Справа № 489/2024/13-а
Суддя: Тихонова Н. С.
Дата ухвалення: 2013-04-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 2а/489/179/2013
ПОСТАНОВА

Іменем України

11.04.2013 р. м. Миколаїв

Ленінський районний суд м. Миколаєва в складі:

головуючого - судді Тихонової Н.С.,

при секретарі Гродновій А.М.,

за участі:

представника позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві справу за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Територіальної державної інспекції з питань праці в Миколаївській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

В С Т А Н О В И В:

15.03.2013 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Територіальної державної інспекції з питань праці в Миколаївській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення.

Вказував на те, що 24.01.2013 р. головним державним інспектором праці, при проведенні позапланової перевірки на предмет додержання законодавства про працю, було виявлено порушення вимог законодавства про працю при звільненні начальника ВПЗ Миколаїв 55 ОСОБА_3 та винесено припис про їх усунення. Оскільки позивач припис не виконав, щодо нього було винесено Постанову № 14-01-030/0031-0031 від 27.02.2013 про накладення адміністративного стягнення за ст. 188 6 КУпАП. Однак з вказаною Постановою позивач не погоджується, оскільки вимог чинного законодавства не порушував, припис вважає незаконним.

Посилаючись на викладене, просив скасувати Постанову про накладення адміністративного стягнення, винесену відносно нього.

В судовому засіданні представник позивача вимоги підтримав, просив скасувати Постанову про накладення адміністративного стягнення, посилаючись на незаконність припису відповідача та відсутність з його боку порушень КЗпП України, що було встановлено постановою Ленінського райсуду м. Миколаєва від 15.02.2013 року.

Представник Територіальної державної інспекції з питань праці в Миколаївській області в судове засідання не зявився, повідомлений належним чином.

Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши надані докази, суд встановив наступне.

Відповідно до ст. 17 КАС України до компетенції адміністративних судів відносяться та підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства спори фізичних чи юридичних осіб із субєктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Згідно з вимогами ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобовязаний зясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що помякшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також зясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

За правилами, встановленими ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Як визначає ч. 1 ст. 69 КАС України,

доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

24.01.2013 р., в ході проведення позапланової перевірки на предмет додержання законодавства з питань праці, головним державним інспектором праці ОСОБА_4 було встановлено порушення п. 1 ст. 36 КЗпП України в.о. директора УДППЗ «Укрпошта» ОСОБА_2.

А саме 03.01.2013 р. ОСОБА_3 - начальником ВРЗ Миколаїв 55, було подано заяву про звільнення за згодою сторін з займаної посади з 08.01.2013 р.

04.01.2013 р. виконуючим обовязки директора ОСОБА_2 видано наказ № 13-к, яким з 08.01.2013 р. ОСОБА_3 звільнена за п. 1 ст. 36 КЗпП України.

08.01.2013 р. позивачем видано наказ № 24 про продовження терміну проведення документальної перевірки ВПЗ Миколаїв 55, та скасовано наказ № 13-к.

Відповідач вважає, що цим позивач спонукав ОСОБА_3 до примусової праці, через що головним державним інспектором праці ОСОБА_4 було винесено Припис № 14-01-035-/0041-0028, згідно якого запропоновано ОСОБА_2 п.п. 3.1 п. 3 наказу № 24 від 08.01.2013 р. привести у відповідність до п. 1 ст. 36 КЗпП України та в строк до 07.02.2013 р. письмово інформувати Інспекцію про виконання вимог припису.

Одночасно з вказаним приписом головним державним інспектором праці ОСОБА_4 було складено Протокол про адміністративне правопорушення, а саме неправомірне розірвання трудового договору з ОСОБА_3, відповідальність за яке передбачено ч. 1 ст. 41 КпАП України. Вказаний Протокол було передано на розгляд до Ленінського районного суду м. Миколаєва.

Відповідно до Постанови Ленінського районного суду м. Миколаєва від 15.02.2013 р., адміністративну справу відносно ОСОБА_2 за ст. 41 ч. 1 КУпАП провадженням закрито за відсутністю складу адміністративного правопорушення, оскільки у судовому засіданні факт допущення ознак примусової праці ОСОБА_3, та виходячи з цього, і вчинення адміністративного правопорушення, не зайшов свого підтвердження.

Відповідно до ч.4 ст.72 КАС України вирок суду в кримінальній справі або постанова суду у справі про адміністративний проступок, які набрали законної сили, є обовязковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, щодо якої ухвалений вирок або постанова суду, лише в питаннях, чи мало місце діяння та чи вчинено воно цією особою.

Головним державним інспектором праці ОСОБА_5 27.02.2013 р. було винесено Постанову № 14-01-030/0031-0031, відповідно до якої встановлено, що ОСОБА_2 допустив правопорушення, а саме невиконання законних вимог державного інспектора праці, відображених у приписі № 14-01-035/0041-0028 від 24.01.2013 р. щодо порушення законодавства про працю, чим було порушено ст. 188-6 КУпАП, тобто керівником підприємства не було виконано вимоги, зазначені у приписі.

Проте зазначена Постанова Територіальної державної інспекції з питань праці в Миколаївській області не узгоджується із висновками, викладеними у Постанові Ленінського райсуду м. Миколаєва від 15.02.2013 року.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що в діях позивача відсутні ознаки адміністративного правопорушення, відтак дії Територіальної державної інспекції з питань праці в частині притягнення позивача до адміністративної відповідальності неправомірні, отже позовні вимоги підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 69, 71, 158, 160-162, КАС України, ст.ст. 222, 255, 280, 288 КУпАП, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_2 до Територіальної державної інспекції з питань праці в Миколаївській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення задовольнити.

Постанову № 14-01-030/0031-0031 від 27.02.2013 р., винесену відносно ОСОБА_2 за ст. 188 6 КУпАП - скасувати.

Рішення місцевого загального суду як адміністративного суду у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності є остаточним і оскарженню не підлягає.

Суддя :