Справа № 2а-2776/11/1370
Суддя: Олендер І.Я.
Дата ухвалення: 2016-11-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 листопада 2016 року м. Київ К/800/10447/16

Вищий адміністративний суд України в складі колегії суддів:

Олендера І.Я. (доповідача), Борисенко І.В., Юрченко В.П.,

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом Суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи ОСОБА_4 до Стрийської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області про визнання дій протиправними, визнання протиправним та скасування податкових повідомлень-рішень, провадження в якій відкрито за касаційною скаргою Стрийської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 4 листопада 2013 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 3 вересня 2015 року,

В С Т А Н О В И В:

У березні 2011 року Суб'єкт підприємницької діяльності - фізична особа ОСОБА_4 (далі - позивач, ОСОБА_4) звернувся до суду першої інстанції із позовом, в якому просив визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Стрийському районі Львівській області, правонаступником якої на час касаційного розгляду справи є Стрийська об'єднана державна податкова інспекція Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області (далі - відповідач, ДПІ) № /0 від 02.02.2011 року на загальну суму 638955 грн., та № /0 від 02.02.2011 року на загальну суму 200373,24 грн.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 4 листопада 2013 року, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 3 вересня 2015 року, адміністративний позов задоволено.

Суди попередніх інстанцій мотивували свої рішення тим, що відповідачем не доведено правомірності оскаржуваних податкових повідомлень-рішень.

Не погоджуючись із рішеннями судів попередніх інстанцій, відповідач звернувся до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій просить про їх скасування, як таких, що ухвалені із порушенням норм матеріального та процесуального права, ухвалити нову постанову про відмову у задоволенні позовних вимог. У доводах касаційної скарги зазначає, що в порушення вимог пп. 7.4.5 п. 7.4 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість» позивачем не було представлено податкових накладних на придбання товарно-матеріальних цінностей щодо підтвердження задекларованого податкового кредиту з податку на додану вартість, що призвело до заниження та несплати до бюджету податку на додану вартість в сумі 511164,00 грн. Крім того, позивачем в період з 01.07.2008 року по 31.12.2008 року було перевищено граничний обсяг виручки передбачений Указом Президента України «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва».

Касаційний розгляд справи проведено в порядку письмового провадження, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 222 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Судами попередніх інстанцій встановлено наступні обставини.

Посадовими особами ДПІ проведено планову виїзну документальну перевірку дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи ОСОБА_4 за період з 01.01.2007 року по 31.12.2009 року, за результатами якої складено акт № 43/17-2/НОМЕР_1 від 20.01.2011 року. в якому зазначено про порушення позивачем вимог:

- ст.ст. 1, 5 Указу Президента України «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва» № 727 від 03.07.1998 року, ст. 13, ст. 14 Декрету Кабінету Міністрів України «Про прибутковий податок з громадян» № 13-92 від 26.12.1992 року, ст. 13, ст. 14, Інструкції «Про оподаткування доходів фізичних осіб від зайняття підприємницькою, діяльністю», затвердженої наказом ДПА України № 12 від 21.04.1993 року, у результаті чого донараховано податок з доходів фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності за період, що перевірявся на суму 160298,59 грн., в тому числі по періодах: 2008 рік - 56922,34 грн., 2009 рік - 103376,25 грн.;

- пп. 7.4.5 п. 7.4 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість» № 168/97-ВР від 03.04.1997 року, у результаті чого занижено податок на додану вартість у періоді, що перевірявся, на загальну суму 511164,00грн., у тому числі по періодах: за січень 2007 року в сумі 9800,00грн, за лютий 2007 року в сумі 8800,00грн., за березень 2007 року - 22900,00 грн., за квітень 2007 року - 23600,00 грн., за травень 2007 р. - 17400,00 грн., за серпень 2008 року - 15480,00грн., за вересень 2008 року - 58000,00 грн., за жовтень 2008 року - 22200,00грн., за листопад 2008 року - 45600,00 грн., за грудень 2008 року - 137144,00 грн. та за квітень 2009 року - 150240,00 грн.;

- п. 19.1 ст. 19 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб» та ст. 13, ст. 14 Декрету Кабінету Міністрів України «Про прибутковий податок з громадян», а саме приватним підприємцем не велася книга обліку доходів і витрат від підприємницької діяльності за період з 01.01.2007 року по 31.12.2009 року;

- ст. 13, ст. 14 Декрету Кабінету Міністрів України «Про прибутковий податок з громадян» із змінами і доповненнями, пп. «в» п. 19. ст. 19 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб», а саме приватним підприємцем не подано декларацію про доходи за 2008 рік.

Зазначені висновки про порушення позивачем вимог податкового законодавства зроблені виключно на підставі даних податкової звітності, зокрема: звітів суб'єктів малого підприємництва-фізичної особи - платника єдиного податку, декларацій про доходи, декларацій з податку на додану вартість, поданих за перевіряємий період.

На підставі висновків вищевказаного акту перевірки відповідачем прийнято:

- податкове повідомлення-рішення №/0 від 02.02.2011 року, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем - податок з доходів фізичних осіб - суб'єктів підприємницької діяльності і незалежної професійної діяльності на суму 200373,24 грн., з них за основним платежем - 160298,59 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 40074,65 грн.;

- податкове повідомлення-рішення № /0 від 02.02.2011 року, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем - податок на додану вартість на суму 638955 грн., з них за основним платежем - 511164 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 127791 грн.

Перевіривши правильність застосування судами норм матеріального і процесуального права, колегія суддів приходить до висновку, що зазначена касаційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних мотивів.

Згідно з п. 1 Указу Президента України «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва» (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, далі - Указ) спрощена система оподаткування, обліку та звітності запроваджується, зокрема, для фізичних осіб, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і у трудових відносинах з якими, включаючи членів їх сімей, протягом року перебуває не більше 10 осіб та обсяг виручки яких від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) за рік не перевищує 500 тис. гривень.

Тобто, якщо обсяг виручки від провадження підприємницької діяльності у перевищив 500 тис. грн. (визначений у ст. 1 Указу граничний рівень), то суб'єкт підприємницької діяльності повинен перейти на загальну систему оподаткування, де вказати весь фактичний обсяг виручки, а також задекларувати в Податковій декларації про майновий стан і доходи за суму перевищення обсягів виручки, понесених витрат та суму розрахованого оподатковуваного доходу відповідно до ст. 13 р. IV Декрету Кабінету Міністрів України «Про прибутковий податок з громадян» (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин, далі - Декрет).

Відповідно до ст. 6 Указу суб'єкт малого підприємництва, який сплачує єдиний податок, зокрема, не є платником податку на додану вартість.

Системний аналіз наведених норм законодавства дозволяє дійти висновку, що до моменту перевищення платником єдиного податку граничного обсягу виручки, визначеного у статті 1 Указу, положення Закону України «Про податок на додану вартість» щодо оподаткування поставок товару (послуг) не можуть поширюватися на такого платника.

Тобто, визначальним для привального вирішення даного спору є встановлення обставини щодо наявність хоча б однієї з таких підстав як: загальна сума від здійснення операцій з поставки товарів (послуг) перевищує допустимий розмір для платників податків єдиного податку за рік; здійснення платником податків операцій або укладення угод на суму, що перевищує допустимий розмір для підприємців-платників єдиного податку за рік; перевищення обсягу виручки, максимально встановленого для платників єдиного податку, за рік.

Як зазначалось вище, висновки про порушення позивачем вимог податкового законодавства зроблені виключно на підставі даних податкової звітності, зокрема: звітів суб'єктів малого підприємництва - фізичної особи-платника єдиного податку, декларацій про доходи, декларацій з податку на додану вартість, поданих за перевіряємий період.

При проведенні перевірки податковим органом не взято до уваги доводи позивача про те, що в період 2007-2009 років ним не здійснювалась жодна підприємницька діяльність. Позивачем заперечувалось подання ним податкової звітності, заповнення ним заяв до податкової інспекції про реєстрацію платником ПДВ, платником єдиного податку та інших документів, які би свідчили про проведення останнім підприємницької діяльності.

В той же час, дійшовши висновку про порушення позивачем вимог чинного на час виникнення спірних правовідносин податкового законодавства, відповідач вважав, що вся податкова звітність у період з 2007-2009 років подавалась уповноваженою на те особою та така відповідала встановленим вимогам.

Для дослідження обстави щодо подання позивачем відповідачу податкової звітності за період 2007-2009 років, була проведена судово-почеркознавчої експертиза. Згідно висновку № 1512 від 30.07.2013 року, який складено судовим експертом Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз встановлено, що рукописні тексти та підписи у вигляді запису прізвища ОСОБА_4, яким заповнені відповідні графи податкових декларацій про доходи, одержані в період 2007-2009 років, податкових деклараціях з податку на додану вартість за цей же період, заявах на ім'я начальника ДПІ у Стрийському районі за 2007-2009 роки, копії яких містяться в матеріалах справи, а оригінали в облікових справах позивача які знаходяться в ДПІ, виконані однією особою, однак не ОСОБА_4, а іншою особою.

З копій податкових декларацій з податку на додану вартість, які містяться в матеріалах справи, судами встановлено, що такі складені без підпису ОСОБА_4 в графі «підпис», без печатки ФОП ОСОБА_4 Податкові декларації заповнені лише з проставленням прізвища «ОСОБА_4» та ініціалів «ОСОБА_4».

Також судами попередніх інстанцій встановлено, що за даними головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України позивач в період 2007-2008 років, кожного року більше ніж по 30-ть разів перетинав державний кордон України, однак за час його відсутності документи податкової звітності подавались, що ставить під сумнів вищезазначені доводи податкового органу.

Матеріалі справи містяться відомості про порушення та розслідування кримінальної справи за фактом незаконного виготовлення та використання штампу та печатки, підроблення та використання документів ФОП ОСОБА_4 за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст. 358 КК України. В постанові про скасування постанови про відмову в порушенні кримінальної справи та порушення кримінальної справи від 11 квітня 2011 року прийнятої заступником прокурора м. Стрия молодшим радником юстиції Касприк П.С. встановлено, що громадянин ОСОБА_6 незаконно виготовив та впродовж 2007-2009 років, незаконно використовував штамп та печатку ФОП ОСОБА_4, незаконно складав та використовував документи підприємця.

З огляду на зазначене, суд касаційної інстанції погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про те, що документи податкової звітності, на підставі яких відповідач дійшов висновку про порушення ОСОБА_4 вимог податкового законодавства, не є належними доказами, оскільки такі подані від імені позивача не уповноваженою на те особою та не відповідають вимогам чинного на час виникнення спірних правовідносин податкового законодавства.

Інших доказів того, що у період 2007-2009 років позивач, перебуваючи на спрощеній системі оподаткування, сукупно отримав виручку більше 500000 грн. на рік, матеріали справи не містять. Тобто, відповідачем не доведено наявності обставин щодо перевищення граничного розміру виручки у позивача, встановленого ст. 1 Указу, в зв'язку з чим твердження податкового органу про перевищення позивачем граничного обсягу оподатковуваних операцій, з досягненням якого пов'язується обов'язок зареєструватись платником податку на додану вартість, є безпідставними, а оскаржувані податкові повідомлення рішення - протиправними.

Доводи касаційної скарги спростовуються викладеними вище нормами права та встановленими обставинами справи, у зв'язку з чим відсутні підстави для її задоволення та скасування оскаржуваних судових рішень.

За змістом ст. 159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, обґрунтованим - ухвалене судом на підставі повного та всебічного з'ясування обставин в адміністративній справі, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 223 КАС України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право залишити касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін.

Враховуючи зазначене, колегія суддів приходить до висновку, що при ухваленні оскаржуваних судових рішень, суди попередніх інстанцій не допустили порушень норм матеріального та процесуального права, які могли б бути підставою для скасування чи зміни судового рішення.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 220, 222, 223, 224, 231, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В:

Касаційну скаргу Стрийської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області залишити без задоволення, а постанову Львівського окружного адміністративного суду від 4 листопада 2013 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 3 вересня 2015 року у справі № 2а-2776/11/1370 - без змін.

Ухвала набирає законної сили протягом п'яти днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі та оскарженню не підлягає, може бути переглянута в порядку передбаченому ст.ст. 235 - 244-2 КАС України.

Судді: І.Я. Олендер

І.В. Борисенко

В.П. Юрченко