно до статті 2 Закону України «Про Національний банк України» від 20.05.1999р. №679-ХІV є центральним банком України, особливим органом державного управління, юридичний статус, завдання, функції, повноваження і принципи організації якого визначаються Конституцією України, цим Законом та іншими законами України.

Згідно з частиною першою статті 53 Закону України "Про Національний банк України" не допускається втручання органів державної влади та інших державних органів чи їх посадових та службових осіб, будь-яких юридичних чи фізичних осіб у виконання функцій і повноважень Національного банку, Ради Національного банку, Правління Національного банку чи службовців Національного банку інакше, як в межах, визначених Конституцією України та цим Законом.

Відповідно до статті 44 Закону України "Про Національний банк України" Національний банк діє як уповноважена державна установа при застосуванні законодавства України про валютне регулювання і валютний контроль.

До компетенції Національного банку у сфері валютного регулювання та контролю належить, зокрема видання нормативно-правових актів щодо ведення валютних операцій.

Статтею 56 Закону України "Про Національний банк України" визначено, що Національний банк видає нормативно-правові акти з питань, віднесених до його повноважень, які є обов'язковими для органів державної влади і органів місцевого самоврядування, банків, підприємств, організацій та установ незалежно від форм власності, а також для фізичних осіб.

Згідно з статтею 5 Декрету Кабінету Міністрів України від 19.02.1993, № 15-93 "Про систему валютного регулювання і валютного контролю" Національний банк України видає індивідуальні та генеральні ліцензії на здійснення валютних операцій, які підпадають під режим ліцензування згідно з цим Декретом. Розміщення валютних цінностей на рахунках і вкладах за межами України потребує отримання резидентом індивідуальної ліцензії.

Відповідно до статей 5, 10, 13 Декрету НБУ прийнято Положення про порядок видачі Національним банком України індивідуальних ліцензій на розміщення резидентами (юридичними та фізичними особами) валютних цінностей на рахунках за межами України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 14.10.2004р. №485.

Відповідно до п.п. 3.2 п. 3 Декрету (станом на момент подання позивачем заяви - 17.03.2014р.) для отримання ліцензії заявник - фізична особа, яка не є підприємцем, подає до Управління такі документи (крім випадків, передбачених пунктом 3.3 цієї глави):

ті, що передбачені абзацами другим, четвертим (за наявності) та п'ятим пункту 3.1 цієї глави;

копії відповідних сторінок паспорта або документа, що його замінює, які містять останнє фото, прізвище, ім'я, по батькові, дату народження, серію і номер, дату видачі та найменування органу, що видав документ, реєстрацію місця проживання громадянина;

копію документа, виданого органом державної податкової служби, що засвідчує присвоєння ідентифікаційного номера.

Як вбачається з матеріалів справи, представником позивача за довіреністю - ОСОБА_2 листом від 17.03.2014р. направлено документи Управлінню Національного банку України в Донецькій області щодо оформлення індивідуальної ліцензії на розміщення ОСОБА_1 валютних цінностей на рахунку за межами України. В заяві про видачу індивідуальної ліцензії на розміщення резидентом валютних цінностей на рахунках за межами України, місце проживання ОСОБА_1 вказано - АДРЕСА_1.

Слід зазначити, що в Додатку №5 до Положення про порядок видачі Національним банком України індивідуальних ліцензій на розміщення резидентами (юридичними та фізичними особами) валютних цінностей на рахунках за межами України, в заяві про видачу індивідуальної ліцензії на розміщення резидентом валютних цінностей на рахунках за межами України заявником зазначається його місце проживання або місцезнаходження.

Відповідно до статті 29 Цивільного кодексу України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.

Проте, як вбачається з роздруківки з офіційного сайту Міністерства внутрішніх справ України, розділ «Особи, які переховуються від органів влади», ОСОБА_1 з 28 лютого 2014 року переховується від органів влади.

Згідно з офіційним прес-релізом, розміщеним на сайті Генеральної прокуратури України 09.04.2014р. слідчим підрозділом Генеральної прокуратури України внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань про кримінальне правопорушення, що вчинене ОСОБА_1 - кримінальне провадження розпочато за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України.

За змістом статей 42, 249, 280, 281, 282 КПК України особа, яка переховується від органів влади - це підозрюваний чи обвинувачений у кримінальній справі, який переховується від органів слідства та суду з метою ухилення від кримінальної відповідальності і його місцезнаходження невідоме.

Згідно з статтею 10-1 Закону України «Про доступ до публічної інформації» інформація про осіб, які переховуються від органів влади розміщена у формі відкритих даних на офіційному веб-сайті МВС України, і є дозволеною для вільного користування.

Таким чином, суд приходить до висновку, що на момент звернення представника позивача - ОСОБА_2 з заявою про видачу індивідуальної ліцензії на розміщення резидентом валютних цінностей на рахунках за межами України, місцезнаходження ОСОБА_1 було не відомим, за адресою вказаною в заяві, він не проживав.

Підпунктом 4.4 пункту 4 Положення про порядок видачі Національним банком України індивідуальних ліцензій на розміщення резидентами (юридичними та фізичними особами) валютних цінностей на рахунках за межами України передбачено, що підставами для анулювання ліцензії, зокрема є: виявлення в документах, які були подані власником ліцензії Національному банку і на підставі яких йому була видана ліцензія (були змінені умови ліцензії), недостовірної інформації.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що Національним банком України на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії) прийнято розпорядження №411-р від 24.07.2015р. «Про анулювання індивідуальної ліцензії Національного банку України», а тому в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 має бути відмовлено повністю.

Згідно з частиною першою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Оскільки судове рішення ухвалене на користь суб'єкта владних повноважень, судові витрати, відповідно з частини другої статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України, відсутні.

Керуючись статтями 7, 8, 9, 10, 11, 71, 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити повністю.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 КАС України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Головуючий суддя І.М. Погрібніченко

Судді: І.О. Іщук

В.П. Шулежко