Справа № 816/364/16
Суддя: Т.С. Канигіна
Дата ухвалення: 2016-11-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 листопада 2016 року м. ПолтаваСправа № 816/364/16

Полтавський окружний адміністративний суд колегією у складі:

головуючого судді - Канигіної Т.С.,

суддів - Удовіченка С.О., Ясиновського І.Г.,

за участю:

секретаря судового засідання - Скорика С.В.,

позивача - ОСОБА_1,

представника позивача - ОСОБА_2,

представника відповідачів - Кінаш Л.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом

позивача ОСОБА_1
до відповідачів 1. Державної фіскальної служби України 2. Головного управління Державної фіскальної служби у Полтавській області
про скасування наказів, поновлення на посаді, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, відшкодування витрат на правову допомогу

В С Т А Н О В И В:

22.03.2016 ОСОБА_1 (надалі - позивач, ОСОБА_1) звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Державної фіскальної служби України (надалі - відповідач-1, ДФС України), Головного управління Державної фіскальної служби у Полтавській області (надалі - відповідач-2, ГУ ДФС у Полтавській області) про скасування наказів, поновлення на посаді, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та відшкодування витрат на правову допомогу, у якій просить (з урахуванням заяви про зміну позовних вимог від 14.07.2016 /том 2 а.с. 160-161/ та уточнень позовних вимог, зазначених у судовому засіданні 15.11.2016):

- визнати протиправним та скасувати пункт 1 наказу ДФС України від 21.08.2015 № 636;

- визнати протиправним та скасувати наказ ДФС України від 25.02.2016 №559-о;

- визнати протиправним та скасувати наказ ГУ ДФС у Полтавській області від 26.02.2016 № 29-о;

- поновити ОСОБА_1 на посаді першого заступника начальника ГУ ДФС у Полтавській області;

- стягнути з ГУ ДФС у Полтавській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 27.02.2016 до моменту фактичного поновлення на державній службі;

- стягнути з ГУ ДФС у Полтавській області на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу в розмірі 7459,57 грн.

Позивач вважає звільнення на підставі результатів перевірки незаконним та в обґрунтування позовних вимог зазначив, що зі змісту наказу ДФС України № 636 від 21.08.2015 та наказу ДФС України № 559-о від 25.02.2016 не зрозуміло, у чому саме полягало одноразове грубе порушення трудових обов'язків ОСОБА_1 Так, на думку позивача, з наказу № 636 від 21.08.2015 вбачається, що неналежне виконання обов'язків допущено під час всього періоду перевірки, тобто викладається факт тривалості; фактично підставою для прийняття наказу про звільнення слугували результати перевірки Департаменту внутрішнього аудиту і контролю, однак, додаткові заходи, зокрема ініціювання проведення службового розслідування за фактом допущених порушень відповідачем не вживались; порушення, які ставилися у провину позивачу, є надуманими, повністю ґрунтуються на припущеннях, немає жодного взаємозв'язку між виконанням позивачем своїх посадових обов'язків і ймовірними порушеннями, що є не припустимим та грубо порушує конституційне право ОСОБА_1 на працю, внаслідок довільного і неправильного трактування ДФС вимог наведеного податкового і трудового законодавства; оскаржувані накази є неправомірними та прийнятими з порушенням порядку застосування дисциплінарних стягнень, а позивача взагалі не ознайомлено з наказом № 636 від 21.08.2015 "Про результати перевірки територіальних органів ДФС у Полтавській області"; ДФС України в наказі від 25.02.2016 № 559-о "Про звільнення ОСОБА_1" зазначено, що грубе порушення трудової дисципліни позивача полягало у неналежному виконанні службових обов'язків у період з січня по червень 2015 року, що було встановлено за результатами перевірки та викладено у наказі ДФС України № 636 від 21.08.2015, тобто в порушення вимог статті 148 Кодексу законів про працю України дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення на ОСОБА_1 накладено 15.02.2016 після завершення строку для накладення такого дисциплінарного стягнення, а тому оскаржуваний наказ підлягає скасуванню.

У судовому засіданні позивач та його представник вимоги позовної заяви підтримали, просили суд їх задовольнити.

Представник відповідачів у судовому засіданні заперечувала проти задоволення адміністративного позову, просила суд відмовити у задоволенні позовних вимог.

У письмових поясненнях представник відповідача-2 зазначив, що фактично звільнення позивача відбулося на підставі наказів ДФС України від 21.08.2015 № 636 та від 25.02.2016 № 559-о, у той час як наказом ГУ ДФС у Полтавській області від 26.02.2016 ОСОБА_1 було проінформовано про звільнення /том 1 а.с. 161/.

У письмових запереченнях від 27.04.2016 відповідач-1 зазначив, що позивачем не дотримано пункт 21.2 статті 21 Податкового кодексу України, де зазначено, що за невиконання або неналежне виконання своїх обов'язків посадові особи контролюючих органів несуть відповідальність згідно із Законом; порушення трудових обов'язків із прямим умислом є підставою для звільнення, а у разі відсутності суттєвих наслідків значні негативні наслідки можуть бути підставою для кваліфікації порушення, як грубого, навіть через необережну вину; підставою для притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності є неналежне виконання службових обов'язків, порушення трудової дисципліни; відповідно до приписів наказу ДФС від 25.02.2016 № 559-о ОСОБА_1 підлягав звільненню на підставі пункту 1 статті 41 Кодексу законів про працю України за одноразове грубе порушення - порушення вимог пунктів 3, 4, 11 Положення про Головне управління ДФС, затвердженого наказом ДФС України від 21.08.2014 № 68, у частині неналежного виконання службових обов'язків, невжиття дієвих заходів для забезпеченню контролю та організації роботи підпорядкованих підрозділів та державних податкових інспекцій ГУ ДФС області, зокрема виконання індикативних показників, комплексного відпрацювання податкових ризиків та ризикового ПДВ, адміністрування податків та усунення попередньо виявлених порушень та недоліків; відповідно до статті 148 Кодексу законів про працю України дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці, а оскільки працівник був звільнений від роботи у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю у період з 27.07.2015 по 24.02.2016, відповідачем-2 не допущено порушення строку застосування адміністративного стягнення /том 1 а.с. 174-178/.

Заслухавши пояснення позивача та його представника, пояснення представника відповідачів, дослідивши матеріали справи, з'ясувавши фактичні обставини, оцінивши докази, що мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову з огляду на наступне.

З матеріалів справи суд вбачає, що з 02.08.1994 ОСОБА_1 є посадовою особою в органах державної податкової служби та є державним службовцем, наказом ДФС України від 23.10.2014 № 989-о призначений на посаду першого заступника начальника ГУ ДФС у Полтавській області з 28.10.2014, про що у трудову книжку внесено відповідний запис /том 1 а.с. 15-34/.

14.04.2015 ДФС України видано наказ № 271 "Про індикативні показники доходів на ІІ квартал 2015 року" /том 1 а.с.180-191/, пунктом 15 якого зобов'язано, зокрема в.о. начальника ГУ ДФС у Полтавській області Кузнецову Ж.Б. забезпечити проведення перевірок відповідних підприємств, із терміном виконання - 20.04.2015, 20.05.2015.

Згідно з пунктом 19 вказаного наказу начальникам (виконуючим обов'язки начальників) головних управлінь ДФС в областях, м. Києві, Центрального офісу та митниць ДФС наказано забезпечити особисте інформування керівництва ДФС (відповідно до розподілу функціональних обов'язків) про виконання індикативних показників ІІ кварталу 2015 року за основними напрямами роботи, у т.ч. індикативних показників із рівномірного забезпечення збору платежів до загального фонду Державного бюджету України, термін - щоп'ятниці.

Також зобов'язано, зокрема начальників (виконуючих обов'язки начальників) головних управлінь ДФС в областях у разі незабезпечення виконання індикативних показників на ІІ квартал 2015 року надати пояснення на ім'я Голови ДФС (виконуючого обов'язки), термін - 08.05.2015 /пункт 25 наказу від 14.04.2015 № 271/.

При цьому, з урахуванням наказу ДФС України від 14.04.2015 № 271, в.о. начальника ГУ ДФС у Полтавській області Кузнецовою Ж.Б. видано наказ від 17.04.2015 № 323 "Про індикативні показники доходів на ІІ квартал 2015 року", контроль за виконанням якого покладено на заступника начальника ГУ ДФС у Полтавській області ОСОБА_1 /том 1 а.с. 243-250/.

Згідно з пунктом 2 наказу ДФС України від 12.05.2015 № 1412-о "Про покладання обов'язків на ОСОБА_1" виконання обов'язків начальника ГУ ДФС у Полтавській області з 12.05.2015 покладено на першого заступника начальника ГУ ДФС у Полтавській області - ОСОБА_1 /том 2 а.с. 176/.

Наказом ДФС України від 25.05.2015 № 1506-о "Про покладання обов'язків" виконання обов'язків начальника ГУ ДФС у Полтавській області з 25 по 29 травня 2015 року покладено на Кузнецову Ж.Б. - заступника начальника ГУ ДФС у Полтавській області /том 2 а.с. 177/.

Пунктом 2 наказу ДФС України від 06.07.2015 № 469 "Про підсумки роботи органів ДФС за січень-травень та травень 2015 року" визнано незадовільним стан організації роботи у січні-травні 2015 року, зокрема ГУ ДФС у Полтавській області /том 1 а.с. 215-229/.

Згідно з пунктом 16.2 вказаного наказу Департаменту внутрішнього аудиту та контролю наказано провести службову перевірку стосовно першого заступника начальника ГУ ДФС у Полтавській області ОСОБА_1 щодо неналежного виконання службових обов'язків, організацію роботи та контролю у травні 2015 року, що призвело до незабезпечення виконання індикативного показника зі збору платежів до загального фонду державного бюджету.

На виконання наказу від 06.07.2015 № 469 ДФС України 06.07.2015 видано розпорядження № 183-р, яким зобов'язано Департамент внутрішнього аудиту та контролю з 06.07.2015 по 21.07.2015 провести перевірку ГУДФС у Полтавській області із зазначених питань /том 1 а.с. 38-39/.

У період із 13.07.2015 по 21.07.2015 робочою групою у складі працівників ДФС України проведено перевірку ГУ ДФС у Полтавській області та окремих територіальних органів щодо стану виконання службових обов'язків першим заступником начальника ГУ ОСОБА_1, організації та контролю, що призвело до невиконання індикативного показника зі збору платежів до загального фонду державного бюджету, за результатами якої складено акт перевірки організації роботи органів ГУ ДФС (Міндоходів) у Полтавській області від 21.07.2015 № 53/99-99-14-01-02-20 /том 2 а.с. 23-69/.

Про результати перевірки органів ДФС у Полтавській області директором Департаменту внутрішнього аудиту та контролю подано голові ДФС України Насірову Р.М. доповідну записку, у якій повідомлено, зокрема: першим заступником ГУ ДФС у Полтавській області ОСОБА_1 неналежно організовано роботу у частині забезпечення виконання керівним складом ГУ та підпорядкованих територіальних органів основних завдань органу фіскальної служби; окремі порушення залишено поза увагою керівництва ГУ та територіальних органів протягом тривалого часу, відсутні прийняті дієві управлінські рішення в.о. начальника ГУ ДФС у Полтавській області - ОСОБА_1, що призвело до одноразового грубого порушення пунктів 3, 4, 11 Положення про ГУ; запропоновано за одноразове грубе порушення звільнити із займаної посади першого заступника начальника ГУ ДФС у Полтавській області ОСОБА_1 на підставі статей 147, 148, 149 Кодексу законів про працю України /том 2 а.с. 70-74/.

23.07.2015 ОСОБА_1, як в.о. начальника ГУ ДФС у Полтавській області, подано до ДФС України зауваження до акта перевірки організації роботи органів ГУ ДФС (Міндоходів) у Полтавській області від 21.07.2015 № 53/99-99-14-01-02-20 /том 2 а.с. 209-237/.

Згідно з пунктом 1 наказу ДФС України від 21.08.2015 № 636 "Про результати перевірки територіальних органів ДФС у Полтавській області" на підставі статей 147, 148, 149 Кодексу законів про працю України першого заступника начальника ГУ ДФС у Полтавській області ОСОБА_1 визнано таким, що підлягає притягненню до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення з займаної посади (за час виконання обов'язків начальника ГУ ДФС у Полтавській області) за порушення вимог пункту 3 Положення про ГУ ДФС у Полтавській області, затвердженого наказом ДФС від 21.08.2014 № 68, зокрема: неналежне виконання службових обов'язків, невжиття дієвих заходів для забезпечення контролю та організації роботи підпорядкованих підрозділів та державних податкових інспекцій ГУ ДФС у Полтавській області, у тому числі щодо виконання індикативних показників, комплексного відпрацювання податкових ризиків та ризикового ПДВ, адміністрування податків та усунення попередньо виявлених порушень та недоліків; визначено, що оскільки станом на дату наказу ОСОБА_1 перебуває на лікарняному, питання щодо притягнення до відповідальності розглянути після його виходу на роботу /том 1 а.с. 143-147/.

25.02.2016 ОСОБА_1 подав голові ДФС України Насірову Р.М. письмові пояснення, у яких виразив незгоду із пунктом 1 наказу ДФС України від 21.08.2015 № 636 "Про результати перевірки територіальних органів ДФС у Полтавській області" та висновками акта від 21.07.2015 № 53/99-99-14-01-02-20 /том 2 а.с. 76- 85/.

На виконання пункту 1 наказу ДФС України від 21.08.2015 № 636 "Про результати перевірки територіальних органів ДФС у Полтавській області" ДФС України видано наказ від 25.02.2016 № 559-о, яким на підставі пункту 1 статті 41, статей 147, 148, 149 Кодексу законів про працю України за одноразове грубе порушення звільнено із займаної посади першого заступника начальника ГУ ДФС у Полтавській області ОСОБА_1 (за час виконання обов'язків начальника ГУ ДФС у Полтавській області) за порушення вимог пунктів 3, 4, 11 Положення про Головне управління ДФС у Полтавській області, затвердженого наказом ДФС від 21.08.2014 №68, у частині належного виконання службових обов'язків, невжиття дієвих заходів для забезпечення контролю та організації роботи підпорядкованих підрозділів та державних податкових інспекцій ГУ ДФС у Полтавській області, зокрема виконання індикативних показників, комплексного відпрацювання податкових ризиків та ризикового ПДВ, адміністрування податків та усунення попередньо виявлених порушень та недоліків /том 1 а.с. 148/.

Наказом ГУ ДФС у Полтавській області від 26.02.2016 № 29-о ОСОБА_1 оголошено наказ від 25.02.2016 № 559-о "Про звільнення ОСОБА_1" та вирішено вважати ОСОБА_1 таким, що звільнений з посади першого заступника начальника ГУ ДФС у Полтавській області 26.02.2016 відповідно до пункту 1 статті 41, статей 147, 148, 149 Кодексу законів про працю України за одноразове грубе порушення /том 1 а.с. 149/.

Позивач не погодився із вищезазначеними наказами та звернувся до адміністративного суду з позовом про визнання протиправним та скасування пункту 1 наказу Державної фіскальної служби України № 636 від 21.08.2015, визнання протиправним та скасування наказу Державної фіскальної служби України № 559-о від 25.02.2016; визнання протиправним та скасування наказу ГУ ДФС у Полтавській області № 29-о від 26.02.2016; поновлення на посаді; стягнення з ГУ ДФС у Полтавській області середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 27.02.2016 до моменту фактичного поновлення на державній службі; стягнення з ГУ ДФС у Полтавській області витрат на правову допомогу.

Надаючи правову оцінку позовним вимогам ОСОБА_1, колегія суддів виходить з наступного.

Частиною шостою статті 43 Конституції України гарантовано громадянам захист від незаконного звільнення.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Загальні засади діяльності, а також статус державних службовців, які працюють в державних органах, визначено Законом України "Про державну службу" від 16.12.1993 № 3723-XII (далі - Закон № 3723-XII ) (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Виходячи зі змісту статті 30 Закону № 3723-XII, державна служба припиняється, зокрема за загальними підставами, передбаченими Кодексом законів про працю України.

Відповідно до статті 3 Кодексу законів про працю України законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Статтею 5-1 Кодексу законів про працю України передбачено, що держава гарантує працездатним громадянам, які постійно проживають на території України, зокрема правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Звільнення ж працівника з підстав, не передбачених законом, або з порушенням установленого законом порядку свідчить про незаконність такого звільнення та тягне за собою поновлення порушених прав працівника.

Судом встановлено, що підставою для звільнення ОСОБА_1 з посади першого заступника начальника ГУ ДФС у Полтавській області слугували результати перевірки діяльності територіальних органів ДФС у Полтавській області.

При цьому, за змістом акта від 21.07.2015 № 53/99-99-14-01-02-20 /том 2 а.с. 23-69/ під час перевірки організації роботи органів ГУ ДФС (Міндоходів) у Полтавській області робочою групою ДФС України встановлені порушення, здійснені саме територіальними органами ГУ ДФС У Полтавській області, а саме: не відпрацьовано СГ, доведені в межах наказу від 05.09.2014 № 110; не відпрацьовано податковий кредит з ПДВ, сформований за рахунок ризикових контрагентів; не усунуті порушення наказу від 14.06.2013 № 165; не досліджено використання пільг; не відпрацьовано порушення вимог пункту 120.2 статі 120 Податкового кодексу України; відсутнє належне відпрацювання суб'єктів господарювання, щодо яких у 2014 році до підсистеми "Реєстр облікових карток суб'єктів фіктивного підприємництва" АС "Податковий кредит" внесено інформацію про неможливість провадження реальної фінансово-господарської діяльності; відсутні проведення контрольно-перевірочних заходів щодо правомірності формування податкового кредиту підприємствами, по контрагентах-постачальниках яких згідно з АІС "Аудит" підсистеми 2.19 "відпрацювання сумнівних стосунків" отримано "податкову інформацію" про нереальність здійснення господарських операцій; у підсистемі "Перегляд результатів співставлення" АІС "Податковий блок" встановлено неналежну організацію відпрацювання сумнівного податкового кредиту суб'єктів господарювання за наявності матеріалів про нереальність господарських операцій; належним чином не відпрацьовані та не усунуті розбіжності із завищення податкового кредиту по підприємствах, контрагенти яких не декларують відповідні податкові зобов'язання з ПДВ або по яким самостійно їх зменшено шляхом подання уточнюючих розрахунків та/або розрахунків коригувань; суб'єктами господарювання сформовано податковий кредит за рахунок ризикових суб'єктів господарювання, щодо яких у 2014-2015 роках в ЄРДР зареєстровано кримінальні провадження за ознаками злочину, передбаченого статтею 205 ККУ; вибірковою перевіркою відпрацювання ГУ ДФС у Полтавській області суб'єктів господарювання, якими задекларовано суми сумнівного податкового кредиту від постачальників, щодо яких до підсистеми "Реєстр облікових карток суб'єктів фіктивного підприємництва" ІС "Податковий блок" внесено інформацію про неможливість провадження реальної фінансово-господарської діяльності, встановлено відсутність належного відпрацювання ряду суб'єктів господарювання тощо.

За наслідками вказаної перевірки видано наказ ДФС України від 21.08.2015 № 636 "Про результати перевірки територіальних органів ДФС у Полтавській області", пунктом 1 якого ОСОБА_1 визнано таким, що підлягає притягненню до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення з займаної посади (за час виконання обов'язків начальника ГУ ДФС у Полтавській області) за неналежне виконання службових обов'язків /том 1 а.с. 143-147/.

Однак акт перевірки організації роботи органів ДФС у Полтавської області від 21.07.2015 №53/99-99-14-01-02-20 не містить відомостей про конкретне порушення позивачем службових обов'язків, натомість у ньому відображено інформацію щодо проведення аналізу роботи ГУ ДФС у Полтавської області та його територіальних органів та виявлених недоліків і порушень у її організації.

Як встановлено судом, на виконання пункту 1 наказу ДФС України від 21.08.2015 № 636 "Про результати перевірки територіальних органів ДФС у Полтавській області" ДФС України видано наказ від 25.02.2016 № 559-о.

Так, наказом ДФС України від 25.02.2016 №559-о позивача звільнено з посади заступника начальника ГУ ДФС у Полтавській області на підставі пункту 1 статті 41 Кодексу законів про працю України за одноразове грубе порушення.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 41 Кодексу законів про працю України трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний у випадках одноразового грубого порушення трудових обов'язків керівником підприємства, установи, організації всіх форм власності (філіалу, представництва, відділення та іншого відокремленого підрозділу), його заступниками, головним бухгалтером підприємства, установи, організації всіх форм власності, його заступниками, а також службовими особами митних органів, державних податкових інспекцій, яким присвоєно персональні звання, і службовими особами державної контрольно-ревізійної служби та органів державного контролю за цінами.

При цьому, суд зазначає, що важливим елементом застосування пункту 1 частини першої статті 41 Кодексу законів про працю України є звільнення керівника за порушення, яке має ознаку одноразовості. Рішення компетентного орган (власника підприємства) і наказ про звільнення мають містити чітко сформульоване одноразове порушення, яке стало підставою для звільнення керівника. За своїм змістом наказ про звільнення не повинен містити цілу систему порушень, за які був звільнений позивач, а лише одноразове грубе порушення щодо конкретних трудових обов'язків.

Також у пункті 27 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами трудових спорів" від 06.11.1992 № 9 роз'яснено, що вирішуючи питання про те, чи є порушення трудових обов'язків грубим, суд має виходити з характеру проступку, обставин, за яких його вчинено, яку завдано ним (могло бути завдано) шкоду.

Отже, вирішуючи питання про те, чи є порушення трудових обов'язків грубим, суд повинен виходити з характеру проступку, обставин, за яких його вчинено, та істотності наслідків порушення трудових обов'язків.

При цьому, суд повинен установити не тільки факт невиконання працівником обов'язку, який входить до кола його трудових обов'язків, а й можливість виконання ним зазначеного обов'язку за встановлених судом фактичних обставинах справи, тобто встановити вину працівника та наявність причинного зв'язку між невиконанням працівником трудових обов'язків і негативними наслідками, які настали внаслідок такого порушення.

Як вбачається зі змісту спірного наказу ДФС України від 25.02.2016 №559-о, ОСОБА_1 звільнено із посади за порушення вимог пунктів 3, 4, 11 Положення про ГУ ДФС у Полтавській області, затвердженого наказом ДФС України від 21.08.2014 № 68, а саме: у частині неналежного виконання службових обов'язків, невжиття дієвих заходів для забезпечення контролю та організації роботи підпорядкованих підрозділів та державних податкових інспекцій ГУ ДФС у Полтавській області, зокрема виконання індикативних показників, комплексного відпрацювання податкових ризиків та ризикового ПДВ, адміністрування податків та усунення попередньо виявлених порушень та недоліків /том 1 а.с. 148/.

При цьому, пункти 3 та 4 Положення про ГУ ДФС у Полтавській області, затвердженого наказом ДФС України від 21.08.2014 №68, визначають основні завдання та функції ГУ ДФС, а пункт 11 - обов'язки начальника ГУ ДФС. Водночас, пункт 4 містить 60 підпунктів, а 11 - 20 підпунктів /том 2 а.с. 14-22/.

Отже, наказ ДФС України про звільнення позивача від 25.02.2016 №559-о не містить чітко сформульованого одноразового грубого порушення трудових обов'язків, який став підставою для звільнення позивача, натомість містить систему загальних порушень службових обов'язків, без їх конкретизації.

Не містить чітко сформульованого одноразового грубого порушення трудових обов'язків ОСОБА_1 також і наказ ГУ ДФС у Полтавській області від 26.02.2016 № 29-о "Про оголошення наказу ДФС України від 25.02.2016 № 559-о" /том 1 а.с. 149/.

Також відповідачами у порушення вимог частин першої та другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України під час розгляду справи не надано доказів, які б підтверджували вчинення позивачем одноразового грубого порушення трудових обов'язків, та виконання роботодавцем при прийнятті рішення про його звільнення вимог статті 149 Кодексу законів про працю України.

Суд звертає увагу на те, що відповідачами не надано суду доказів притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності під час перебування на посаді першого заступника начальника ГУ ДФС України у Полтавській області.

Крім того, суд враховує, що згідно із службовою характеристикою ОСОБА_1, наданою 31.08.2016 ГУ ДФС у Полтавській області, останній за час роботи в ГУ ДФС у Полтавській області зарекомендував себе позитивно, намагався сумлінно виконувати свої службові обов'язки, вживав заходів із забезпечення реалізації державної податкової політики, здійснення у межах повноважень, передбачених законом, контролю за надходженнями до бюджетів та державних цільових фондів податків і зборів та інших платежів тощо /том 2 а.с. 207/.

На підставі вищевикладеного, відповідачами не доведено вчинення позивачем одноразового грубого порушення трудових обов'язків та наявність причинного зв'язку між невиконанням ним трудових обов'язків і негативними наслідками, які настали внаслідок такого порушення та стали підставою для припинення публічної служби відповідно до вимог пункту 1 частини першої статті 41 Кодексу законів про працю України, що свідчить про протиправність спірних наказів відповідачів та наявність підстав для їх скасування.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про визнання протиправними та скасування пункту 1 наказу ДФС України від 21.08.2015 №636, наказу ДФС України від 25.02.2016 №559-о та наказу ГУ ДФС у Полтавській області від 26.02.2016№29-о.

Отже, звільнення позивача відбулося без законної підстави, що свідчить про незаконність такого звільнення та тягне за собою поновлення порушених прав працівника.

Згідно із частиною першою статті 235 Кодексу законів про працю України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

У випадку незаконного звільнення працівника з роботи його порушене право повинно бути відновлене шляхом поновлення його на посаді, з якої його було звільнено.

Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 28.10.2014.

З урахуванням викладеного, у зв'язку із незаконним звільненням ОСОБА_1, позивач підлягає поновленню саме на тій посаді, з якої його звільнено за спірним наказом, а саме: на посаді першого заступника начальника ГУ ДФС у Полтавській області.

Пунктом 2.27 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 №58, зазначається, що днем звільнення вважається останній день роботи.

Отже, день звільнення - це останній день, коли працівник перебуває у трудових відносинах із роботодавцем.

Таким чином, позивача слід поновити на посаді з наступного дня за днем звільнення, тобто 27.02.2016.

Щодо позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення з ГУ ДФС у Полтавській області на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу, починаючи з 27.02.2016 до моменту фактичного поновлення на державній службі, суд зазначає наступне.

Статтею 235 Кодексу законів про працю України передбачено, що у разі звільнення без законної підстави працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При ухваленні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Вимушеним прогулом є час, протягом якого працівник з вини роботодавця не мав змоги виконувати трудові функції обумовлені трудовим договором.

Для обчислення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу застосовується Порядок обчислення середньої заробітної плати, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100 (надалі - Порядок №100).

З урахуванням цих норм, зокрема абзацу третього пункту 2 Порядку №100, середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана виплата, тобто, що передують дню звільнення працівника з роботи.

Відповідно до пунктів 5, 8 розділу ІV Порядку №100 нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абзац другий пункту 8 Порядку).

Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства (абзац третій пункту 8 Порядку).

Крім того, положеннями розділу ІІІ Порядку №100 передбачені види виплат, які підлягають урахуванню і які не підлягають урахуванню (зокрема, одноразові виплати, соціальні виплати, окремі види премій тощо) при обчисленні середньої заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплати за час вимушеного прогулу.

Указане відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 23.01.2012 (реєстраційний номер рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень 21355291).

Судом встановлено незаконність спірних наказів про звільнення ОСОБА_1, а отже, право позивача порушено з 27.02.2016.

Таким чином, період вимушеного прогулу позивача обраховується з 27.02.2016 (дня поновлення на посаді) по 15.11.2016 (дата прийняття судом рішення про поновлення позивача на посаді).

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у постанові №13 від 24 грудня 1999 року "Про практику застосування судоми законодавства про оплату праці", справляння і сплата податку з доходів громадян є обов'язком роботодавця та працівника.

Таким чином, виходячи з положень статей 11 та 162 Кодексу адміністративного судочинства України, суд дійшов висновку про зобов'язання Головного управління Державної фіскальної служби в Полтавській області () нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 27.02.2016 по 15.11.2016 з відповідним відрахуванням обов'язкових платежів до бюджету та спеціальних фондів.

Крім того, адміністративний позов містить вимогу про стягнення на користь ОСОБА_1 витрат на правову допомогу.

За приписами статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України витрати, пов'язані з оплатою допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, які надають правову допомогу за договором, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги, передбачених законом. У разі звільнення сторони від оплати надання їй правової допомоги витрати на правову допомогу здійснюються за рахунок Державного бюджету України. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.

Частиною першою статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

На підтвердження понесення позивачем витрат до суду надано: договір про надання правової допомоги № 27/2/16 від 27.02.2016 (т.1 а.с. 150-153), ордер на надання правової допомоги від 27.02.2016 № 096689 (т.1 а.с. 154), копію свідоцтва про право зайняття адвокатською діяльністю (т.1 а.с. 155), розрахунок суми гонорару за надану правову допомогу (т. 3 а.с. 98), квитанції № 15 від 01.03.2016 на суму 3000,00 грн (т.1 а.с. 156) та № 01/11 від 01.11.2016 на суму 4000,00 грн (т.3 а.с. 107), акти прийому-передачі наданих юридичних послуг (т.3 а.с. 99-106).

Колегія суддів звертає увагу на те, що відповідно до статті 1 Закону України "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах" від 20.12.2011 №4191-VI розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Враховуючи вищезазначені положення законодавства та розрахунок суми гонорару за надану правову допомогу (т. 3 а.с. 98), документально підтверджена сума витрат на правову допомогу становить 4593,33 грн, її розмір відповідає наведеним вище вимогам Закону України "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах".

За таких обставин, суд вважає за можливе стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ДФС у Полтавській області документально підтверджені витрати на правову допомогу у розмірі 4593,33 грн.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

З огляду на викладене, відповідачі як суб'єкти владних повноважень, на яких частиною другою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України покладено обов'язок щодо доказування правомірності своїх дій та рішень, не довели суду правомірності свої дій.

З огляду на викладене колегія суддів дійшла висновку, що адміністративний позов ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню.

Пунктами 2, 3 частини першої статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що негайно виконуються постанови суду про присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць та поновлення на посаді у відносинах публічної служби.

За таких обставин суд вважає за необхідне допустити постанову до негайного виконання в частині поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць.

Керуючись статтями 2, 7-11, 17, 71, 90, 94, 158-163, 167, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Державної фіскальної служби України, Головного управління Державної фіскальної служби у Полтавській області про скасування наказів, поновлення на посаді, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та відшкодування витрат на правову допомогу задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати пункт 1 наказу Державної фіскальної служби України №636 від 21.08.2015.

Визнати протиправним та скасувати наказ Державної фіскальної служби України №559-о від 25.02.2016.

Визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Державної фіскальної служби в Полтавській області №29-о від 26.02.2016.

Поновити ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на посаді першого заступника начальника Головного управління Державної фіскальної служби у Полтавській області з 27.02.2016.

Зобов'язати Головне управління Державної фіскальної служби в Полтавській області () нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 27.02.2016 по 15.11.2016 з відповідним відрахуванням обов'язкових платежів до бюджету та спеціальних фондів.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної фіскальної служби в Полтавській області () витрати на правову допомогу в розмірі 4593,33 грн.

Постанова в частині поновлення на роботі на стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу з розрахунку за один місяць допустити до негайного виконання.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 186 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, то вважається, що постанова суду не набрала законної сили.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду через Полтавський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення постанови з одночасним поданням її копії до суду апеляційної інстанції. У разі складення постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Повний текст постанови складено 21.11.2016.

Головуючий суддя Т.С. Канигіна
суддя суддя С.О. Удовіченко І.Г. Ясиновський