Справа № 212/4080/16-а (2-а/212/126/16)
Суддя: Білак С.В.
Дата ухвалення: 2016-11-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Суддя-доповідач - Білак С. В.
Головуючий у 1 інстанції - Тимошенко Т.І.
ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

16 листопада 2016 рокусправа № 212/4080/16-а (2-а/212/126/16)
Приміщення суду за адресою: 49083, м. Дніпропетровськ, пр.імені Газети "Правда", 29

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Білак С.В., суддів: Олефіренко Н.А. Шальєвої В.А. , секретар судового засідання - Трахт К.О., з участю представника позивача - Логінова Д.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 на постанову Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 09 вересня 2016 р. у справі №212/4080/16-а (2-а/212/126/16) за позовом Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Жовтневої районної у місті ради міста Кривого Рогу Дніпропетровської області до ОСОБА_3 про стягнення надміру виплачених коштів,-

ВСТАНОВИВ:

Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Жовтневої районної у місті ради міста Кривого Рогу Дніпропетровської області (далі - позивач) звернулось з адміністративним позовом до ОСОБА_3 (далі - відповідач), в якому просило стягнути надмірну виплачену суму щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг у розмірі 14 491, 29 грн.

В обґрунтування позову позивач зазначив, що після проведення верифікації достовірності інформації, поданої фізичними особами для нарахування та отримання соціальних виплат, субсидій було виявлено, що відповідач має житло, у зв'язку з чим виникла переплата грошової допомоги, як особі яка переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції за період з 18 лютого 2015 року по 30 червня 2016 року у розмірі 14491 гривня 29 копійок, яка добровільно не повернута, а тому підлягає стягненню в судовому порядку.

Постановою Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 09 вересня 2016 р. позовні вимоги задоволено у повному обсязі.

Стягнуто з відповідача на користь управління праці та соціального захисту населення виконкому Жовтневої районної у місті ради надміру виплачену суму щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг у розмірі 14491 гривня 29 копійок.

Стягнути з відповідача на користь державного бюджету України судовий збір в розмірі 1378 гривень 00 копійок.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, представник відповідача подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просив скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, відмовивши у задоволенні заявлених позовних вимог у повному обсязі.

Також до суду була надано заява, в якій апелянт просив провадження у справі закрити, оскільки заявлені позовні вимоги мають розглядатися місцевим загальним судом у порядку цивільного судочинства.

Представник позивача в судовому засіданні проти доводів апеляційної скарги заперечував.

Відповідач та його представник в судове засідання не з'явились, про дату, час та місце судового засідання повідомлені належним чином.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, встановила наступне.

Судами першої інстанції встановлено, що ОСОБА_3 отримувала грошову допомогу, як особа яка переміщується з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції.

У зв'язку з верифікацією достовірності інформації, поданої фізичними особами для нарахування та отримання соціальних виплат, субсидій було виявлено, що відповідач має житло, у зв'язку з чим у неї виникла переплата допомоги з 18 лютого 2015 року по 30 червня 2016 року у розмірі 14 491 гривня 29 копійок., яка на думку позивача повинна бути стягнута в судовому порядку.

Вивчивши матеріали справи, суд першої інстанції прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, проте ним не було враховано того, що даний спір не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства з огляду на наступне.

Відповідно до частини першої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Згідно з частиною другою статті 2 КАС України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Таким чином, законодавець чітко визначив, що суттю адміністративного судочинства є судовий контроль за діяльністю органів влади та місцевого самоврядування в сфері дотримання прав та свобод громадян та юридичних осіб за допомогою процесуального закону з певними особливостями, зокрема, обов'язку доказування правомірності своєї діяльності органами влади чи самоврядування. Тобто, однією з визначальних особливостей КАС є те, що позивачем в адміністративній справі може бути фізична чи юридична особа, чиї права, свободи чи інтереси вони вважають порушеними, а відповідачем орган влади, орган місцевого самоврядування, їхні посадові чи службові особи.

Відповідно до статті 50 КАС України громадяни України, іноземці чи особи без громадянства, їх об'єднання, юридичні особи, які не є суб'єктами владних повноважень, можуть бути відповідачами лише за адміністративним позовом суб'єкта владних повноважень: 1) про тимчасову заборону (зупинення) окремих видів або всієї діяльності об'єднання громадян; 2) про примусовий розпуск (ліквідацію) об'єднання громадян; 3) про примусове видворення іноземця чи особи без громадянства з України; 4) про обмеження щодо реалізації права на мирні зібрання (збори, мітинги, походи, демонстрації тощо); 5) в інших випадках, встановлених законом.

Колегія суддів доходить висновку, що правовий аналіз пунктів 14 частини четвертої статті 50 КАС України свідчить, що всі наведені підстави, коли громадяни, іноземці чи особи без громадянства, їх об'єднання, юридичні особи, які не є суб'єктами владних повноважень, можуть бути відповідачами за адміністративним позовом суб'єкта владних повноважень лише у випадках превентивного (попереднього) судового контролю за рішеннями, діями органів влади, які при реалізації своїх владних управлінських повноважень можуть порушити права чи свободи фізичних чи юридичних осіб.

Однак і в цих випадках, водночас із перевіркою дій чи бездіяльності згаданих осіб, обставин, що стали підставою для втручання суб'єктів владних повноважень, суд має перевірити на відповідність чинному законодавству рішення, дії чи бездіяльність самих суб'єктів владних повноважень.

Логічний спосіб тлумачення частини четвертої статті 50 КАС України дозволяє колегії суддів дійти висновку, що і пункт 5 частини четвертої статті 50 КАС України, який є частиною норми процесуального права, існує як послідовне продовження випадків "превентивного" судового контролю і має розумітися та застосовуватися судами саме в такому значенні, а не як норма, що давала би право для розширеного тлумачення права суб'єкта владних повноважень на адміністративний позов. Такий безпідставний підхід до розуміння змісту пункту 5 частини четвертої статті 50 КАС України по суті призводить до відмови органів влади від виконання своїх функціональних обов'язків та можливої дискреційної поведінки.

За пунктом 4 частини четвертої статті 50 КАС України суб'єкт владних повноважень може звертатися до суду з адміністративним позовом до громадян України, іноземців чи осіб без громадянства, їх об'єднань, юридичних осіб, які не є суб'єктами владних повноважень, для превентивного судового контролю своєї ж діяльності і у випадках, визначених законом.

У випадку, що розглядається, позов заявлений про стягнення грошових коштів, що стали власністю громадянки ОСОБА_3 і не підпадає під дію пункту 4 частини четвертої статті 50 КАС України.

Висновки у справах про стягнення з фізичної особи переплаченої суми допомоги по безробіттю та пенсії, висловлені колегією суддів Судової палати у цивільних справах і Судової палати в адміністративних справах 22 вересня 2015 року у справі № 21-2209а15 та колегією суддів Судової палати в адміністративних справах 22 вересня 2015 року у справі № 21-1884а15, 21 червня 2016 року у справі №819/1825/13-а, зводиться до того, що такі спори є не публічно-правовими, а приватно-правовими і мають розглядатися за правилами цивільного судочинства.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів прийшла до висновку, що за суб`єктним складом сторін, змістом заявлених позивачем вимог та предметом спору, дана справа не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, а повинна розглядатись за правилами цивільного судочинства.

Відповідно до пункту 4 частини 1 ст.198 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати постанову суду і залишити позовну заяву без розгляду або закрити провадження у справі.

Частиною 1 ст.203 КАС України визначено, що постанова або ухвала суду першої інстанції скасовується в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається з підстав, встановлених відповідно статтями 155 і 157 цього Кодексу.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 157 КАС України суд закриває провадження у справі, якщо, зокрема, справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

З урахуванням викладеного, зважаючи на відсутність у переданому на вирішення суду спорі ознак справи адміністративної юрисдикції, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для скасування постанови суду першої інстанції та закриття провадження по справі.

Керуючись статтями 157, 160, 167, 196, 198, 203, 205, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 - задовольнити.

Постанову Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 09 вересня 2016 р. у справі №212/4080/16-а (2-а/212/126/16) - скасувати.

Провадження у справі №212/4080/16-а (2-а/212/126/16) за позовом Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Жовтневої районної у місті ради міста Кривого Рогу Дніпропетровської області до ОСОБА_3 про стягнення надміру виплачених коштів - закрити.

Вступна та резолютивна частини ухвали складені в нарадчій кімнаті та проголошені в судовому засіданні 16 листопада 2016 року, в повному обсязі ухвала складена 17 листопада 2016 року.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення.

Ухвала суду може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції, а в разі складання рішення відповідно до ст.160 КАС України - з дня складання рішення в повному обсязі.

Головуючий суддя С.В. Білак

Судді В.А.Шальєва

Н.А.Олефіренко