Справа № 428/9658/16-а
Суддя: Шишов Олег Олексійович
Дата ухвалення: 2016-11-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Баронін Д.Б.
Суддя-доповідач - Шишов О.О.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 листопада 2016 року справа №428/9658/16-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ, вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд колегією суддів у складі: судді-доповідача Шишова О.О., суддів Сіваченка І.В., Чебанова О.О., розглянувши в письмовому провадженні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 13 жовтня 2016 р. у справі № 428/9658/16-а (головуючий І інстанції Баронін Д.Б.) за позовом ОСОБА_2 до Інспектора патрульної поліції взводу № 2 батальйону Управління патрульної поліції в містах Сєвєродонецьку, Лисичанську та Рубіжному Плотнікова Євгенія Ігоровича про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 (на далі - позивач, апелянт) звернувся до Сєвєродонецького міського суду Луганської області із адміністративним позовом до Інспектора патрульної поліції взводу № 2 батальйону Управління патрульної поліції в містах Сєвєродонецьку, Лисичанську та Рубіжному Плотнікова Євгенія Ігоровича про скасування постанови серії ПС2 №992867 від 28.08.2016 року у справі про адміністративне правопорушення .

В обґрунтування позову зазначено наступне, що підлягає скасуванню, оскільки в даному випадку постанова про накладення адміністративного стягнення розглядається та складається за місцем його вчинення, тобто за місцезнаходженням уповноваженого законом органу, який розглядає справу про адміністративне правопорушення, а не на місці зупинки транспортного засобу.

Постановою Сєвєродонецького міського суду Луганської області 13 жовтня 2016 року у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_2 до інспектора патрульної поліції взводу № 2 батальйону Управління патрульної поліції в містах Сєвєродонецьку, Лисичанську та Рубіжному Плотнікова Євгенія Ігоровича про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення - було відмовлено.

Суд першої інстанції виходив з того, що постанова у справі про адміністративне правопорушення, є законна, обґрунтована, та не може бути скасована внаслідок одних лише формальних недоліків, які жодним чином не вплинули на факт вчиненого правопорушення та не призвели до порушення прав позивача.

Не погодившись з таким рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій зазначив, що постанова суду першої інстанції є необґрунтованою, винесеною з порушенням норм матеріального та процесуального права. Вважав, що працівники поліції при накладенні штрафу по ч.1 ст.122 КУпАП, порушили порядок притягання до відповідальності. Також зазначив, що він рухаючись на автомобілі зупинився у зв'язку з чим підлягає скасуванню та просив прийняти нове рішення, яким скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В доводах апеляційної скарги апелянт посилається на те,що судом першої інстанції проігноровано рішення Конституційного Суду України від 26 травня 2015 року № 5-рп/2015.

Крім того, апелянт зазначає, здійснення позивачем вимушеної зупинки ближче 10 метрів від виїзду з прилеглої території було зроблено, для уникнення запобігання власної загибелі чи каліцтву громадян, вважає, що в його діях відсутні ознаки адміністративного правопорушення.

Також апелянт, вказує на те, що при складанні постанови у справі про адміністративне правопорушення відсутні дані, які передбачені ст..283 Кодексу України про адміністративне правопорушення, а саме :

- не складено протокол про адміністративне правопорушення;

- не вказано технічного засобу, яким здійснено фото або відеозапис;

Всі особи, які беруть участь у справі, у судове засідання не прибули, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, тому відповідно до п.2 ч.1 ст.197 КАС України суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, встановила наступне.

За правилами частини першої статті 195 КАС України перегляд судового рішення суду першої інстанції здійснюється в межах апеляційної скарги.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що 28.08.2016 року інспектором патрульної поліції взводу № 2 роти № 2 батальйону Управління патрульної поліції в містах Сєвєродонецьку, Лисичанську та Рубіжному, рядовим поліції Плотніковим Євгенієм Ігоровичем в м. Сєвєродонецьку по вул. Курчатова, 26, було винесено постанову серії ПС2 № 992867 у справі про адміністративне правопорушення, зі змісту якої вбачається, що ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, та накладено штраф у розмірі 255 грн. 00 коп. Винесення вказаної постанови мотивовано тим, що ОСОБА_2 28 серпня 2016 року о 17-45 год. у м. Сєвєродонецьку по вул. Курчатова, 26, керуючи автомобілем Lexus ЕS 350, реєстраційний номер НОМЕР_1, здійснив зупинку ближче 10 м, а саме 4 м 30 см від виїзду з прилеглої території, чим порушив п. 15.9 «и» Правил дорожнього руху України.

Крім того, судом першої інстанції було досліджено відеозапис за допомогою персональних відеореєстраторів на одязі поліцейських та ретельно оглянутих в судовому засіданні, вбачається, що позивач здійснив зупинку транспортного засобу уздовж вулиці Курчатова (по стороні будинку № 26) в м. Сєвєродонецьку на відстані ближче 10 м від виїзду з прилеглої до цієї вулиці території. Відстань автомобіля позивача до прилеглої території була виміряна поліцейськими за допомогою рулетки, з наявного відеозапису також вбачається, що відстань була явно меншою десяти метрів, для чого непотрібні спеціальні знання. Відповідно до ч. 1 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п'ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

Відповідно до підпункту «и» пункту 15.9 розділу 15 «Зупинка і стоянка» Правил дорожнього руху зупинка забороняється ближче 10 м від виїздів з прилеглих територій і безпосередньо в місці виїзду.

Згідно із п.10 Правил дорожнього руху, прилегла територія - територія, що прилягає до краю проїзної частини та не призначена для наскрізного проїзду, а лише для в'їзду до дворів, на стоянки, автозаправні станції, будівельні майданчики тощо або виїзду з них.

Отже, порушення підпункту «и» пункту 15.9 розділу 15 «Зупинка і стоянка» Правил дорожнього руху пов'язане із зупинкою транспортного засобу ближче 10 м від виїздів з прилеглих територій і безпосередньо в місці виїзду.

За таких обставин, у діях позивача 28.08.2016 року був наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП (порушення правил зупинки), який об'єктивно вбачається з оглянутого судом відеозапису.

Колегія суддів звертає увагу, що оскаржуючи постанову ПС2 №992867 від 28.08.2016 року, позивач зазначає, що факт правопорушення не є предметом доказування у даній справі. Натомість, позивач посилається на порушення відповідачем, Інспектором патрульної поліції взводу № 2 батальйону Управління патрульної поліції в містах Сєвєродонецьку, Лисичанську та Рубіжному Плотнікова Євгенія Ігоровича, порядку розгляду справи про адміністративне правопорушення, встановленого ст.279 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Відповідно до ч.1 ст.276 Кодексу України про адміністративні правопорушення справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення.

Згідно з ч.2 ст. 258 Кодексу України про адміністративні правопорушення протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

Відповідно до ст.222 Кодексу України про адміністративні правопорушення органи Національної поліції розглядають, крім іншого, справи про адміністративні правопорушення правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, частини 1, 2, 3 статті 122.

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Згідно з ч.4 ст.258 Кодексу України про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 4 ст. 285 Кодексу України про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених статтею 258 цього Кодексу, копія постанови уповноваженої посадової особи у справі про адміністративне правопорушення вручається особі, щодо якої її винесено, на місці вчинення правопорушення.

Апелянт посилався на рішення Конституційного Суду України від 26.05.2015 № 5-рп/2015 у справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення, в якому КС України зазначив, що підстав для ототожнення місця вчинення адміністративного правопорушення з місцем розгляду справи про таке правопорушення немає, а словосполучення «на місці вчинення правопорушення» і «за місцем його вчинення», які містяться у статтях 258, 276 Кодексу, мають різне цільове спрямування і різний правовий зміст. Зокрема, словосполучення «за місцем його вчинення», застосоване у положенні частини першої статті 276 Кодексу, за якою «справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення», вказує на місцезнаходження органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення у межах його територіальної юрисдикції згідно з адміністративно-територіальним устроєм України. Таким чином, Конституційний Суд України дійшов висновку, що словосполучення «за місцем його вчинення», яке міститься в положенні частини першої статті 276 Кодексу, визначає адміністративно-територіальну одиницю, на яку поширюється юрисдикція відповідного органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення.

Однак, вже після прийняття Конституційним Судом України зазначеного рішення, норми Кодексу України про адміністративні правопорушення та, зокрема, ст. 258 зазнали змін, а відповідно вимоги ч. 4 ст. 258 - постанова у справі про адміністративне правопорушення виноситься на місті вчинення правопорушення.

Таким чином, аналіз законодавчих норм, чинних на момент виникнення спірних правовідносин, та рішення Конституційного Суду України від 26.05.2015 № 5-рп/2015, дає підстави для висновку, що працівники підрозділів Національної поліції мають право виносити постанови у справах про адміністративні правопорушення з порушення Правил дорожнього руху (ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення) на місці вчинення такого правопорушення.

При цьому, положення Кодексу України про адміністративні правопорушення, що стосуються розгляду справи про адміністративне правопорушення та на які посилається позивач (зокрема ст.ст. 278, 279), на спірні правовідносини не розповсюджуються, оскільки у даному випадку Кодексом України про адміністративні правопорушення передбачає спеціальну, спрощену процедуру притягнення особи до адміністративної відповідальності - винесення постанови на місці вчинення правопорушення.

Щодо посилань апелянта, що в оскаржуваній постанові, яка стосується сфери забезпечення безпеки дорожнього руху, всупереч вимогам ч. 3 ст. 283 КУпАП не вказано технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис правопорушення, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки було з'ясовано, що відеозапис правопорушення було зроблено за допомогою сертифікованого пристрою, що розташований на одязі поліцейського. Також з оскаржуваної постанови неможливо встановити, чи була долучена до неї відривна квитанція із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

На підставі викладеного колегія суддів вважає, що відсутність у оскаржуваній постанові вказівки на технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис правопорушення, жодним чином не вплинула на дотримання прав позивача та наявність в його діях складу адміністративного правопорушення. Також, в оскаржуваній постанові чітко зазначені реквізити для сплати штрафу, а позивачу відразу після розгляду справи вручена копія такої постанови із реквізитами сплати штрафу.

Також колегія суддів не приймає до уваги посилання позивача стосовно його здійснення вимушеної зупинки ближче 10 метрів від виїзду з прилеглої території було зроблено, для уникнення запобігання власної загибелі чи каліцтву громадян, вважає, що в його діях відсутні ознаки адміністративного правопорушення, оскільки зазначені обставини ні чим не підтверджуються та стосовно них не має ніяких доказів (підтвердження поломки тощо).

Згідно із ч.1 ст.71 КАС України кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з ч.3 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Приписами ст.159 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яке ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким чином, колегія суддів вважає, з'ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, об'єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення, враховуючи вимоги законодавства України та судову практику, колегія суддів дійшла висновку щодо відсутності правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_2 до Інспектора патрульної поліції взводу № 2 батальйону Управління патрульної поліції в містах Сєвєродонецьку, Лисичанську та Рубіжному Плотнікова Євгенія Ігоровича про скасування постанови серії ПС2 №992867 від 28.08.2016 року у справі про адміністративне правопорушення.

Статтею 200 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на наведене, судова колегія дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. У зв'язку з викладеним доводи апеляційної скарги не приймаються до уваги, тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення а постанову суду першої інстанції без змін.

Керуючись статтями 24, 160, 167, 184, 195, 196, 197, 198, 200, 205, 206, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 13 жовтня 2016 р. у справі № 428/9658/16-а - залишити без задоволення.

Постанову Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 13 жовтня 2016 р. у справі № 428/9658/16-а - залишити без змін.

Рішення набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня набрання рішенням законної сили.

Суддя-доповідач: О.О.Шишов

Судді: І.В.Сіваченко

О.О.Чебанов