Справа № 802/1726/16-а
Суддя: Дончик Віталій Володимирович
Дата ухвалення: 2016-11-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

15 листопада 2016 р. Справа № 802/1726/16-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Дончика Віталія Володимировича,

за участю:

секретаря судового засідання: Медвідь І.О.,

позивача: ОСОБА_1,

представника позивача: ОСОБА_2,

представника відповідача: Клюси Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу

в с т а н о в и в :

До Вінницького окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі - позивач) з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції у Вінницькій області (далі - відповідач) про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що наказом начальника Головного управління Національної поліції у Вінницькій області від 11.10.2016 року № 181 о/с його, капітана поліції, оперуповноваженого Вінницького відділу поліції Головного управління національної поліції у Вінницькій області звільнено зі служби в поліції за пунктом 5 частини 1 статті 77 Закону України "Про Національну поліцію" (через службову невідповідність).

Зазначений наказ позивач вважає незаконним та таким, що підлягає скасуванню з огляду на таке.

З даного наказу слідує, що його було прийнято на підставі висновку атестаційної комісії ГУНП у Вінницькій області від 11.08.2016 року за результатами атестування, якими встановлено службову невідповідність ОСОБА_1 займаній посаді та рекомендовано звільнити зі служби в поліції.

Позивач вважає, що не було жодних підстав для проведення його атестації. Під час винесення висновку атестаційною комісією не були враховані всі критерії, які свідчать про відповідність його займаній посаді, а саме: атестаційний лист; позитивні результати тестування; характеристика та наявність заохочень за час проходження служби в органах внутрішніх справах; відсутність діючих дисциплінарних стягнень.

На підставі наведеного, позивач просить суд визнати протиправним та скасувати наказ начальника Головного управління Національної поліції у Вінницькій області від 11.10.2016 року № 181 о/с в частині його звільнення зі служби в поліції через службову невідповідність, поновити на посаді оперуповноваженого Вінницького відділу поліції ГУНП у Вінницькій області та стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу.

В письмових запереченнях на позовну заяву представник відповідача позовних вимог не визнає з наступних підстав.

Так, представник відповідача зазначає, що атестування ОСОБА_1 проводилось у відповідності до вимог Закону України "Про Національну поліцію" та згідно Інструкції про порядок проведення атестування поліцейських (далі - Інструкція), яка затверджена наказом Міністерства внутрішніх справ України від 17.11.2015 року №1465. При цьому, позивач добровільно зареєструвався та пішов на атестування.

Позивач пройшов тестування, за результатами якого отримав за тестом на загальні здібності та навички - 27 балів з 60, та за тестом на знання законодавчої бази - 28 балів з 60.

На підставі вищезазначеної Інструкції, атестаційною комісією № 13 ГУНП у Вінницькій області проведено з позивачем співбесіду, результати якої були оформлені протоколом ОП № 15.00021181.0060637 від 11.08.2016 року.

Під час проведення співбесіди комісією були досліджені атестаційний лист, декларація про доходи, послужний список (форми №1), інформаційна довідка, висновок про результати перевірки достовірності відомостей, передбачених пунктом 2 частини п'ятої статті 5 Закону України "Про очищення влади" та інформацію з відкритих джерел, що є у вільному доступі.

Крім того, як свідчить зміст протоколу, комісія дослідила зібрані на позивача матеріали та поставила питання, які стосувалися професійної діяльності поліцейського та мотивації особи щодо подальшого проходження служби в Національній поліції.

Представник відповідача вказує на те, що у зв'язку з цим, за результатами розгляду матеріалів, проведеної співбесіди та обговорення, атестаційною комісією одноголосно прийнято рішення про те, що ОСОБА_1 займаній посаді не відповідає, підлягає звільненню зі служби в поліції через службову невідповідність, що в свою чергу відповідає підпункту 4 пункту 15 розділу IV Інструкції.

16 серпня 2016 року позивача було ознайомлено з висновками атестаційної комісії, про що він поставив свій підпис.

Також представник відповідача звертає увагу на те, що у складі комісії були відсутні особи, які могли б не об'єктивно та упереджено прийняти рішення, оскільки позивач не скористався своїм правом, передбаченим у пункті 4 розділу III Інструкції, та перед проведенням співбесіди не заявляв про відвід голови та членів атестаційної комісії у зв'язку з наявністю обставин, що викликають сумнів у їх безсторонності.

Вважає, що вищевикладене свідчить про те, що атестування позивача було проведене у межах наданих повноважень атестаційним комісіям та у спосіб, який передбачений наказом МВС України від 17.11.2015 №1465, що в свою чергу спростовує твердження останнього про порушення його прав під час проведення атестування.

На підставі висновків атестаційних комісій керівником ГУ Національної поліції у Вінницькій області виданий наказ від 11.10.2016 року № 181 о/с про звільнення позивача зі служби в поліції за пунктом 5 частини 1 статті 77 Закону України "Про Національну поліцію" (через службову невідповідність).

Враховуючи те, що наказ в цілому узгоджується з вимогами законодавства і прийнятий відповідно до обставин, що склалися, тобто є вірним по суті, представник відповідача просить в задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Позивач та його повноважний представник у судовому засіданні підтримали заявлені позовні вимоги та просили задовольнити позов у повному обсязі згідно з наведеними у позовній заяві та наданих поясненнях обґрунтуваннями.

Представник відповідача в судовому засіданні просила відмовити в задоволенні адміністративного позову.

Заслухавши пояснення позивача та його повноважного представника, ознайомившись із запереченнями представника відповідачів, оцінивши надані у справу докази, надавши їм юридичну оцінку, суд прийшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Так, під час судового розгляду справи судом встановлено, що ОСОБА_1 з вересня 2003 року по листопада 2015 року проходив службу в органах внутрішніх справ.

Наказом начальника Головного управління Національної поліції у Вінницькій області від 07.11.2015р. № 2 о/с, ОСОБА_1 призначено на посаду оперуповноваженого Вінницького відділу поліції Головного управління національної поліції у Вінницькій області з присвоєнням спеціального звання капітан поліції.

За результатами розгляду матеріалів, проведеної співбесіди та обговорення, під час проведення атестації позивача, атестаційною комісією № 13 ГУНП у Вінницькій області одногоголосно прийнято рішення (за - 5, проти - 0), оформлене протоколом ОП № 15.00021181.0060637 від 11.08.2016 року, про те, що ОСОБА_1 займаній посаді не відповідає, підлягає звільненню зі служби в поліції через службову невідповідність

Не погодившись з висновком атестаційної комісії № 13 ГУНП у Вінницькій області від 11.08.2016 року, позивач оскаржив його до апеляційної атестаційної комісії Північного регіону № 6.

За результатами розгляду, апеляційна атестаційна комісія Північного регіону № 6, скаргу ОСОБА_1 відхилила, про що зазначила в протоколі ОП № 15.00035775.0060637 від 16.09.2016 року.

В подальшому, наказом начальника Головного управління Національної поліції у Вінницькій області від 11.10.2016 року № 181 о/с ОСОБА_1, капітана поліції, оперуповноваженого Вінницького відділу поліції Головного управління національної поліції у Вінницькій області звільнено зі служби в поліції за пунктом 5 частини першої статті 77 Закону України "Про Національну поліцію" (через службову невідповідність).

Як слідує з тексту даного наказу, підставою для його прийняття став висновок атестаційної комісії ГУНП у Вінницькій області від 11.08.2016 року за результатами атестування, якими встановлено службову невідповідність ОСОБА_1 займаній посаді та рекомендовано звільнити зі служби в поліції.

Не погоджуючись з таким наказом відповідача, вважаючи його протиправним, ОСОБА_1 звернулась з вказаним адміністративним позовом до суду.

Визначаючись щодо заявлених позовних вимог, суд виходить з наступного.

Так, відповідно до статті 1 Закон України "Про Національну поліцію", Національна поліція України - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки.

Відповідно до положень п.9 розділу XI Прикінцеві та Перехідні положення Закону України "Про Національну поліцію" працівники міліції, які виявили бажання проходити службу в поліції, за умови відповідності вимогам до поліцейських, визначеним цим Законом, упродовж трьох місяців з дня опублікування цього Закону можуть бути прийняті на службу до поліції шляхом видання наказів про призначення за їх згодою чи проходження конкурсу на посади, що заміщуються поліцейськими, у будь-якому органі (закладі, установі) поліції. Посади, що пропонуються особам, зазначеним у цьому пункті, можуть бути рівнозначними, вищими або нижчими щодо посад, які ці особи обіймали під час проходження служби в міліції.

В силу ст. 47 Закону України "Про Національну поліцію", призначення на посади поліцейських здійснюють посадові особи органів (закладів, установ) поліції відповідно до номенклатури посад, яку затверджує Міністерство внутрішніх справ України.

Згідно з п. 1 Інструкції про порядок проведення атестування поліцейських, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 17.11.2015 року №1465 (далі - Інструкція), вона розроблена відповідно до Закону України "Про Національну поліцію", і визначає порядок атестування поліцейських, яке проводиться в апараті Національної поліції України, територіальних (міжрегіональних) органах (закладах, установах) Національної поліції України (далі - органи поліції) з метою оцінки ділових, професійних, особистих якостей поліцейських, їх освітнього та кваліфікаційного рівнів, на підставі глибокого і всебічного вивчення, визначення відповідності посадам, а також перспектив їхньої службової кар'єри.

Відповідно до п. 4 та п. 5 Інструкції, рішення про проведення атестування та про строки, у які проводиться атестування, приймає Голова Національної поліції України, керівники органів поліції стосовно осіб, які згідно із законом та іншими актами законодавства України призначаються на посади їх наказами. Атестування проводиться атестаційними комісіями органів (закладів, установ) поліції, що створюються їх керівниками.

Відповідно до Інструкції, атестування поліцейських проводиться у два етапи: тестування та співбесіда.

Порядок організації, підготовки, проведення тестування зазначений у розділі V Інструкції.

Відповідно до пункту 1 цього розділу тестування проводиться з метою об'єктивного і неупередженого з'ясування спроможності поліцейських за своїми професійними та особистісними якостями виконувати службові обов'язки на посадах в апараті Національної поліції України чи органах поліції.

Пунктом 10 розділу IV Інструкції передбачено, що з метою визначення теоретичної та практичної підготовленості, компетентності, здатності якісно та ефективно реалізовувати на службі свої потенційні можливості атестаційна комісія проводить тестування поліцейського, який проходить атестування. За результатами проведеного тестування атестаційна комісія встановлює мінімальний бал, що становить 25 балів за тестом на знання законодавчої бази (далі - професійний тест), та 25 балів за тестом на загальні здібності та навички, який в обов'язковому порядку ураховується атестаційною комісією при прийняті рішення, визначеного пунктом 15 цього розділу.

Згідно з пунктом 17 розділу V Інструкції результати тестування фіксуються у відповідній відомості і засвідчуються підписом поліцейського, після чого ці відомості передаються до відповідної атестаційної комісії (п. 20 цього розділу).

Так, позивач проходив тестування атестаційною комісією № 13 Головного управління Національної поліції у Вінницькій області.

Відповідно до результатів тестування, ОСОБА_1 за результатами атестування на тестуванні на загальні навички отримав 27 балів із 60 можливих та по професійному тестуванні - 28 балів з 60 можливих.

Відповідно до рішення атестаційної комісії, як визначено у пунктом 12 розділу IV Інструкції, поліцейські, які проходять атестування, проходять співбесіду з відповідною атестаційною комісією.

Пунктом 15 розділу IV Інструкції встановлено, що атестаційні комісії на підставі всебічного розгляду всіх матеріалів, які були зібрані на поліцейського, під час проведення атестування шляхом відкритого голосування приймають один з таких висновків:

1) займаній посаді відповідає;

2) займаній посаді відповідає, заслуговує призначення на вищу посаду;

3) займаній посаді не відповідає, підлягає переміщенню на нижчу посаду через службову невідповідність;

4) займаній посаді не відповідає, підлягає звільненню зі служби в поліції через службову невідповідність.

Згідно з пунктами 20-23 цього розділу Інструкції усі рішення атестаційної комісії оформлюються протоколом. У протоколі зазначаються дата і місце прийняття рішення, склад комісії, питання, що розглядалися, та прийняте рішення. У протоколі за результатами атестування серед іншого зазначається один із висновків, зазначених у пункті 15 цього розділу. Протоколи засідань атестаційної комісії підписуються головою, секретарем, присутніми на її засіданні членами комісії.

У протоколі атестаційної комісії № 13 Головного управління Національної поліції у Вінницькій області ОП № 15.00021181.0060637 від 11.08.2016 року зазначено, що комісією у складі п`ятьох осіб одноголосно за - 5, проти - 0, прийнято рішення, що ОСОБА_1 займаній посаді не відповідає, підлягає звільненню зі служби в поліції через службову невідповідність.

Позивач посилається на те, що атестаційна комісія не обґрунтувала необхідність його звільнення,

В даному випадку, суд вважає за необхідне зазначити, що співбесіда - це спілкування з претендентом на певну посаду, спрямоване на отримання інформації щодо його досвіду, рівня знань, особистих і професійних якостей.

У відповідності до приписів Інструкції, співбесіда це один із етапів атестації, тобто її висновки не є єдиним критерієм оцінки. При цьому, ні приписами Інструкції, ні жодним нормативно-правовим актом не встановлено порядку проведення самої співбесіди та вимоги до неї.

Тобто, комісія має право під час співбесіди ставити питання на власний розсуд та проводити її в такому ракурсі, що дозволяє їй зробити висновок щодо досвіду, рівня знань, особистих і професійних якостей особи яка проходить співбесіду.

Членами атестаційної комісії позивачу були поставлені питання, які стосувались професійної діяльності поліцейського та мотивації щодо подальшого проходження служби в Національній поліції та інше.

Проводячи співбесіду з позивачем комісія не була обмежена ні в часі її проведення, ні в колі питань.

Відповідно до п.16 розділу IV Інструкції атестаційні комісії при прийнятті рішень стосовно поліцейського повинні враховувати такі критерії:

1) повноту виконання функціональних обов'язків (посадових інструкцій);

2) показники службової діяльності;

3) рівень теоретичних знань та професійних якостей;

4) оцінки з професійної і фізичної підготовки;

5) наявність заохочень;

6) наявність дисциплінарних стягнень;

7) результати тестування;

8) результати тестування на поліграфі (у разі проходження).

Отже, з аналізу вищевказаної норми вбачається, що приймаючи рішення стосовно атестованого працівника поліції атестаційна комісія повинна прийняти обґрунтоване рішення з урахуванням усіх визначених критеріїв.

При цьому суд зауважує, що відповідно до пункту 16 Інструкції, результати співбесіди є також одним із критеріїв для прийняття загального висновку комісії.

Проаналізувавши матеріали справи, а також матеріали атестації, суд дійшов висновку, що підстави визначені в Додатку № 1 до Протоколу атестаційної комісії № 13 Головного управління Національної поліції у Вінницькій області ОП № 15.00021181.0060637 від 11.08.2016 року, є висновком комісії з урахуванням усіх критеріїв атестування позивача. Підстави вважати цей висновок упередженим у суду відсутні.

Отже, рішення атестаційної комісії № 13 Головного управління Національної поліції у Вінницькій області, оформлене протоколом ОП № 15.00021181.0060637 від 11.08.2016 року, про те, що ОСОБА_1 займаній посаді не відповідає та підлягає звільненню зі служби в поліції через службову невідповідність - відповідає вимогам Інструкції про порядок проведення атестування поліцейських та прийняте атестаційною комісією з урахування усіх обставин.

Суд звертає увагу на те, що згідно з пунктом 28 Інструкції, керівники органів поліції, яким надано право призначення поліцейського на посаду та звільнення з посади або зі служби в поліції, зобов'язані через 15 календарних днів з дня підписання атестаційного листа з висновками, визначеними підпунктом 3 або 4 пункту 15 цього розділу, забезпечити його виконання шляхом видання відповідного наказу.

З матеріалів справи встановлено, що наказом начальника Головного управління Національної поліції у Вінницькій області від 11.10.2016 року № 181 о/с ОСОБА_1, капітана поліції, оперуповноваженого Вінницького відділу поліції Головного управління національної поліції у Вінницькій області звільнено зі служби в поліції за пунктом 5 частини першої статті 77 Закону України "Про Національну поліцію" (через службову невідповідність).

Підставою для звільнення стало саме рішення атестаційної комісії № 13 Головного управління Національної поліції у Вінницькій області, оформлене протоколом ОП № 15.00021181.0060637 від 11.08.2016 року, яке у судовому порядку не оскаржувалось.

Суд вважає за необхідне додатково зазначити, що Вищий адміністративний суд України здійснивши аналіз судової практики оскарження рішень атестаційних комісій (органів, закладів) Національної поліції України про звільнення працівників поліції внаслідок не проходження ними атестації, прийшов до висновку, що наказ органу поліції про звільнення особи зі служби в поліції є формою виконання рішення (висновку) атестаційної комісії. Відповідно належно оформлений наказ про звільнення вважатиметься правомірним (тобто таким, що має законні підстави) до того часу, поки залишатиметься чинним рішення (висновок) атестаційної комісії, на виконання якого цей наказ було видано.

З огляду на усе вищевикладене, наказ начальника Головного управління Національної поліції у Вінницькій області № 134 о/с від 21 липня 2016 року, яким капітана поліції ОСОБА_1 звільнено зі служби в поліції за п. 5 ч. 1 ст. 77 Закону України "Про Національну поліцію" є законним та таким, що не підлягає скасуванню.

Стосовно позовної вимоги про поновлення ОСОБА_1 на посаді оперуповноваженого Вінницького відділу поліції ГУНП у Вінницькій області та стягнення на його користь середнього заробіток за час вимушеного прогулу, то вони, на думку суду, задоволенню не підлягає, оскільки зазначені вимоги є похідними від позовної вимоги про визнання протиправним та скасування наказу начальника Головного управління Національної поліції у Вінницькій області від 11.10.2016 року № 181 о/с про його звільнення.

Відповідно до пункту 24 Положення, у разі незаконного звільнення або переведення на іншу посаду особи рядового, начальницького складу органів внутрішніх справ підлягають поновленню на попередній посаді з виплатою грошового забезпечення за час вимушеного прогулу або різниці в грошовому забезпеченні за час виконання службових обов'язків, але не більш як за один рік.

Оскільки судом не встановлено, що звільнення позивача є незаконним, а тому підстави для його поновлення на роботі та стягнення на його користь середнього заробіток за час вимушеного прогулу відсутні.

При ухваленні рішення в даній адміністративній справі суд також керувався наступним.

Частина друга статті 19 Конституції України зобов'язує органи державної влади діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України.

Відповідно до положень, закріплених статтею 11 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд згідно ст. 86 КАС України оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Частиною другою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Згідно ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто, з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто, протягом розумного строку.

В судовому засіданні встановлено, що всі дії відповідача, пов'язані з предметом даного позову, відповідають критеріям щодо правомірності в контексті статті 2 КАС України.

Таким чином, перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб'єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та рішень та докази, надані позивачем, суд дійшов висновку, що відповідач, в даному випадку, діяв на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені законами і підзаконними нормативно-правовими актами України, тобто правомірно, а тому заявлений адміністративний позов задоволенню не підлягає.

Відповідно до ч. 5 ст. 94 КАС України, у разі відмови у задоволенні позовних вимог позивача, звільненого від сплати судових витрат, а також залишення адміністративного позову без розгляду судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок Державного бюджету України.. Зважаючи на відсутність в матеріалах справи документів на підтвердження відповідних судових витрат, судові витрати не підлягають компенсації відповідачу.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163, 167, 255, 257 КАС України, суд -

п о с т а н о в и в :

В задоволенні адміністративного позову відмовити.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Дончик Віталій Володимирович