Справа № 2-а-5971/11/0226
Суддя: Граб Л.С.
Дата ухвалення: 2016-11-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 2-а-5971/11/0226

Головуючий у 1-й інстанції: Робак С.О.

Суддя-доповідач: Граб Л.С.

23 листопада 2016 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Граб Л.С.

суддів: Боровицького О. А. Білої Л.М. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області на постанову Тульчинського районного суду Вінницької області від 01 липня 2011 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про зобов'язання здійснити перерахунок додаткової пенсії, виплати різниці між нарахованою та виплаченою пенсією,

В С Т А Н О В И В :

В квітні 2011 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області, в якому просив: визнати дії Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області щодо відмови в перерахунку та виплаті пенсії - протиправними; зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області зробити перерахунок та виплатити йому додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров'ю, згідно ст. 39 і ст.51 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з урахуванням розміру мінімальної пенсії за віком, визначеної за правилами, передбаченими частиною першою статті 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», та доплату до пенсії у розмірі мінімальної заробітної плати відповідно до Закону України «Про встановлення прожиткового мінімуму та мінімальної заробітної плати» починаючи із 11 жовтня 2010 року з урахуванням реальної мінімальної пенсії та мінімальної заробітної плати згідно Законів України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та внесення змін до деяких законодавчих актів» №107-VI, «Про Державний бюджет України на 2009 рік» №835-VI, «Про Державний бюджет України на 2010 рік», Закон України «Про Державний бюджет України на 2011 рік» від 23.12.2010 р. №2857, «Про встановлення прожиткового мінімуму та мінімальної заробітної плати» №1646-VI, «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» №796-ХІІ за різницею раніш виплачених сум, перераховуючи йому пенсію надалі відповідно до збільшення прожиткового мінімуму і заробітної плати; зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області сплачувати йому в подальшому додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров'ю, згідно ст.39 і ст.51 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», відповідно до збільшення прожиткового мінімуму та мінімальної заробітної плати.

Постановою Тульчинського районного суду Вінницької області від 01.11.2011 року позовні вимоги задоволено. Визнано протиправними дії Головного Управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області у звязку з неповним нарахуванням ОСОБА_3 додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю відповідно до ст. 39, 49, 51 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» починаючи із 11.10.2010 року та відмовою від її перерахунку і виплати. Зобов'язано Головне управління Пенсійного фонду України в Вінницькій області, перерахувати та виплачувати ОСОБА_3 доплату, як непрацюючому пенсіонеру, який постійно проживає в зоні посиленого радіоекологічного контролю, встановлену ст.39 в розмірі однієї мінімальної заробітної плати та додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоровю відповідно до вимог, встановлених ст. 51 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»із розрахунку 15% мінімальної пенсії, що становить 15 % прожиткового мінімуму для непрацездатних осіб, починаючи 11 жовтня 2010 року та виплатити йому різницю між перерахованою та фактично виплаченою додатковою пенсією та доплатою непрацюючому пенсіонеру, який постійно проживає в зоні посиленого радіоекологічного контролю за період з 11 жовтня 2010 року по 11 квітня 2011 року включно.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову суду скасувати, прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, що призвело до неповного з'ясування обставин справи і, як наслідок - невірного вирішення справи та прийняття необґрунтованої постанови.

Сторони, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, в судове засідання не з'явивилися.

Відповідно до ч. 4 ст. 196 КАС України неприбуття у судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час і місце апеляційного розгляду, не перешкоджає судовому розгляду справи.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження, відповідно до пунктів 1, 2 частини 1 статті 197 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, а також правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, давши правову оцінку обставинам у справі, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а постанову суду - без змін, виходячи з наступного.

Як слідує з матеріалів справи, ОСОБА_2 є постраждалим від Чорнобильської катастрофи що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 виданим 12.01.1993 року та особою, яка постійно проживає на території посиленого радіоекологічного контролю.

Згідно матеріалів справи, ОСОБА_2 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України із заявою щодо виплати підвищення до пенсії, однак останньому листом №1067/с12 від 31.03.2011 року повідомлено, що згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 26.07.1996 р. №836 «Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» розмір доплати громадянам, які працюють, зокрема у зоні посиленого радіологічного контролю, становить 5,20 грн. Зазначену доплату до пенсії отримує і позивач.

ОСОБА_2, вважаючи такі дії відповідача неправомірними та такими, що порушують його права, звернувся з даним позовом до суду.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем протиправно відмовлено в перерахунку і виплаті пенсії позивача, з чим погоджується і суд апеляційної інстанції, зважаючи на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" (в редакції на час виникнення спірних правовідносин), громадянам, які працюють на територіях радіоактивного забруднення, провадиться доплата в таких розмірах: у зоні безумовного (обов'язкового) відселення - три мінімальні заробітні плати; у зоні гарантованого добровільного відселення - дві мінімальні заробітні плати; у зоні посиленого радіоекологічного контролю - одна мінімальна заробітна плата.

Частиною 2 ст. 39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали, внаслідок Чорнобильської катастрофи"(в редакції на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що пенсії непрацюючим пенсіонерам, які проживають на цих територіях, і стипендії студентам, які там навчаються, підвищуються у розмірах, встановлених частиною першою цієї статті. Пенсіонерам, які працюють у зонах радіоактивного забруднення, оплата праці додатково підвищується на 25 процентів від розміру мінімальної заробітної плати.

Згідно ст. 51 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) особам, віднесеним до категорії 2, щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, призначається у розмірі 30 процентів мінімальної пенсії за віком. Особам, віднесеним до категорії 3, додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, призначається у розмірі 25 процентів мінімальної пенсії за віком. Особам, віднесеним до категорії 4, додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, призначається у розмірі 15 процентів мінімальної пенсії за віком.

Отже, колегія суддів звертає увагу на те, що вихідним критерієм розрахунку доплати до пенсії пенсіонерам, які проживають на територіях радіоактивного забруднення та додаткової пенсії за шкоду заподіяну здоров'ю, є мінімальна заробітна плата та мінімальна пенсія за віком розмір якої, згідно ст. 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" встановлюється в розмірі визначеного законом прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Згідно ч. 4 ст. 9 КАС України у разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

При вирішенні спору необхідно виходити з пріоритетності законів над підзаконними актами, а тому колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що при призначенні та нарахуванні доплати до пенсії пенсіонерам, які проживають на територіях радіоактивного забруднення та додаткової пенсій за шкоду заподіяну здоров"ю, що передбачені Законом, необхідно керуватися статтями 39, 51 Закону, а не правилами постанови Кабінету Міністрів України № 530 від 28 травня 2008 року "Деякі питання соціального захисту окремих категорій громадян" та постанови Кабінету Міністрів України № 836 від 26 липня 1996 року "Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", що істотно звужують обсяг встановлених законом прав.

Колегія суддів погоджується і з висновком суду першої інстанції щодо визначення періоду, за яких задоволено позовні вимоги ОСОБА_2, з огляду на наступне.

Законом України №3492-УІ від 14 червня 2011 року "Про внесення змін до Закону України "Про Державний бюджет України на 2011 рік", визначено, що виплати відповідно ст. 39, 49, 50, 51, 52, 54 Закону України "Про статус громадян, які постраждали в наслідок Чорнобильської катастрофи", застосовуються в порядку та в розмірі, встановленому Кабінетом Міністрів України виходячи з фінансового ресурсу бюджету Пенсійного фонду України на 2011 рік.

23 липня 2011 року набрала чинності постанова Кабінету Міністрів України №745 від 6 липня 2011 року "Про встановлення деяких розмірів виплат, що фінансуються за рахунок коштів державного бюджету України", якою встановлено, що особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, щомісячні підвищення до пенсії та додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, відповідно до ст.ст. 39, 51 Закону України "Про статус громадян, які постраждали в наслідок Чорнобильської катастрофи" виплачується у розмірі 5,20 грн. та п'яти відсотків від прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про задоволення позовних вимог в частині зобов'язання УПФ нарахувати та виплатити позивачеві, передбачені ст.ст. 39, 51 Закону України "Про статус громадян, які постраждали в наслідок Чорнобильської катастрофи" підвищення до пенсії в розмірі однієї мінімальної заробітної плати та додаткову пенсію в розмірі п'ятнадцяти відсотків мінімальної пенсії за віком, яка встановлена у прожитковому мінімуму для осіб, які втратили працездатність за період, починаючи з 11 жовтня 2010 року по 11 квітня 2011 року, так як вищезазначеною постановою Кабінету Міністрів України №745 від 6 липня 2011 року "Про встановлення деяких розмірів виплат, що фінансуються за рахунок коштів державного бюджету України", днем закінчення права на таку допомогу, встановленому у розмірі встановленому ст.ст. 39, 51 Закону України "Про статус громадян, які постраждали в наслідок Чорнобильської катастрофи" є 11 квітня 2011 року.

Відповідно до ч.2 ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що відповідачем не надано суду достатньо належних доказів, які б свідчили про неправомірність заявлених позовних вимог, а доводи апеляційної скарги не викликають сумнівів щодо правильності висновків суду першої інстанції та застосування норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч.1 ст.200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Зважаючи на те, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 71, 160, 167, 195, 197, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області залишити без задоволення, а постанову Тульчинського районного суду Вінницької області від 01 липня 2011 року - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили в порядку та в строки, передбачені ст. ст. 212, 254 КАС України.

Головуючий Граб Л.С.

Судді Боровицький О. А. Біла Л.М.