Справа № 686/20338/15-а
Суддя: Горбатюк С.А.
Дата ухвалення: 2016-11-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 листопада 2016 року м. Київ К/800/15187/16

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

Головуючого, суддіГорбатюка С.А. (доповідач)
СуддівМороз Л.Л.
Стрелець Т.Г.
провівши у касаційному порядку попередній розгляд адміністративної справи за позовом ОСОБА_4 до Хмельницької міської ради, треті особи: Управління архітектури та містобудування департаменту архітектури, містобудування та земельних ресурсів Хмельницької міської ради, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 про визнання протиправним та скасування рішення за касаційною скаргою ОСОБА_4 на постанову Вінницького апеляційного адміністративного суду від 17 травня 2016 року

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2015 року ОСОБА_4 у Хмельницькому міськрайонному суді пред'явив позов до Хмельницької міської ради, треті особи: Управління архітектури та містобудування департаменту архітектури, містобудування та земельних ресурсів Хмельницької міської ради, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 про визнання протиправним та скасування рішення.

Просив визнати протиправним з моменту прийняття та скасувати рішення Хмельницької міської ради від 04 березня 2015 року № 94 "Про затвердження проекту розміщення житлово-громадської забудови на короткостроковий період до 2020 року, з наступним оновленням генерального плану та коригуванням плану зонування території міста".

В обґрунтування позову вказував на те, що вказане рішення Хмельницькою міською радою прийнято з порушенням норм чинного законодавства та є таким, що порушує його права і права мешканців міста Хмельницького.

Вважає, що внаслідок прийняття такого рішення значно погіршиться екологічна ситуація в місті Хмельницькому. Крім того, сам проект розміщення житлово-громадської забудови не є підставою для планування територій на місцевому рівні, а також підставою для внесення змін до генерального плану населеного пункту.

Постановою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 04 лютого 2016 року позов задоволено.

Визнано протиправним та скасовано рішення Хмельницької міської ради від 04 березня 2015 року № 94 "Про затвердження проекту розміщення житлово-громадської забудови на короткостроковий період до 2020 року, з наступним оновленням генерального плану та коригуванням плану зонування території міста".

Постановою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 17 травня 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду апеляційної інстанції, ОСОБА_4 подав касаційну скаргу, в якій зазначив, що судом при ухваленні оскаржуваного рішення порушено норми матеріального і процесуального права, висновки суду не відповідають обставинам справи та просить скасувати постанову Вінницького апеляційного адміністративного суду від 17 травня 2016 року і залишити в силі постанову Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 04 лютого 2016 року.

Колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що 04 березня 2015 року Хмельницькою міською радою було прийнято рішення № 94 "Про затвердження проекту розміщення житлово-громадської забудови на короткостроковий період до 2020 року, з наступним оновленням генерального плану та коригуванням плану зонування території міста".

Відповідно до цього рішення міська рада, зокрема:

- затвердила проект розміщення житлово-громадської забудови на короткостроковий період до 2020 року з наступним оновленням генерального плану та коригуванням плану зонування території міста;

- визначила, що оновлення генерального плану та коригування плану зонування території міста може бути здійснено лише після розроблення, затвердження в установленому порядку та з обов'язковим урахуванням детального плану міста, схеми комплексного озеленення території міста та детального плану території паркової зони (в межах вулиць Прибузької, Свободи, Зарічанської та Старокостянтинівського шосе в 100 метрах прибережно-захисній смузі річки Південний Буг);

- встановила, що проект розміщення житлово-громадської забудови на короткостроковий період до 2020 року з наступним оновленням генерального плану та коригуванням плану зонування території міста набирає чинності з дня його затвердження;

- вирішила інші питання щодо відповідальності та контролю за виконанням цього рішення.

ОСОБА_4 вважає, що вказане рішення суб'єктом владних повноважень прийнято з порушенням процедури його прийняття та всупереч вимогам Закону України від 16 листопада 1992 року № 2780-XII "Про основи містобудування" (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, далі - Закон № 2780-XII) та Закону України від 17 лютого 2011 року № 3038-VI "Про регулювання містобудівної діяльності" (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, далі - Закон № 3038-VI), оскільки Законом № 3038-VI не передбачено такого виду містобудівної документації, як проект розміщення житлово-громадської забудови на короткостроковий період з наступним оновленням генерального плану та коригуванням плану зонування території міста, а затвердження такого документа не входить до компетенції міських рад у сфері містобудування.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд апеляційної інстанції виходив із того, що позивачем не доведено те, що оскаржуваний акт органом місцевого самоврядування застосовано саме щодо нього і що він є суб'єктом відповідних відносин, на які поширюється дія цього акту.

Така правова позиція суду апеляційної інстанції є правильною, оскільки ґрунтується на повно та всебічно встановлених обставинах справи та відповідає вимогам чинного законодавства з огляду на таке.

За приписами частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Тобто, призначенням адміністративного суду є захист лише порушених, невизнаних або оспорюваних прав свобод та інтересів учасників правовідносин через здійснення правосуддя.

Статтею 171 Кодексу адміністративного судочинства України встановлені правила оскарження нормативно-правових актів у разі невідповідності їх нормативно-правовим актам вищої юридичної сили.

Так, згідно з частиною другою статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України право оскаржити нормативно-правовий акт мають особи, щодо яких його застосовано, а також особи, які є суб'єктом правовідносин, в яких буде застосовано цей акт.

Верховний Суд України, аналізуючи положення статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України, а також частини другої статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України, у постанові від 24 лютого 2015 року №21-34а15 зазначив, що суб'єктивна оцінка порушення права не є абсолютною. В деяких випадках сам законодавець визначає коло осіб, права яких можуть бути порушені внаслідок бездіяльності, вчинення суб'єктом владних повноважень певних дій чи прийняття актів, правомірно обмежуючи право інших осіб на звернення до суду за захистом порушених прав, свобод або інтересів. Право оскаржити нормативно-правовий акт мають особи, щодо яких його застосовано, а також особи, які є суб'єктом правовідносин, в яких буде застосовано цей акт. Тобто оскаржити такий акт інші особи не можуть. Зі змісту регулювання, яке міститься у Кодексі адміністративного судочинства, також убачається, що і право оскаржити індивідуальний акт має особа, якої він стосується. Правові акти індивідуальної дії породжують права і обов'язки тільки у тих суб'єктів (чи визначеного цим актом певного кола суб'єктів), яким його адресовано.

Тобто, особа (позивач) повинна довести факт застосування до неї оскаржуваного нормативно-правового акта або те, що вона є суб'єктом відповідних відносин, на які поширюється дія цього акта.

У зав'язку з цим Верховний Суд України дійшов висновку, що відсутність у будь-кого прав чи обов'язків у зв'язку із оскаржуваним правовим актом індивідуальної дії не породжує і права на захист, тобто права на звернення із адміністративним позовом, оскільки не стосуються його безпосередньо.

Позивач оскаржив рішення Хмельницької міської ради, яке є правовим актом індивідуальної дії. Водночас відсутність у позивача прав чи обов'язків у зв'язку з оскаржуваним рішенням не породжує для останнього права на захист у сфері публічно-правових відносин, а отже й права на звернення із цим адміністративним позовом.

За таких обставин суд апеляційної інстанції правильно відмовив у задоволенні позову, його рішення є законним і обґрунтованим.

Доводи касаційної скарги не спростовують правильність висновків суду апеляційної інстанції та встановлених обставин у справі.

За правилами частини першої статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо суди не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні оскаржуваних судових рішень, то суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення без зміни.

На підставі викладеного, керуючись статтями 210, 220, 220-1, 230 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення, а оскаржувану постанову Вінницького апеляційного адміністративного суду від 17 травня 2016 року в адміністративній справі за ОСОБА_4 до Хмельницької міської ради, треті особи - Управління архітектури та містобудування департаменту архітектури, містобудування та земельних ресурсів Хмельницької міської ради, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 про визнання протиправним та скасування рішення - без зміни.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі.

Судді: Горбатюк С.А.

Мороз Л.Л.

Стрелець Т.Г.