Справа № 2а-7409/10/1370
Суддя: Олендер І.Я.
Дата ухвалення: 2016-11-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"17" листопада 2016 р. м. Київ К/800/12609/16

Вищий адміністративний суд України в складі колегії суддів:

Олендера І.Я. (доповідача), Борисенко І.В., Юрченко В.П.,

секретар судового засідання Загородній А.А.,

за участю представника Генеральної

прокуратури України Атаманюк І.О.,

представника СДПІ по роботі з

великими платниками податків

у м. Львові Міжрегіонального ГУ ДФС Деміденко Ю.В.,

представників відповідача Урбанської Т.В., Цитульського І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом в.о. Прокурора міста Львова в інтересах Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у м. Львові до Львівського міського комунального підприємства «Львівводоканал» про стягнення податкового боргу, провадження в якій відкрито за касаційною скаргою Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Львові Міжрегіонального головного управління Державної фіскальної служби на постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 26 жовтня 2015 року, -

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2010 року виконуючий обов'язки прокурора м.Львова звернувся до суду в інтересах держави в особі Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у м. Львові (далі - позивач, Державна додаткова інспекція) з позовом до Львівського міського комунального підприємства «Львівводоканал» (далі - відповідач, Підприємство), з урахуванням уточнень, про стягнення узгодженого податкового боргу у розмірі 15 679 726,00 грн., який складається з 15 083 799,71 грн. основного платежу та 595 926,59 грн. пені.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 23 лютого 2012 року позов задоволено, стягнуто з відповідача до бюджету 15 679 726,30 грн.

Рішення суду обґрунтовано висновком про те, що заявлені до стягнення суми боргу, які включають самостійно визначені платником податку податкові зобов'язання по збору на геологорозвідувальні роботи та зобов'язання визначені Підприємству податковими повідомленнями-рішеннями, що є узгодженими, оскільки в судовому чи адміністративному порядку не скасовані, в добровільному порядку відповідачем сплачені не були, а отже підлягають стягненню до бюджету. Крім того, суд зазначив, що сума заборгованості Підприємства підтверджується Висновком судово-економічної експертизи від 19 грудня 2011 року.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 26 жовтня 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано та прийнято нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Рішення суду обґрунтовано тим, що, по-перше, уточнення до позовної заяви від 26.01.2011 року та від 23.02.2011 року, які прийняті судом першої інстанції до розгляду, були подані не прокурором, а Спеціалізованою державною податковою інспекцією по роботі з великими платниками податків у м. Львові, тоді як первинна позовна заява про стягнення подана в.о. прокурора міста Львова, а отже такі вимоги не підлягали розгляду та задоволенню, по-друге, суд зазначив, що самостійне зарахування податковим органом сплачених платником податку сум у рахунок податкового боргу або тих податкових зобов'язань, які не вказані в призначенні платежу, є неправомірними, а вказана обставина впливає на розмір заборгованості відповідача та дійшов висновку про відмову у стягненні суми податкового боргу в повному обсязі.

Не погоджуючись із рішенням суду апеляційної інстанції, позивач звернувся до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить зазначене судове рішення скасувати та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

У поданих запереченнях на скаргу відповідач просить у задоволенні скарги відмовити через її необґрунтованість.

Касаційний розгляд справи проведено у відкритому судовому засіданні, відповідно до ст. 221 Кодексу адміністративного судочинства України.

Так, судами першої та апеляційної інстанцій встановлено та підтверджено матеріалами справи, що Державною податковою інспекцією проведено ряд перевірок Підприємства за результатами яких складено відповідні акти, зокрема,

- від 07.03.2006 року №30/15-3 щодо своєчасності розрахунків з бюджетом, за результатами якої встановлено несвоєчасне подання платіжних доручень, не перерахування належних до сплати сум збору за геологорозвідувальні роботи згідно поданого розрахунку від 27.04.2004 року №1878375, на підставі якого прийнято податкове повідомлення-рішення від 11.03.2006 року №/0/4125 (12.04.2006 року №/1/6275), яким визначено суму штрафних санкцій в розмірі 238 572,08 грн. за несвоєчасну сплату узгоджених сум податкового зобов'язання;

- від 07.03.2006 року №31/15-3 щодо своєчасності розрахунків з бюджетом, за результатами якої встановлено несвоєчасне подання платіжних доручень на перерахування належних до сплати сум збору за геологорозвідувальні роботи згідно поданого розрахунку від 27.04.2004 року №1972643, на підставі якого прийнято податкове повідомлення-рішення від 11.03.2006 року №/0/4123 (12.04.2006 року №/1/6276), яким визначено суму штрафних санкцій в розмірі 228 315,54 грн. за несвоєчасну сплату узгоджених сум податкового зобов'язання;

- від 07.03.2006 року №32/15-3 щодо своєчасності розрахунків з бюджетом, за результатами якої встановлено несвоєчасне подання платіжних доручень на перерахування належних до сплати сум збору за геологорозвідувальні роботи згідно поданого розрахунку від 06.02.2004 року № 1786609, на підставі якого прийнято податкове повідомлення-рішення від 11.03.2006 року № /0/4124 (12.04.2006 року №/1/6277), яким визначено суму штрафних санкцій в розмірі 231 236,60 грн. за несвоєчасну сплату узгоджених сум податкового зобов'язання;

- від 04.07.2008 року №24/15-3 щодо своєчасності розрахунків з бюджетом, за результатами якої встановлено несвоєчасне подання платіжних доручень за перерахування належних до сплати сум збору за геологорозвідувальні роботи за період II квартал 2007 року, на підставі якого прийнято податкове повідомлення-рішення від 08.07.2009 року №/0/12320, яким визначено суму штрафних санкцій в розмірі 462 979,00 грн. за несвоєчасну сплату узгоджених сум податкового зобов'язання;

- від 14.04.2009 року № 22/15-3 щодо своєчасності розрахунків з бюджетом, за результатами якої встановлено несвоєчасне подання платіжних доручень на перерахування належних до сплати сум збору за геологорозвідувальні роботи за період ІІ квартал 2007 на підставі якого прийнято податкове повідомлення-рішення від 16.04.2010 року № /0/6415, яким визначено суму штрафних санкцій в розмірі 468 679,05 грн. за несвоєчасну сплату узгоджених сум податкового зобов'язання;

- від 24.03.2008 року №7/15-3 щодо своєчасності розрахунків з бюджетом, за результатами якої встановлено несвоєчасне подання платіжних доручень на перерахування належних до сплати сум збору за геологорозвідувальні роботи згідно поданого розрахунку від 27.04.2007 року №1132 року на підставі якого прийнято податкове повідомлення-рішення від 26.03.2008 року № /0/5918 (від 21.05.2008 року № /1/6275), яким визначено суму штрафних санкцій в розмірі 443 221,12 грн. за несвоєчасну сплату узгоджених сум податкового зобов'язання.

Також судами встановлено, що вказані податкові повідомлення - рішення Підприємством не оскаржувались та є узгодженими у відповідності до ст.5 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовим фондами».

Крім того, судами встановлено, що відповідачем до Державної податкової інспекції подано розрахунки по збору за геологорозвідувальні роботи, виконані за рахунок Державного бюджету,

- від 08.05.2008 року №1127 за І квартал 2008 року, від 04.08.2008 року №2381 за II квартал 2008 року, від 23.10.2009 року №3748 за III квартал 2008 року та від 09.02.2009 року №5846 за IV квартал 2008 року та задекларовано податкові зобов'язання на загальну суму 3 733 647,58 грн.;

- від 13.04.2010 року №1640 за І квартал 2009 року, від 21.08.2009 року №199/28-107 за II квартал 2009 року, від 14.10.2009 року № за IIІ квартал 2009 та від 08.02.2010 року № за IV квартал 2009, якими задекларовано податкові зобов'язання на загальну суму 4 140 784,88 грн.;

- від 07.05.2010 року № за І квартал 2010 року, згідно даного розрахунку податкові зобов'язання задекларовано в сумі 1 042 852,97 грн., від 04.08.2010 року №5 за II квартал 2010 року - податкові зобов'язання задекларовано в розмірі 336 107,98 грн., від 04.08.2010 року №4 за II квартал 2010 року - задекларовано зобов'язання в розмірі 930 473,63 грн., від 12.10.2010 року № за III квартал 2010 року - в розмірі 1 467 331,41 грн. та від 07.02.2010 року № за IV квартал 2010 року - в розмірі 1 448 497,49 грн.

Вказані податкові зобов'язання Підприємством в добровільному порядку сплачено не було.

Таким чином, остаточна сума податкового боргу, з врахуванням уточнень, щодо якої заявлено позов про стягнення, становить 15 679 726,30 грн., в тому числі 15 083 799,71 грн. - основний платіж та 595 926,59 грн. - пеня.

29 березня 2011 року по справі була призначена судово-економічна експертиза.

Висновком судово-економічної експертизи від 19 грудня 2011 року, що проведена Львівським науково-дослідним інститутом судових експертиз, підтверджено суму податкового боргу Львівського міського комунального підприємства «Львівводоканал» за розрахунками із збору за геологорозвідувальні роботи, виконані за рахунок Державного бюджету станом на 21 лютого 2011 року у розмірі 15 679 726,30 грн.

Перевіривши правильність застосування судами норм матеріального і процесуального права, колегія суддів приходить до висновку, що зазначена касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних мотивів.

Так, розглядаючи справи про стягнення заборгованості з платників податку суди повинні встановити не лише наявність заборгованості у такого платника податку, але і дослідити питання щодо порядку стягнення наявної податкової заборгованості.

На момент виникнення спірних правовідносин спеціальним законом з питань оподаткування, який установлював порядок погашення зобов'язань юридичних або фізичних осіб перед бюджетами та державними цільовими фондами з податків і зборів (обов'язкових платежів), нарахування і сплати пені та штрафних санкцій, що застосовуються до платників податків контролюючими органами, у тому числі за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності, та визначав процедуру оскарження дій органів стягнення був Закон України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовим фондами» № 2181-ІІІ від 21 грудня 2000 року, з наступними змінами і доповненнями (далі - Закон № 2181-ІІІ).

У разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму податкового зобов'язання в установлені Законом № 218-III строки, то ця сума визнається сумою податкового боргу, внаслідок чого до платника податків застосовуються заходи щодо стягнення боргу.

Податковий борг - це податкове зобов'язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), самостійно узгоджене платником податків або узгоджене в адміністративному чи судовому порядку, але не сплачене в установлений строк, а також пеня, нарахована на суму такого зобов'язання (п. 1.3 ст. 1 Закону № 2181-III).

Тобто виникнення податкового боргу є юридичним фактом, який пов'язаний із несплатою узгодженої суми податкового зобов'язання протягом установленого строку.

Згідно п. 1.2. ст. 1 Закону № 2181-III податкове зобов'язання - зобов'язання платника податків сплатити до бюджетів або державних цільових фондів відповідну суму коштів у порядку та у строки, визначені цим Законом або іншими законами України.

Відповідно до пп. 5.3.1 п. 5.3 ст. 5 Закону № 2181-ІІІ у разі визначення податкового зобов'язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах «а» - «в2 пп. 4.2.2 п. 4.2 ст. 4, платник податків зобов'язаний погасити нараховану суму податкового зобов'язання протягом десяти календарних днів від дня отримання податкового повідомлення, крім випадків коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру апеляційного узгодження.

Порядок погашення податкового боргу регулюється нормами статей 6-15 Закону № 2181-III.

Відповідно до пп. 10.1.1 п. 10.1 ст. 10 зазначеного Закону стягнення коштів та продаж інших активів платника податків провадяться не раніше тридцятого календарного дня з моменту надіслання йому другої податкової вимоги.

Відповідно до пп.6.2.1 п.6.2 ст.6 Закону № 2181-ІІІ у разі коли платник податків не сплачує узгоджену суму податкового зобов'язання в установлені строки, податковий орган надсилає такому платнику податків податкові вимоги.

Згідно з пп. 6.2.3 вказаного пункту встановлено, що податкові вимоги надсилаються: а) перша податкова вимога - не раніше першого робочого дня після закінчення граничного строку сплати узгодженої суми податкового зобов'язання. Перша податкова вимога містить повідомлення про факт узгодження податкового зобов'язання та виникнення права податкової застави на активи платника податків, обов'язок погасити суму податкового боргу та можливі наслідки непогашення його у строк; б) друга податкова вимога - не раніше тридцятого календарного дня від дня направлення (вручення) першої податкової вимоги, у разі непогашення платником податків суми податкового боргу у встановлені строки. Друга податкова вимога додатково до відомостей, викладених у першій податковій вимозі, може містити повідомлення про дату та час проведення опису активів платника податків, що перебувають у податковій заставі, а також про дату та час проведення публічних торгів з їх продажу.

Саме після настання зазначених у п. 6.2.4 п. 6.2 ст. 6 Закону № 2181-III обставин (надіслання податкових вимог) та з урахуванням строку, передбаченого пп. 10.1.1 п. 10.1 ст. 10 Закону, виникає право на звернення контролюючого органу із позовом про стягнення податкового боргу.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України.

Під час вирішення спору суди попередніх інстанцій не досліджували питання вжиття податковим органом заходів з погашення податкового боргу, про стягнення якого заявлено позовні вимоги.

Також, колегія суддів звертає увагу на те, що окрім загального порядку стягнення податкової заборгованості зазначеного вище, ст. 11 Закону України №2181-ІІІ встановлені субсидіарні (додаткові) особливості для стягнення податкового боргу державних або комунальних підприємств, а враховуючи, що відповідач є комунальним підприємством, судам при розгляді справи необхідно також було врахувати і вказану обставину.

Окрім того, як вбачається з матеріалів справи за Підприємством рахується податковий борг, який виник на підставі податкових повідомлень - рішень від 11.03.2006 року №/0/4125, №/0/4123, № /0/4124.

У разі коли податкове зобов'язання було нараховане податковим органом до закінчення строку давності, визначеного у пункті 15.1 цієї статті, податковий борг, що виник у зв'язку з відмовою у самостійному погашенні податкового зобов'язання, може бути стягнутий протягом наступних 1095 календарних днів від дня узгодження податкового зобов'язання (пп. 5.2.1 п. 5.2 ст. 5 Закону №2181-ІІІ).

Вказане положення кореспондується також з приписами ст. 102 Податкового кодексу України.

З аналізу вказаних норм вбачається, що позовні вимоги податкового органу, пов'язані зі стягненням податкового боргу з платників податків, повинні пред'являтися протягом 1095 днів з дня виникнення податкового боргу.

Вказане є визначальним для правильного вирішення справи, зокрема для визначення суми податкового боргу, що підлягає стягненню, проте суди попередніх інстанцій відповідних обставин справи не встановили та при прийнятті рішення не врахували.

Також суд зазначає, що висновок суду апеляційної інстанції щодо безпідставності самостійного зарахування податковим органом сплачених платником податку сум у рахунок податкового боргу або тих податкових зобов'язань, які не вказані в призначенні платежу, є правомірним, та, як вірно зазначено апеляційним судом, вказана обставина впливає лише на розмір заборгованості відповідача, зокрема, на суму застосованої штрафної санкції, проте не спростовує висновку про наявність податкового боргу взагалі, адже сплачена сума податкових зобов'язань у період 2008 - 2010 року становить лише 2 297 916,82 грн., що є неспіврозмірною сумі заборгованості за основним платежем по збору за геологорозвідувальні роботи, виконані за рахунок Державного бюджету, а отже вказаний висновок суду апеляційної інстанції не є достатньою підставою для відмови у стягненні всієї заявленої суми боргу.

Таким чином, вказана обставина також потребує дослідження судами, адже безпосередньо впливає на розмір суми заборгованості, зокрема нарахованої пені, щодо якої заявлено вимогу про стягнення.

Згідно ст. 159 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно бути таким, що ухвалене відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Принцип всебічного, повного та об'єктивного дослідження доказів судом при розгляді адміністративної справи закріплений ч. 1 ст. 86 Кодексу адміністративного судочинства України. Зазначений принцип передбачає, зокрема, всебічну перевірку доводів сторін, на які вони посилаються в підтвердження своїх позовних вимог чи заперечень на позов.

Статтею 69 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів. Докази суду надають особи, які беруть участь у справі. Суд може запропонувати надати додаткові докази або витребувати додаткові докази за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, або з власної ініціативи.

Невстановлення та ненадання правової оцінки обставинам, які мають суттєве значення у справі, виключає можливість для висновку суду касаційної інстанції щодо правильності застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права при вирішенні спору.

Згідно п. 6 ч. 1 ст. 223 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій і направити справу на новий розгляд або для продовження розгляду.

Згідно ч. 2 ст. 227 Кодексу адміністративного судочинства України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанції і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Оскільки передбачені процесуальним законодавством межі перегляду справи в касаційній інстанції не дають їй права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені попередніми судовими інстанціями, судові рішення підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Під час нового розгляду справи необхідно врахувати викладене, всебічно і повно з'ясувати і перевірити всі фактичні обставини справи, об'єктивно оцінити докази, що мають юридичне значення для її розгляду та вирішення спору по суті і, в залежності від встановленого, правильно визначити норми матеріального права, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин та прийняти обґрунтоване і законне судове рішення.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 210 - 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В:

Касаційну скаргу Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Львові Міжрегіонального головного управління Державної фіскальної служби задовольнити частково.

Постанову Львівського окружного адміністративного суду від 23 лютого 2012 року та постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 26 жовтня 2015 року у справі № 2а-7409/10/1370 - скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає, може бути переглянута в порядку передбаченому ст.ст. 235-244-2 КАС України.

Судді: І.Я. Олендер

І.В. Борисенко

В.П. Юрченко

Повний текст виготовлено 22.11.2016 року.