Справа № 503/409/16-а
Суддя: Кравченко К.В.
Дата ухвалення: 2016-11-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 листопада 2016 р.м.ОдесаСправа № 503/409/16-а

Категорія: 5.2 Головуючий в 1 інстанції: Гура А.І.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді -Кравченка К.В.,
судді -Лукянчук О.В.,
судді -Градовського Ю.М.

при секретарі -Величко А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Львівської митниці Державної фіскальної служби на постанову Кодимського районного суду Одеської області від 11 серпня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_5 до заступника начальника Львівської митниці ДФС України Мірошниченко М.І., Львівської митниці Державної фіскальної служби, про визнання протиправною та скасування постанови у справі про порушення митних правил, -

В С Т А Н О В И В:

В березні 2016 року ОСОБА_5 (надалі - позивач) звернувся до суду з позовом до заступника начальника Львівської митниці ДФС України Мірошниченко М.І. (надалі - відповідач) в якому просив скасувати постанову №0455/20908/16 від 26.01.2016 року у справі про порушення позивачем митних правил.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що в його діях відсутній склад правопорушення, передбаченого ч.3 ст.470 МК України у вигляді перевищення встановленого Митним кодексом України строку доставки до митного органу транспортних засобів, що перебувають під митним контролем. Вважає, що при винесенні даної постанови відповідачем були невірно застосовані положення Митного кодексу України щодо визначення терміну ввезення громадянином України на митну територію України, транспортного засобу, який зареєстрований в іншій державі.

Ухвалою Кодимського районного суду Одеської області від 06.04.2016 року до участі у справі в якості другого відповідача залучена Львівська митниця Державної фіскальної служби (надалі - Митниця).

Постановою Кодимського районного суду Одеської області від 11.08.2016 року позовні вимоги задоволено повністю.

Не погоджуючись з вищезазначеною постановою, Митниця подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального права, просить постанову суду першої інстанції скасувати та винести нову постанову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Однак оскаржуване рішення таким вимогам не відповідає, оскільки суд першої інстанції в оскарженій постанові обмежився лише викладенням позиції позивача щодо неналежності ввезеного ним автомобіля марки «Volkswagen Golf», VIN НОМЕР_1, р/н НОМЕР_2 до транспортних засобів комерційного призначення та не розповсюдження на такий автомобіль вимог ст.95 МК України, не виклавши наведені в запереченнях на позов доводи Митниці щодо необхідності застосування до спірних правовідносин положень статей 380, 381 МК України та не навівши обґрунтувань для їх відхилення з посиланнями на норми матеріального та процесуального права.

Також суд першої інстанції, після залучення до справи другого відповідача - Львівської митниці ДФС, в спірному рішенні нічого не зазначив щодо суті позовних вимог відносно кожного з відповідачів..

Відповідно до ч.1 ст.6 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Суб'єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень (п.7 ч.1 ст.3 КАС України).

Згідно п.1 ч.2 ст.17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема, спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Як слідує з матеріалів справи, звернення позивача до адміністративного суду направлено на оскарження постанови митного органу №0455/20908/16 від 26.01.2016 року у справі про порушення митних правил.

Тобто, спірні правовідносини склались між позивачем та митним органом - Львівською митницею ДФС України, якою винесена спірна постанова, а не безпосередньо з начальником цього митного органу, яким ця постанова підписана.

Колегія суддів вважає, що належним відповідачем в даній справі повинна бути Львівська митниця ДФС України, а тому в задоволенні позовних вимог до заступника начальника цієї митниці - Мірошниченко М.І. слід відмовити.

Вирішуючи питання про те, чи прийнято постанову Митниці в справі про порушення митних правил №0455/20908/16 від 26.01.2016 року на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно ч.1 ст.458 МК України порушення митних правил є адміністративним правопорушенням, яке являє собою протиправні, винні (умисні або з необережності) дії чи бездіяльність, що посягають на встановлений цим Кодексом та іншими актами законодавства України порядок переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, пред'явлення їх органам доходів і зборів для проведення митного контролю та митного оформлення, а також здійснення операцій з товарами, що перебувають під митним контролем або контроль за якими покладено на органи доходів і зборів цим Кодексом чи іншими законами України, і за які цим Кодексом передбачена адміністративна відповідальність.

Статтею 487 МК України визначено, що провадження у справах про порушення митних правил здійснюється відповідно до цього Кодексу, а в частині, що не регулюється ним, - відповідно до законодавства України про адміністративні правопорушення.

Провадження у справі про порушення митних правил вважається розпочатим з моменту складення протоколу про порушення митних правил. (ст.488 МК України).

Спірна постанова винесена заступником начальника Львівської митниці ДФС України Мірошниченко М.І. на підставі протоколу про порушення митних правил від 14.02.2016 року №0455/20908/16, складеного старшим державним інспектором відділу митного оформлення №2 митного посту «Краковець» Львівської митниці ДФС Філь С.М., що узгоджується з положеннями ст.ст.490, 522, 523 МК України, які визначають суб'єктний склад посадових осіб, які мають право на складання протоколу про порушення митних правил та винесення постанов про накладення адміністративного стягнення.

Зі змісту протоколу про порушення митних правил від 14.02.2016 року №0455/20908/16 слідує, що він складений у присутності позивача, з роз'ясненням йому прав, передбачених статтями 494, 498 МК України, а також з повідомленням про те, що розгляд справи про порушення митних правил відбудеться 26.02.2016 року о 10:00 год. у приміщенні Львівської митниці ДФС. Позивачу також був вручений примірник вказаного протоколу, про що свідчить особистий розпис позивача в цьому протоколі.

Згідно ст.525 МК України справа про порушення митних правил розглядається у п'ятнадцятиденний строк з дня отримання посадовою особою органу доходів і зборів або судом (суддею) матеріалів, необхідних для вирішення справи.

Відповідно до ст.526 МК України справа про порушення митних правил розглядається в присутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності за це правопорушення, та/або її представника (ч.1)

Про час та місце розгляду справи про порушення митних правил органом доходів і зборів цей орган інформує особу, яка притягується до адміністративної відповідальності за порушення митних правил, поштовим відправленням з повідомленням про вручення, якщо це не було зроблено під час вручення зазначеній особі копії протоколу про порушення митних правил (ч.2 ст.526).

Справа про порушення митних правил може бути розглянута за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності за це правопорушення, лише у випадках, якщо є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про перенесення розгляду справи (ч.4 ст.526).

З огляду на належність повідомлення позивача про час та місце розгляду 26.02.2016 року справи, колегія суддів вважає, що відповідачем дотримано порядок розгляду відносно позивача справи про порушення позивачем митних правил.

Оцінюючи доводи позивача про неправомірність спірної постанови №0455/20908/16 від 26.01.2016 року, колегія суддів виходить з наступного.

З тексту цієї постанови слідує, що згідно даних ЄАІС Держмитслужби України 25.12.2015 року через м/п «Краковець» Львівської митниці позивач ввіз на митну територію України в режимі «транзит» автомобіль марки «Volkswagen Golf», VIN НОМЕР_1, який зареєстрований в Польщі р/н НОМЕР_2. 14.02.2016 року даний автомобіль був доставлений позивачем в зону митного контролю посту «Краковець» в напрямку «виїзд з України». Однак станом на 14.02.2016 року цей транспортний засіб за межі митної території України не вивозився та у інший митний режим згідно законодавства не переводився. На підставі цього митний орган дійшов висновку про порушення позивачем терміну доставки до митного органу транспортних засобів, що перебувають під митним контролем, тим самим порушивши вимоги ч.3 ст.470 МК України. За це порушення позивача спірною постановою притягнуто до відповідальності у вигляді штрафу 500 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що склало 8500,00 грн..

Частина 3 ст.470 МК України передбачає наступне:

Перевищення встановленого ст.95 цього Кодексу строку доставки товарів, транспортних засобів комерційного призначення, митних або інших документів на ці товари більше ніж на десять діб, а так само втрата цих товарів, транспортних засобів, документів чи видача їх без дозволу органу доходів і зборів - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п'ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Статтею 95 МК України встановлюються такі строки транзитних перевезень залежно від виду транспорту: 1) для автомобільного транспорту - 10 діб (у разі переміщення в зоні діяльності однієї митниці - 5 діб); 2) для залізничного транспорту - 28 діб; 3) для авіаційного транспорту - 5 діб; 4) для морського та річкового транспорту - 20 діб; 5) для трубопровідного транспорту - 31 доба; 6) для трубопровідного транспорту (з перевантаженням на інші види транспорту) - 90 діб.

За пунктом 57 ч.1 ст.4 Кодексу товарами є будь-які рухомі речі, у тому числі ті, на які законом поширено режим нерухомої речі (крім транспортних засобів комерційного призначення), валютні цінності, культурні цінності, а також електроенергія, що переміщується лініями електропередачі.

Окремо статтями 380 та 381 МК України визначені особливості ввезення громадянами-нерезидентами та громадянами-резидентами транспортних засобів особистого користування на митну територію України.

Оскільки позивач є громадянином України, тобто резидентом в розумінні Митного кодексу України, до спірних правовідносин підлягають застосуванню положення ч.3 ст.380 та ч.1 ст.381 МК України

Так, ч.3 ст.380 МК України передбачено наступне:

«Тимчасове ввезення громадянами-резидентами транспортних засобів особистого користування, що класифікуються за товарними позиціями 8702, 8703, 8704 (загальною масою до 3,5 тонни), 8711 згідно з УКТ ЗЕД та причепів до них товарної позиції 8716 згідно з УКТ ЗЕД дозволяється на строк до одного року під письмове зобов'язання про їх зворотне вивезення за умови письмового декларування в порядку, передбаченому законодавством України для громадян, після сплати всіх митних платежів, які відповідно до закону підлягають сплаті при імпорті таких транспортних засобів.

Тимчасове ввезення громадянами-резидентами на митну територію України інших транспортних засобів особистого користування дозволяється на строк до одного року під письмове зобов'язання про їх зворотне вивезення за умови письмового декларування в порядку, передбаченому законодавством України для громадян, та із застосуванням до них заходів гарантування, передбачених розділом X цього Кодексу.

Строки, передбачені абзацами першим та другим цієї частини, можуть бути продовжені органами доходів і зборів з урахуванням дії обставин непереборної сили та особистих обставин громадян, які ввезли транспортні засоби, за умови документального підтвердження цих обставин, але не більш як на 60 днів.

Громадяни-резиденти, які перебувають на тимчасовому консульському обліку в консульській установі України за кордоном, мають право тимчасово ввозити на митну територію України під письмове зобов'язання про зворотне вивезення за умови письмового декларування в порядку, передбаченому законодавством України для громадян, один транспортний засіб особистого користування, що класифікується за товарною позицією 8703 (крім товарної підпозиції 8703 10) згідно з УКТ ЗЕД, та причіп до нього, що класифікується за товарною підпозицією 8716 10 згідно з УКТ ЗЕД (за умови ввезення разом із транспортним засобом), на строк, що не перевищує 60 днів протягом одного календарного року (який може бути як безперервним, так і з перервами), без сплати митних платежів, які відповідно до закону підлягають сплаті при імпорті таких транспортних засобів. Зазначені транспортні засоби можуть бути тимчасово ввезені на митну територію України за умови подання органу доходів і зборів документів, що підтверджують право власності громадянина на такі транспортні засоби та їх реєстрацію на території відповідної країни».

Зі змісту цієї норми слідує, що громадянин України може тимчасово ввести на митну територію України на строк до одного року для особистого користування транспортний засіб, який зареєстрований в іншій державі, виключно під письмове зобов'язання про його зворотне вивезення за умови письмового декларування та після сплати всіх митних платежів, які відповідно до закону підлягають сплаті при імпорті таких транспортних засобів.

Виключенням з цього правила є громадяни-резиденти, які перебувають на тимчасовому консульському обліку в консульській установі України за кордоном, які можуть тимчасово ввести на митну територію України належний їм на праві власності транспортний засіб, який зареєстрований в іншій державі, на строк що не перевищує 60 днів протягом одного календарного року, під письмове зобов'язання про зворотне вивезення без сплати митних платежів.

Докази факту перебування позивача станом на 25.12.2015 року на тимчасовому консульському обліку в консульській установі України за кордоном відсутні.

Позивач в запереченні на апеляційну скаргу посилається на те, що при в'їзді в Україну 25.12.2015 року він пред'явив митникам паспорт, у якому був проставлений штамп консульства з відміткою про прийняття на тимчасовий консульський облік в консульській установі України в Польщі, але оскільки термін дії того паспорту закінчився в перших числах січня 2016 року і позивачу 15.01.2016 року був виданий новий паспорт без вказаної відмітки.

Колегія суддів зазначає, що факт перебування позивача станом на 25.12.2015 року на тимчасовому консульському обліку в консульській установі України за кордоном, в даному випадку у Польщі, повинен підтверджуватися документально, а тому для підтвердження такого факту недостатньо лише пояснень позивача.

Враховуючи відсутність в матеріалах справи належних доказів факту перебування позивача станом на 25.12.2015 року на тимчасовому консульському обліку в консульській установі України за кордоном, колегія суддів виходить з того, що на час ввезення позивачем вищевказаного легкового автомобіля на митну територію України, позивач не мав передбаченого ч.3 ст.380 МК України права на тимчасове ввезення цього автомобіля в Україну без сплати відповідних митних платежів.

В той же час, позивач мав право ввести вказаний автомобіль в Україну без сплати відповідних митних платежів в режимі «Транзит» на підставі ч.1 ст.381 МК України, яка передбачає наступне:

«Громадянам дозволяється ввозити транспортні засоби особистого користування з метою транзиту через митну територію України за умови їх письмового декларування в порядку, передбаченому для громадян, та внесення на рахунок органу доходів і зборів, що здійснив пропуск таких транспортних засобів на митну територію України, грошової застави в розмірі митних платежів, що підлягають сплаті при ввезенні таких транспортних засобів на митну територію України з метою вільного обігу. Зазначені вимоги не поширюються на транспортні засоби, постійно зареєстровані у відповідних реєстраційних органах іноземної держави, що підтверджується відповідним документом.»

Оскільки ввезений позивачем автомобіль зареєстрований у відповідних реєстраційних органах Польщі, то за ч.1 ст.381 МК України позивач мав право ввести вказаний автомобіль в Україну з метою транзиту без сплати відповідних митних платежів, але з дотриманням строків, визначених ст.95 МК України.

Як слідує зі змісту спірної постанови, то саме такою можливістю ввезення вказаного автомобіля в Україну без сплати митних платежів і скористався позивач.

Іншої законної можливості для ввезення позивачем вказаного автомобіля в Україну без сплати митних платежів законодавством не передбачено.

Оскільки позивач не заперечує проти того факту, що ввезення ним вказаного автомобіля в Україну 25.12.2015 року відбулось без сплати митних платежів, то колегія суддів погоджується з доводами Митниці про те, що вказаний автомобіль був ввезений позивачем в режимі «транзит» на підставі ч.1 ст.381 МК України, оскільки будь-якої іншої законної можливості для такого ввезення не передбачено діючим законодавством з огляду на відсутність доказів факту перебування позивача на тимчасовому консульському обліку в консульській установі України за кордоном.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.93 МК України товари, транспортні засоби комерційного призначення, що переміщуються у митному режимі транзиту, повинні бути доставленими у орган доходів і зборів призначення до закінчення строку, визначеного статтею 95 цього Кодексу.

Враховуючи, що вищевказаний автомобіль був ввезений позивачем на митну територію України без сплати митних платежів 25.12.2015 року, а вивезений з території України 14.02.2016 року, і за цей проміжок часу даний автомобіль за межі митної території України не вивозився та у інший митний режим згідно законодавства не поміщався, колегія суддів погоджується з висновком Митниці про порушення позивачем встановленого статтею 95 МК України терміну доставки цього автомобіля до митного органу більше ніж на десять діб, що в свою чергу є підставою для притягнення позивача до відповідальності, передбаченої ч.3 ст.470 МК України.

Таким чином, притягнення позивача до відповідальності за порушення митних правил постановою №0455/20908/16 від 26.01.2016 року у вигляді штрафу в розмірі 8500,00 грн. здійснено Митницею правомірно, а тому підстави для скасування судом такої постанови Митниці відсутні.

Враховуючи, що судом першої інстанції були порушені норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, то постанова суду першої інстанції відповідно до ст.202 КАС України підлягає скасуванню з прийняттям по справі нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.195, ст.196, п.3 ч.1 ст.198, ч.1 ст.202, ст.207, ч.5 ст.254 КАС України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Львівської митниці Державної фіскальної служби задовольнити.

Постанову Кодимського районного суду Одеської області від 11 серпня 2016 року скасувати.

Прийняти по справі нову постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 про скасування постанови Львівської митниці Державної фіскальної служби у справі про порушення митних правил №0455/20908/16 від 26 січня 2016 року.

Постанова апеляційного суду набирає чинності негайно після її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Повний текст судового рішення виготовлений 18 листопада 2016 року.

Головуючий суддя:К.В. Кравченко
Суддя: Суддя: О.В. Лукянчук Ю.М. Градовський