Справа № 815/5566/16
Суддя: Завальнюк І. В.
Дата ухвалення: 2016-11-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/5566/16
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада 2016 року Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Завальнюка І.В.,

за участю секретаря - Маковейчук Т.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Одеської митниці ДФС про визнання протиправним та скасування наказу,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом, в якому просить суд визнати протиправним та скасувати наказ Одеської митниці ДФС № 996-о від 23.09.2016 р.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що він є державним інспектором відділу митного оформлення № 5 митного поста «Одеса-порт» Одеської митниці ДФС. Спірним наказом йому була оголена догана, яку він вважає безпідставною та необґрунтованою. Так, підставою для дисциплінарного провадження слугувала доповідна записка т.в.о. заступника начальника управління боротьби з митними правопорушеннями Одеської митниці ДФС Євдокімова Д.А. від 30.05.2016 р. № 4735/15-70-20-10, згідно якої митне оформлення товару «Імбир свіжий…» за основним методом - ціною контракту було здійснено позивачем неправомірно, оскільки товар походить з Китаю, а договір укладений між резидентом та підприємством республіки Польща. Позивач зазначає, що за роз'ясненням Державної митної служби від 13.12.2010 р. № 11/2-10.10/15938-ЕП виробником товарів є особа, яка заявляє про себе як про виробника товарів… незалежно від того, чи виготовляє ця особа товар безпосередньо, чи такий товар виготовляється за її замовленням. Також абсолютно неправомірним є наведене в наказі посилання на уявну різницю митних платежів за рівнем митної вартості аналогічних або подібних товарів, оформлених за період з початку 2016 р. до моменту оформлення МД № 500060006/2016/005258 від 05.04.2016 р., № 500060006/2016/005970 від 18.04.2016 р., рівно як і твердження про втрату митних платежів для означеної МД. Також позивач вказує на порушення порядку призначення та проведення перевірки і відсутність в управління боротьби з митними правопорушеннями повноважень на здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів. Крім того, в порушення ч.3 ст.69 Закону України «Про державну службу» представників первинної профспілкової організації не було включено до складу дисциплінарної комісії з розгляду дисциплінарних справ. Натомість до складу комісії начальник Одеської митниці ДФС незаконно включила представників іншої Первинної профспілкової організації державних службовців Одеської митниці ДФС, яка не легалізована у відповідності до Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності». Зважаючи на відсутність в його діях порушень посадової інструкції та вимог МК України і безпідставність притягнення до дисциплінарної відповідальності, позивач звернувся за судовим захистом.

До суду з'явився представник позивача, який позовні вимоги із викладених вище підстав підтримав у повному обсязі та просив задовольнити позов.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнала у повному обсязі, в задоволенні позову просила відмовити з підстав, викладених у письмових запереченнях проти адміністративного позову. Згідно заперечень дисциплінарне провадження призначено відносно ОСОБА_1 у повній відповідності до Закону України «Про державну службу» та Положення про Дисциплінарну комісію з розгляду дисциплінарних справ Одеської митниці ДФС. Так, під час проведення Одеською митницею ДФС всебічного аналізу митних оформлень, перевірки виконання доручень начальника Одеської митниці ДФС встановлено непоодинокі випадки порушення посадовими особами відділу митного оформлення № 5 митного поста «Одеса-порт» Одеської митниці ДФС. Зокрема, позивачем здійснювалося митне оформлення МД № 500060006/2016/005258 від 05.04.2016 р., № 500060006/2016/005970 від 18.04.2016 р., під час якого обрано основний метод визначення митної вартості - за ціною договору, що суперечило дорученню начальника Одеської митниці ДФС. На підставі доповідної записки було здійснено заходи з дисциплінарного провадження стосовно позивача, сформовано дисциплінарну справу. В ході дисциплінарного провадження встановлено порушення позивачем вимог посадової інструкції та МК України, що виразилось в митному оформленні вищеозначеної МД за першим методом, тоді як різниця митних платежів за рівнем митної вартості аналогічних або подібних товарів оформлених за період з початку 2016 р. до моменту оформлення вказаної МД є більшою, що за розрахунком призвело до втрати митних платежів на суми 10449,08 грн. та 9779,17 грн. В особистих пояснення, наданих ОСОБА_1., останнім поважних причин неналежного виконання службових обов'язків не наведено, у зв'язку із чим його обґрунтовано та правомірно піддано дисциплінарному заходу спірним наказом. Зважаючи на правомірність оскаржуваного наказу, наявність порушень в діях позивача та обґрунтованості дисциплінарного стягнення, представник відповідача просила відмовити у задоволенні позову.

Вислухавши пояснення представників сторін та дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про обґрунтованість адміністративного позову та наявність підстав для його задоволення.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 працював в митних органах з серпня 2009 р., а на момент здійснення митного оформлення перебував на посаді державного інспектора відділу митного оформлення № 6 митного поста «Одеса-порт» Одеської митниці ДФС, з 21.04.2016 р. працює державним інспектором відділу митного оформлення № 5 митного поста «Одеса-порт».

30 травня 2016 р. т.в.о. заступника начальника управління боротьби з митними правопорушеннями Одеської митниці ДФС Євдокимов Д.А. подав до начальника Одеської митниці ДФС Марушефської Ю.Л. доповідну запису із пропозицією ініціювати службову перевірку за фактами митного оформлення суб'єктом ЗЕД ТОВ «Віні Віді Віці Трейд» товару «Імбир свіжий…» за 13 митними деклараціями, по яким спрацювали форми контролю 105-2, 106-2.

Наказом Одеської митниці ДФС від 16.08.2016 р. № 308 «Про здійснення дисциплінарного провадження» (а.с.78) наказано здійснити дисциплінарне провадження стосовно державного інспектора відділу митного оформлення № 5 поста «Одеса-порт» Одеської митниці ДФС ОСОБА_1 у термін до 09.09.2016 р.

Провадження здійснювалося у складі дисциплінарної комісії, створеної відповідно до наказу начальника Одеської митниці ДФС від 12.05.2016 р. № 164, яким визначено представниками керівника державної служби Одеської митниці ДФС у дисциплінарній комісії державних службовців, та наказу від 17.05.2016 р. № 167, яким включено до дисциплінарної комісії з розгляду дисциплінарних справ представників виборного органу Первинної профспілкової організації державних службовців Одеської митниці ДФС: ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, представника громадського об'єднання «Координаційний центр громадської безпеки України» ОСОБА_9.

За результатами розгляду дисциплінарної справи дисциплінарною комісією на засіданні, оформленого протоколом № 12 від 22.08.2016 р., затверджене подання (а.с. 73-75), відповідно до якого ОСОБА_1 підлягає притягненню до дисциплінарної відповідальності відповідно до положень п.1 ч.2 ст.65 та ч.5 ст.65 Закону України «Про державну службу» - звільненню з посади державної служби.

При цьому згідно листа первинної профспілкової організації працівників Одеської митниці ДФС від 24.10.2016 р. № 77/3-16 (а.с. 51) на засіданні профкому ППО працівників Одеської митниці ДФС було обрано кандидатів щодо членства в дисциплінарній комісії Одеської митниці ДФС з розгляду дисциплінарних справ, створеної наказом від 12.05.2016 р. № 164, та надіслано на адресу начальника Одеської митниці ДФС відповідного листа. Станом на 24.10.2016 р. в порушення ст.69 Закону України «Про державну службу» представники ППО працівників Одеської митниці ДФС до складу Дисциплінарної комісії не включені.

Крім того, згідно даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань та Єдиного реєстру громадських об'єднань відсутні відомості про легалізацію Первинної профспілкової організації державних службовців Одеської митниці ДФС. Натомість, в зазначених реєстрах присутні відомості про Первинну профспілкову організацію працівників Одеської митниці ДФС.

Відповідно до статті 69 Закону України «Про державну службу» для здійснення дисциплінарного провадження з метою визначення ступеня вини, характеру і тяжкості вчиненого дисциплінарного проступку утворюється дисциплінарна комісія з розгляду дисциплінарних справ (далі - дисциплінарна комісія).

Дисциплінарною комісією стосовно державних службовців, які займають посади державної служби категорії «А», є Комісія.

Дисциплінарну комісію стосовно державних службовців, які займають посади державної служби категорій «Б» і «В», утворює керівник державної служби у кожному державному органі.

Дисциплінарна комісія діє у складі не менше шести членів. До складу дисциплінарної комісії включаються державні службовці державного органу, представники виборного органу первинної профспілкової організації з числа державних службовців, а в разі відсутності профспілкової організації - представники державних службовців, обрані на загальних зборах (конференції) державних службовців державного органу, а також можуть включатися представники громадських об'єднань, які мають досвід роботи у сфері державного управління, державної служби або за юридичним фахом.

Кількість представників громадських об'єднань у складі дисциплінарної комісії може становити не більше двох осіб.

Склад дисциплінарної комісії у державному органі затверджується наказом (розпорядженням) керівника державної служби. До складу дисциплінарної комісії у державному органі включаються в однаковій кількості: представники керівника державної служби, визначені ним одноосібно із числа державних службовців цього державного органу; представники виборного органу первинної профспілкової організації з числа державних службовців, а в разі відсутності профспілкової організації - представники державних службовців, обрані на загальних зборах (конференції) державних службовців державного органу.

До складу дисциплінарної комісії можуть включатися експерти або інші представники громадських об'єднань, утворених відповідно до Закону України «Про громадські об'єднання», за поданням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері державної служби.

До складу дисциплінарної комісії повинна бути включена щонайменше одна особа, яка має юридичну освіту не нижче другого (магістерського) рівня та досвід роботи за фахом.

Відповідно до ст.16 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» профспілки, їх об'єднання легалізуються шляхом повідомлення на відповідність заявленому статусу. Для легалізації профспілок, об'єднань профспілок їх засновники або керівники виборних органів подають заяви. До заяви додаються статут (положення), протокол з'їзду, конференції, установчих або загальних зборів членів профспілки з рішенням про його затвердження, відомості про виборні органи, наявність організацій профспілки у відповідних адміністративно-територіальних одиницях, про засновників об'єднань.

Профспілка, об'єднання профспілок набувають права юридичної особи з моменту затвердження статуту (положення). Статусу юридичної особи набувають також організації профспілки, які діють на підставі її статуту.

За подання на легалізацію недостовірних відомостей особи, які їх підписали, несуть відповідальність згідно із законом.

Таким чином, наказ начальника Одеської митниці ДФС від 17.05.2016 р. № 167 суперечить вимогам статті 69 Закону України «Про державну службу», оскільки до складу дисциплінарної комісії з розгляду дисциплінарних справ не включено представників виборного органу первинної профспілкової організації з числа державних службовців. Натомість, до складу дисциплінарної комісії включено трьох осіб (ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8.) нелегалізованого виборного органу «Первинна профспілкова організація державних службовців Одеської митниці ДФС», чим фактично утворено неналежний та неуповноважений орган з розгляду дисциплінарних справ.

Європейський суд з прав людини зазначає, що Судові ніщо не заважає назвати «судом» конкретний національний орган, який не входить до судової системи, для цілей встановлення його відповідності критеріям, викладеним у справі «Вільхо Ескелайнен та інші проти Фінляндії». Адміністративний або парламентський орган може вважатися «судом» у матеріально-правовому значенні цього терміну, що призведе до можливості застосування статті 6 Конвенції до спорів державних службовців (див. рішення у справах «Аргіру та інші проти Греції», заява N 10468/04, п. 24, від 15 січня 2009 року, та «Савіно та інші проти Італії», заяви NN 17214/05, 20329/05 та 42113/04, пп. 72 - 75, від 28 квітня 2009 року). Проте висновок щодо застосовності статті 6 Конвенції не перешкоджає розгляду питання дотримання процесуальних гарантій у такому провадженні (див. вищезазначене рішення у справі «Савіно та інші проти Італії», п. 72).

У справі Zand v. Austria від 12 жовтня 1978 року Європейський суд з прав людини вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у частині першій статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з (…) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (…)». З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Фраза «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на склад колегії у кожній справі (див. ухвалу щодо прийнятності від 4 травня 2000 року у справі «Бускаріні проти Сан-Маріно», заява N 31657/96, та «Посохов проти Росії», заява N 63486/00, п. 39, ECHR 2003-IV).

Також Європейський суд з прав людини неодноразово констатував, що процесуальні норми створюються для забезпечення належного відправлення правосуддя та дотримання принципу юридичної визначеності та що сторони провадження повинні мати право очікувати застосування вищезазначених норм. Цей принцип так само застосовується до процедур, що були використані для притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності, включаючи процес ухвалення подання дисциплінарної комісії.

Вищеозначений факт сам по собі ставить під сумнів правильність та об'єктивність подання дисциплінарної комісії, яке, щоправда, в силу ч.10 ст.69 Закону України «Про державну службу», має рекомендаційний характер для суб'єкта призначення. Втім дисциплінарна комісія була створена, а її особистий склад визначений у неправомірний спосіб, який не відповідав вимозі «суду, встановленого законом», що суд визнає як суттєвий аргумент проти правомірності оскаржуваного наказу.

Так, за результатами проведених заходів наказом начальника Одеської митниці ДФС Марушевською Ю.Л. від 23.09.2016 р. № 996-о за неналежне виконання посадових обов'язків оголошено догану ОСОБА_1, державному інспектору відділу митного оформлення № 5 митного поста «Одеса-порт» Одеської митниці ДФС.

При цьому зі змісту оскаржуваного наказу вбачається, що керівник митного органу вважав повністю встановленими дисциплінарною комісією фактичні обставини та без будь-якого аналізу відтворив у наказі виклад обставин і висновки неуповноваженої дисциплінарної комісії, які й слугували фактичною підставою для дисциплінарної відповідальності позивача.

Оцінивши належність, допустимість, достовірність наданих сторонами доказів, а також достатність та взаємний зв'язок у їх сукупності, суд вважає зазначений наказ необґрунтованим, а позовні вимоги підлягаючими задоволенню у зв'язку з наступним.

З огляду на матеріали справи, підставою для притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани слугували складені за результатами здійснення дисциплінарного провадження стосовно державного інспектора відділу митного оформлення № 5 митного поста «Одеса-порт» Одеської митниці ДФС ОСОБА_1 висновок від 22.08.2016 р. (а.с. 75 (зворотній бік)-77) та подання дисциплінарної комісії від 22.08.2016 р. (а.с. 73-75).

Згідно доповідної записки т.в.о. заступника начальника управління боротьби з митними правопорушеннями Одеської митниці ДФС Євдокимова Д.А. від 30.05.2016 р. № 4735/15-70-20-10, до відділу митного оформлення № 6 митного поста «Одеса-порт» Одеської ДФС декларантом TОB «Віні Віді Віці Трейд» було подано до митного оформлення тринадцять митних декларацій з пакетом документів до них на товар «Імбир свіжий, не подрібнений, немелений», врожай 2016 року. Торгівельна марка - «Goodfarmer». Фірма-виробник - «INVEST SP.Z.O.O.», Польща. Країна виробництва - Китай. Код УКТЗЕД . Із тринадцяти МД митне оформлення двох декларації здійснював державний інспектор ОСОБА_1, а саме: МД № 500060006/2016/005258 від 05.04.2016 р., № 500060006/2016/005970 від 18.04.2016 р.

Рівень митної вартості за вказаними деклараціями становив 0,81 дол.США/кг. Обраний метод визначення митної вартості - основний. Згідно інформації наявної в ЦБД ЄАІС, рівень митної вартості для товару «Імбир свіжий...» становив 1,20 дол.США/кг.

Поставка за даною МД здійснювалось з Республіки Польща, країна походження товару «Імбир свіжий...» - Китай, що підтверджується сертифікатом про походження товару, наданий декларантом разом з пакетом документів до даної МД.

В графі 44 декларацій зазначено, що контракт від 09.03.2016 р. № 08/16 є зовнішньоекономічним договором (контрактом) купівлі-продажу, стороною якого є виробник товарів, що декларуються. В документах, поданих до митного оформлення, відсутні будь-які відомості саме щодо виробника товарів. Вищезазначений контракт укладений між українським резидентом TOB «Віні Віді Віці Трейд» та польським нерезидентом «INVEST SP.Z.O.O.». Враховуючи походження товару з Китаю, неможливо розцінювати даний контракт як прямий, тобто стороною якого є виробник товарів. Даний факт свідчить про те, що фактичні обставини здійснення митних формальностей не підпадають під дію доручення начальника Одеської митниці ДФС від 06.11.2015 р. № 1/15-70-00, яким передбачено, що походження та відправлення товарів повинно здійснюватись з країн зазначених в даному доручені.

Під час прийняття до митного оформлення МД № 500060006/2016/005258 від 05.04.2016 р., № 500060006/2016/005970 від 18.07.2016 р. системою АСАУР було спрацьовано наступні форми контролю:

- 105-2 - «Контроль правильності визначення митної вартості товарів»;

- 106-2 - «Витребування документів, які підтверджують митну вартість товарів».

Закриття форми контролю 105-2 для МД № 500060006/2016/005258 від 05.04.2016 р., № 500060006/2016/005970 від 18.07.2016 р.: «МФ здійснено. Митну вартість визнано на підставі поданих документів. Проведено аналіз попередніх митних оформлень аналогічних та подібних товарів за МД від 28.03.2016 р. № 500060006/2016/004735, від 11.04.2016 р. № 500060006/2016/005557.

За результатами опрацьованих документів митну вартість підтверджено з урахуванням фізичних характеристик товару, торговельної марки, виробника, обсягу партії та вартості подібних товарів в ЦБД ЄАІС митне оформлення яких вже було здійснено. Погоджено із т.в.о. начальника відділу митного оформлення митного поста «Одеса-порт» № 6 Одеської митниці ДФС Лисицею П.М.

Таким чином, дисциплінарна комісія дійшла висновку, що здійснення митних формальностей за вказаними МД суперечить дорученню начальника Одеської митниці ДФС. Крім того, таким порушенням завдано збитків у вигляді втрати митних платежів.

Дисциплінарною комісією з розгляду дисциплінарних справ Одеської митниці ДФС було надіслано службову записку від 28.07.2016 р. № 2186/15-70-187 до управління адміністрування митних платежів Одеської митниці ДФС з проханням розрахувати втрату митних платежів за МД № 500060006/2016/005258 від 05.04.2016 р., № 500060006/2016/005970 від 18.04.2016 р.

Згідно службової записки т.в.о. заступника начальника управління - начальника відділу митної вартості та адміністрування митних платежів управління адміністрування митних платежів ОСОБА_12 від 01.08.2016 р. № 1438/15-70-19 різниця митних платежів за рівнем митної вартості аналогічних або подібних товарів, оформлених за період з початку 2016 року до моменту оформлення даної МД згідно інформації ЦБД ЄАІС - 1,20 дол.США/кг. та становить за МД № 500060006/2016/005258 від 05.04.2016 р. 10449,08 грн., а за МД № 500060006/2016/005970 від 18.04.2016 р. - 9779,17 грн., а всього 20228,25 грн.

Дані факти, на думку дисциплінарної комісії, свідчать про порушення посадової інструкції державним інспектором відділу митного оформлення № 5 митного поста «Одеса-порт» Одеської митниці ДФС ОСОБА_1, а саме: п.п. 2.1.3.- здійснення контролю правильності обчислення та справляння митних платежів; п.п. 2.2.9.2 - здійснення контролю правильності визначення суб'єктом ЗЕД митної вартості товарів з метою виявлення і недопущення фактів ухилення від оподаткування в повному обсязі при митному оформленні товарів; п.п 2.2.9.3 - здійснення перевірки правильності заявленої суб'єктом ЗЕД країни походження товарів, перевірки сертифікатів про походження товарів, що ввозяться на митну територію України на умовах угод про вільну торгівлю, укладених Україною.

Отже дисциплінарна комісія дійшла висновку, що державний інспектор відділу митного оформлення № 5 митного поста «Одеса-порт» Одеської митниці ДФС ОСОБА_1 допустив несумлінне ставлення до виконання своїх службових обов'язків, що призвело до порушення вимог Митного кодексу України, порушення посадової інструкції державного інспектора відділу митного оформлення № 5 митного поста «Одеса-порт» Одеської митниці ДФС, і в результаті це призвело до втрати митних платежів у розмірі - 20228,25 грн.

Також у висновку зазначено, що в своїх поясненнях ОСОБА_1 поважних причин неналежного виконання своїх службових обов'язків не навів.

При цьому згідно наданих 03.08.2016 р. пояснень (а.с. 88) ОСОБА_1 зазначив, що 05.04.2016 р. та 18.04.2016 р. декларантом ТОВ «Віні Віді Віці Трейд» було надано до митного оформлення ЕМД за внутрішнім номером 5502, 5536 на вантаж: «Імбир свіжий, неподріблений, немелений - вага нетто 5616 кг, (432 ящиків) та 4680 (360 ящиків). врожай 2016 року. Торговельна марка - «Good farmer». Фірма-виробник - «Invest SP.Z.O.O.». Країна виробництва - CN, Китай», відправник «Invest SP.Z.O.O.», Польща. ЕМД було прийнято до митного оформлення та зареєстровано за номером МД № 500060006/2016/005258 від 05.04.2016 р., № 500060006/2016/005970 від 18.04.2016 р. За ЕМД системою АСАУР було згенеровано наступні форми контролю: 105-2 та 106-2 - контроль правильності митної вартості. Згідно наявної інформації в ЄАІС ДФС попередні 3 місяців по даному товару відсутні декларації даної торгівельної марки («Good farmer»), даного виробника товару («Invest SP.Z.O.O.»), оформлені по основному методу визначення митної вартості товарів. Згідно наявної інформації в ПІК «Інспектор 2006» за попередні 3 місяці такий самий товар, від того ж самого відправника, за таким саме контрактом, за такою торговельною маркою, за такою ж фактурною ціною у валюті контракту було оформлено 28.03.2016 р. за ЕМД 500060006/2016/004735, та 11.04.2016 р. № 500060006/2016/005557. За результатами проведеного аналізу попередніх оформлень було відпрацьовано форми контролю:105-2 та 106-2, митну вартість визнано та погоджено з т.в.о. начальника ВМО № 6 згідно вимог наказу Державної фіскальної служби України від 11.09.2015 р. № 689.

За висновком комісії, який знайшов своє відображення у поданні від 22.08.2016 р., та висновку від 22.08.2016 р., ОСОБА_1 підлягав притягненню до дисциплінарної відповідальності згідно п.1 ч.2 ст.65 та ч.5 ст.66 Закону України «Про державну службу» - звільненню з посади.

Слід зазначити, що спосіб, в який викладені висновки комісії, свідчить про відсутність адекватної відповіді на доречні та важливі аргументи та доводи позивача стосовно відсутності фактичного підґрунтя для притягнення його до відповідальності.

Так, ключовим елементом доповідної записки т.в.о. заступника начальника управління боротьби з митними правопорушеннями Одеської митниці ДФС Євдокимова Д.А., якою було ініційовано службову перевірку, є твердження про те, що походження товару з Китаю унеможливлює розгляд контракту, який укладений між ТОВ «Віні Віді Віці Трейд» та «Invest SP.Z.O.O.», стороною якого є виробник.

Суд враховує, що з метою однозначного тлумачення поняття «виробник товарів» при внесенні до вантажної митної декларації відомостей про зовнішньоекономічний договір (контракт) купівлі-продажу, стороною якого є виробник товарів, що декларуються, та подання якого для митного оформлення не супроводжується поданням пов'язаних з ним посередницьких (зовнішньоекономічних та/або внутрішніх) договорів, в листі від 13.12.2010 р. N 11/2-10.10/15938-ЕП Державна митна служба України роз'яснила, що під поняттям «виробник товарів» слід розуміти особу, яка заявляє про себе як про виробника товару, розміщуючи на товарі та/або на упаковці чи супровідних документах, що разом з товаром передаються споживачеві, своє найменування (ім'я), торговельну марку або інший елемент, який ідентифікує таку особу, незалежно від того, чи виготовляє ця особа товар безпосередньо, чи такий товар виготовляється на її замовлення.

Цим же листом відкликано попередній - від 29.09.2008 р. № 11/2-16/10715-ЕП, яким встановлювалося визначення «виробник товарів» як особи, яка виробляє товар або заявляє про себе як про виробника товару чи про виготовлення такого товару на замовлення, розміщуючи на товарі та/або на упаковці чи супровідних документах, що разом з товаром передаються споживачеві, своє найменування (ім'я), торговельну марку або інший елемент, який ідентифікує таку особу.

Як зазначив Європейський суд у справі Yvone van Duyn v. Home Office, принцип правової визначеності означає, що зацікавлені особи повинні мати змогу покладатись на зобов'язання, взяті державою, навіть якщо такі зобов'язання містяться в законодавчому акті, якій загалом не має автоматичної прямої дії.

Така дія названого принципу пов'язана із іншим принципом - відповідальності держави, який полягає в тому, що держава не може посилатись на власне порушення зобов'язань для запобігання відповідальності.

На державні органи покладено обов'язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок («Лелас проти Хорватії», заява N 55555/08, п. 74, від 20 травня 2010 року, і «Тошкуце та інші проти Румунії», заява N 36900/03, п. 37, від 25 листопада 2008 року) і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах («Онер'їлдіз проти Туреччини», п. 128, та «Беєлер проти Італії», п. 119).

Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов'язків («Лелас проти Хорватії», п. 74).

Як на момент виникнення спірних правовідносин, так і на момент вирішення спору, роз'яснення Державної митної служби України від 13.12.2010 р. N 11/2-10.10/15938-ЕП було/є чинним, у зв'язку із чим суд надає перевагу відповідним доводам позивача, який під час здійснення посадових обов'язків керувався останнім. При цьому представник відповідача, заперечуючи проти адміністративного позову, жодним чином не зміг аргументувати обґрунтованість тверджень суб'єкта ініціативи службової перевірки, а в подальшому й дисциплінарної комісії, наведеній і в мотивувальній частині оскаржуваного наказу, щодо неможливості розцінювати контракт як прямий, які суперечать офіційній позиції митного органу. В даному випадку державним органом не було дотримано власної запровадженої консультації/роз'яснення, без будь-якого мотивування такого відступу, чим безумовно порушено принцип юридичної визначеності.

Наступним стверджувальним елементом узагальненого порушення позивачем низки посадових обов'язків та вимог МК України визначено здійснення митних формальностей за МД № 500060006/2016/005258 від 05.04.2016 р., № 500060006/2016/005970 від 18.04.2016 р. з порушенням доручення начальника Одеської митниці ДФС.

Зі змісту означеного доручення (а.с. 20) вбачається, що останнє прийнято з метою спрощення і прискорення процедур митного оформлення, усунення безпідставних затримок, які призводять до суттєвих додаткових витрат суб'єктів ЗЕД, забезпечення відповідальності стандартам ВТО і Всесвітньої митної організації при здійсненні митного оформлення та сприяння розвитку міжнародних торгівельних відносин.

Згідно з п.1.1 вказаного доручення керівникам митних постів належить за умови дотримання положень Митного кодексу України під час митного оформлення товарів, якщо умови застосування основного методу визначення митної вартості згідно ст. 58 Митного кодексу України виконані, у разі походження, що підтверджується шляхом подання декларантом сертифікату про походження товару, та відправлення товарів з країн: Австралії, Австрії, Бельгії, Канади, Чехії, Данії, Естонії, Фінляндії, Франції, Німеччини, Греції, Угорщини, Ісландії, Ірландії, Ізраїлю, Італії, Японії, Люксембургу, Нідерландів, Нової Зеландії, Норвегії, Польщі, Португалії, Словаччини, Словенії, Іспанії, Швеції, Швейцарії, Великобританії, Сполучених Штатів Америки, здійснювати митне оформлення товарів із застосуванням основного методу визначення митної вартості у прискореному порядку. Вищезазначене ґрунтується на мінімальному рівні ризику заниження митної вартості товарів походженням з цих країн, а також на можливості оперативного обміну і перевірки достовірності наданого сертифіката, відомостей щодо вартості тощо.

Пунктом 1.2 визначено з метою недопущення безпідставних затримок митного оформлення товарів товарних груп 52-60 згідно УКТЗЕД (тканина) форми та обсяг контролю, достатнього для забезпечення додержання митного законодавства при митному оформленні, обирати виключно на підставі результатів системи управління ризиками.

Беручи до уваги товар «Імбир свіжий…», який імпортувався з Польщі, за МД № 500060006/2016/005258 від 05.04.2016 р., № 500060006/2016/005970 від 18.04.2016 р., доручення начальника Одеської митниці ДФС не поширювалося на відповідні митні процедури. Тим більше, що основною метою вказаного доручення визначено спрощення і прискорення процедур митного оформлення, тоді як т.в.о. заступника начальника управління боротьби з митними правопорушеннями Одеської митниці ДФС Євдокімов Д.А., як і дисциплінарна комісією та самим начальником митного органу, витлумачено доручення на користь додаткового ускладнення процедури митного оформлення. В той же час, відповідних звернень до митного органу Польщі Управлінням аналізу ризиків та протидії митним правопорушенням і відділом митно-тарифного регулювання згідно п.2 доручення здійснено не було.

Не вдаючись до аналізу обґрунтованості задекларованої митної вартості, суд тим не менше, вважає за можливе надати оцінку діям позивача під час митного оформлення МД № 500060006/2016/005258 від 05.04.2016 р., № 500060006/2016/005970 від 18.04.2016 р., зокрема перевірити їх на відповідність правильності здійснення митного контролю обчислення та справляння митних платежів. Вирішуючи спір, суд враховує, що надані ТОВ «Віні Віді Віці Трейд» до Одеської митниці для митного оформлення товару документи, які відповідають вимогам частини 2 статті 53 Митного кодексу України, у повній мірі ідентифікують оцінюваний товар, не містять розбіжностей щодо даних, які підлягають обчисленню при визначені саме митної вартості товару та підтверджують ціну товару, яка сплачена позивачем за ціною, вказаною в контракті (інвойсах).

Суд також враховує правову позицію Верховного Суду України, викладену у постанові від 29.05.2012 року, 17.06.2014 року, відповідно до якої, ненадання декларантом запитуваних митним органом документів, за відсутності обґрунтування неможливості визначення митної вартості товару за першим методом, не є достатнім для висновку про наявність підстав для застосування митним органом іншого методу визначення митної вартості.

При цьому Верховним Судом України неодноразово висловлювався висновок, що відомості з інформаційних баз даних мають лише допоміжний інформаційний характер при прийнятті митницею відповідних рішень та з об'єктивних причин не можуть містити усієї інформації, що стосується суб'єктів ЗЕД, товарів і умов їх продажу, тому такі дані не можуть мати більше значення, ніж надані декларантом первинні документи про товар (постанова від 07.11.2011. № 21-390а11, постанова від 04.07.2013 р. № 21-202а13).

У свою чергу, відповідно до ч.1 ст.244-2 КАС України рішення Верховного Суду України, прийняте за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначені норми права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність з рішенням Верховного Суду України.

Згідно з ч.5 ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду України, враховуються іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

Отже один лише факт наявності митних оформлень ідентичних або подібних товарів з рівнем митної вартості вищим, ніж заявлена митна вартість оцінюваних товарів, не є підставою для запиту додаткових документів та коригування заявленої митної вартості товарів, передбаченою ч.3, ч.4 ст.53 МК України та ч.6 ст.54 МК України, а тим більше для дисциплінарної відповідальності інспектора після проведених митних процедур. Однак суб'єктом ініціювання службової перевірки, дисциплінарною комісією та начальником митниці не враховано обов'язкові для всіх суб'єктів владних повноважень висновки Верховного Суду України, приписи МК України та безпідставно констатовано завдання збитків у вигляді втрати митних платежів. При цьому такий висновок побудований виключно на різниці (0,81 дол.США/кг та 1,20 дол.США/кг), яка була наявна в ЦБД ЄАІС. Крім того, перевірка за правилами ст.ст. 345-354 МК України, за результатами якої можливо б було визначено іншу митну вартість товарів (зафіксовати недоплату митних платежів), не проводилася, а відповідне твердження було здійснено на підставі простого порівняння із наявною в базі митного органу ціною товару.

Вирішуючи спір, суд враховує, що точність та передбачуваність підстав для дисциплінарної відповідальності є надзвичайно бажаними для цілей юридичної визначеності та особливо для гарантування незалежності.

Вислів «згідно із законом» вимагає, по-перше, щоб оскаржуваний захід мав певне підґрунтя у національному законодавстві; він також стосується якості закону, про який йдеться, вимагаючи, щоб він був доступний для зацікавленої особи, яка, окрім того, повинна мати можливість передбачити наслідки його дії щодо себе, та відповідав принципові верховенства права (див., серед інших джерел, рішення від 25 березня 1998 року у справі «Копп проти Швейцарії», п. 55, Reports of Judgments and Decisions 1998-II).

Отже, ця фраза передбачає, inter alia, що формулювання національного законодавства повинно бути достатньо передбачуваним, щоб дати особам адекватну вказівку щодо обставин та умов, за яких державні органи мають право вдатися до заходів, що вплинуть на їхні конвенційні права (див. рішення від 24 квітня 2008 року у справі «C. G. та інші проти Болгарії», заява N 1365/07, п. 39). Крім того, законодавство повинно забезпечувати певний рівень юридичного захисту проти свавільного втручання з боку державних органів. Існування конкретних процесуальних гарантій є у цьому контексті є необхідним. Те, які саме гарантії вимагатимуться, певною мірою залежатиме від характеру та масштабів зазначеного втручання (див. рішення у справі «P. G. та J. H. проти Сполученого Королівства», заява N 44787/98, п. 46, ECHR 2001-IX).

Згідно з ч.1 ст.65 Закону України «Про державну службу» підставою для притягнення державного службовця до дисциплінарної відповідальності є вчинення ним дисциплінарного проступку, тобто протиправної винної дії або бездіяльності чи прийняття рішення, що полягає у невиконанні або неналежному виконанні державним службовцем своїх посадових обов'язків та інших вимог, встановлених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами, за яке до нього може бути застосоване дисциплінарне стягнення.

Відповідно до ст. 73 Закону України «Про державну службу» з метою збору інформації про обставини, які стали підставою для порушення дисциплінарного провадження, для визначення дисциплінарною комісією ступеня вини, характеру і тяжкості цього дисциплінарного проступку Комісією, дисциплінарною комісією формується дисциплінарна справа.

Дисциплінарна справа повинна містити: 1) дату і місце її формування; 2) підстави для відкриття дисциплінарного провадження; 3) характеристику державного службовця, складену його безпосереднім керівником, та інші відомості, що характеризують державного службовця; 4) відомості щодо наявності чи відсутності дисциплінарних стягнень; 5) інформаційну довідку з викладенням обставин щодо вчинення державним службовцем дисциплінарного проступку; 6) пояснення державного службовця щодо обставин, які стали підставою для порушення дисциплінарного провадження; 7) пояснення безпосереднього керівника державного службовця з приводу обставин, які стали підставою для порушення дисциплінарного провадження; 8) пояснення інших осіб, яким відомі обставини, які стали підставою для порушення дисциплінарного провадження; 9) належним чином завірені копії документів і матеріалів, що підтверджують та/або спростовують факт вчинення дисциплінарного проступку; 10) відомості про причини і умови, що призвели до вчинення проступку, вжиті або запропоновані заходи для їх усунення чи обставини, на підставі яких з державного службовця знімають звинувачення; 11) висновок за результатами службового розслідування (у разі його проведення); 12) висновок про наявність чи відсутність у діях державного службовця дисциплінарного проступку та підстав для його притягнення до дисциплінарної відповідальності; 13) опис матеріалів, які містяться в дисциплінарній справі.

Результатом розгляду дисциплінарної справи є пропозиції Комісії, подання дисциплінарної комісії у державному органі, які мають рекомендаційний характер для суб'єкта призначення.

Оцінюючи обґрунтованість спірного наказу, суд виходить із того, що відповідний висновок має прийматися на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, підтверджених доказами, які були досліджені під час перевірки і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню.

При цьому належність доказу означає встановлення інформації (фактичних даних), які визначають предмет доказування. Зміст фактичних даних повинен відповідати їх формі, а саме документально підтверджувати певні обставини, на які посилається сторона, тобто мати ознаку допустимості, що виключає суперечливість поєднання змісту та форми доказу. Останній критерій є обов'язковою ознакою для правової придатності доказу та його достовірності, що, в свою чергу, визначає якісну оцінку вже наявного доказу як належного та допустимого, тобто дозволяє перевірити його правдоподібність та відповідність реальній дійсності у співвідношенні з іншими засобами доказування.

Відповідне дисциплінарне провадження апріорі повинно бути здатним призвести до встановлення фактів справи та до встановлення і покарання винних осіб. Отже, розслідування повинно бути ретельним. Це означає, що органи влади завжди повинні добросовісно намагатись з'ясувати, що трапилось, і не покладатися на поспішні або необґрунтовані висновки. Вони повинні вживати усіх розумних і доступних їм заходів для забезпечення збирання доказів, що стосуються події. Будь-який недолік розслідування, що стає на заваді встановленню причин порушення, є загрозою недотримання цього стандарту.

Отже суд приходить до висновку, що дисциплінарною комісією не вжито заходів щодо об'єктивного та оперативного встановлення обставин, зазначених у пп. 9, 10, 12 ст.73 Закону України «Про державну службу», оскільки само проведення перевірки було поверховим та неповним, а висновки побудовані на помилковому тлумаченні законодавства.

Комісією фактично констатовано порушення позивачем вимог посадової інструкції та МК України, в основу чого покладено неправомірне, як встановлено судом вище, твердження про відсутність підстав для проведення митного оформлення за поданими декларантом документами, без вдавання до будь-якого адекватного аналізу чи оцінювання вихідних даних для таких висновків, і без відповідного обґрунтування, яке повинно базуватись хоч на якихось фактах та обставинах та із застосуванням чітких та зрозумілих критеріїв. Також не вказано, які саме з наданих 03.08.2016 р. (до призначення дисциплінарного провадження наказом від 16.08.2016 р. № 308) позивачем пояснень комісією відкинуті та з яких мотивів, чи спростовані ці пояснення тощо, а лише зазначено, що вони є несуттєвими.

В той же час, згідно ч.1 ст.75 Закону України «Про державну службу» перед накладенням дисциплінарного стягнення суб'єкт призначення повинен отримати від державного службовця, який притягається до дисциплінарної відповідальності, письмове пояснення. Пояснення державного службовця має відображати час, місце, обставини та причини вчинення ним дисциплінарного проступку, його усвідомлення чи заперечення провини, а також інші питання, які мають значення у справі.

Однак в порушення вищеозначеної норми перед накладенням дисциплінарного стягнення на позивача суб'єкт призначення не отримував від ОСОБА_1 відповідних письмових пояснень.

Крім того, в порушення ст.76 Закону України «Про державну службу» позивачу не було забезпечено реалізацію права на ознайомлення з матеріалами дисциплінарної справи, внесення зауважень до висновку, заявити клопотання про вжиття додаткових заходів для встановлення обставин, які мають значення для справи, надавати додаткові пояснення та додаткові документи і матеріали, що стосуються зазначених обставин.

Так, колективне звернення щодо надання додаткової інформації по дисциплінарним провадженням, які були розпочаті у т.ч. відносно позивача, від 14.09.2016 р. (а.с. 37-42) по суті розглянуто не було. Натомість листом від 23.09.2016 р. № 3415/10/15-70-18-НО-132 (а.с. 43) начальником Одеської митниці ДФС повідомлено заявників про неможливість розгляду порушених у зверненні питань, оскільки здійснення дисциплінарних проваджень завершено та за їх результатами прийняті відповідні рішення. Таким чином, у період з 14.09.2016 р. по 23.09.2016 р. звернення взагалі не розглядалося, а 23.09.2016 р. останнє було залишено без розгляду, оскільки в цей же день здійснення заходів по дисциплінарним провадженням було завершено. В той же час оскаржуваний наказ прийнятий 23.09.2016 р., тобто із суттєвим порушенням встановленого ч.1 ст.77 Закону України «Про державну службу» десятиденного строку на прийнятті рішення після отримання подання дисциплінарної комісії від 22.08.2016 р.

При цьому принцип обґрунтованості рішення суб'єкта владних повноважень полягає в тому, що рішення повинно бути прийнято з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, на оцінці всіх фактів та обставин, що мають значення. В рішенні № 37801/97 від 1 липня 2003 р. по справі «Суомінен проти Фінляндії» Європейський суд вказав, що орган влади зобов'язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень, а в рішенні від 10 лютого 2010 р. у справі «Серявін та інші проти України Європейський суд відзначив, що у рішеннях судів та органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. В рішенні від 27 вересня 2010 р. по справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» Європейський суд зазначив, що призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті.

Як зазначено в рішенні по справі Black Clawson Ltd. v. Papierwerke AG, (1975) AC 591 at 638, сприйняття верховенства права як конституційного принципу вимагає того, аби будь-який громадянин, перед тим, як вдатися до певних дій, мав змогу знати заздалегідь, які правові наслідки настануть.

Сутність принципу правової визначеності Європейський суд визначив як забезпечення передбачуваності ситуації та правовідносин у сферах, що регулюються, цей принцип не дозволяє державі посилатись на відсутність певного правового акта, який визначає механізм реалізації прав і свобод громадян, закріплених у конституційних та інших актах. На державні органи покладено обов'язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок («Лелас проти Хорватії» і «Тошкуце та інші проти Румунії») і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах («Онер'їлдіз проти Туреччини»).

Крім того, суд враховує, що принцип презумпції невинуватості перш за все є гарантією процесуального характеру по кримінальних справах, але за висновками ЄСПЛ його сфера застосування є значно ширшою: він є обов'язковим не тільки для кримінального суду, який приймає рішення щодо обґрунтованості обвинувачення, але й для віх інших державних органів. Так, на думку ЄСПЛ, замах на презумпцію невинуватості може виходити не тільки від суду чи судді, але й від інших публічних влад.

Висновок (а по суті констатація, якій не передували фактичне встановлення обставин, їх оцінка та аналіз) дисциплінарного провадження про порушення ОСОБА_1 вимог посадової інструкції та МК України, здійснений без вирішення питання про винуватість чи невинуватість позивача, без аналізу питання юридичної кваліфікації рішення позивача і без оцінки свідчень, наданих ним безпосередньо під час дисциплінарного провадження.

Вирішуючи спір, суд зважає, що в силу вимог ч.2 ст.49 КАС України особи, які беруть участь у справі, зобов'язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов'язки, що з огляду на запроваджений ст.8 Конституції України принцип верховенства права та в кореспонденції з приписами ч.1 ст.71 КАС України означає абсолютний і безумовний обов'язок кожної особи, яка бере участь в адміністративній справі довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

З огляду на викладене суд враховує, що Одеською митницею ДФС, яка заперечує проти задоволення адміністративного позову, не надало суду доказів, які б підтвердили ту суттєву обставину, що позивач порушив п.п. 2.1.3, п.п. 2.2.9.2, п.п 2.2.9 посадової інструкції.

Перевіряючи обґрунтованість та законність дій та рішень суб'єкта владних повноважень, суд враховує наведене нормативне регулювання та вимоги частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури.

Одним із головних принципів адміністративного судочинства, відповідно до ст. 7 КАС України є принцип верховенства права. Відповідно до ст. 3 Конституції України та ст.8 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права.

Верховенство права, будучи одним з основних принципів демократичного суспільства, передбачає судовий контроль над втручанням у право кожної людини на свободу. Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує захист гарантованих Конституцією та законами України прав і свобод людини і громадянина, прав і законних інтересів юридичних осіб, інтересів суспільства і держави (п. 4.1 Рішення КС України від 02.11.2004 р. N 15-рп/2004).

В адміністративному судочинстві принцип верховенства права зобов'язує суд надавати законам та іншим нормативно-правовим актам тлумачення у спосіб, який забезпечує пріоритет прав людини при вирішенні справи. Тлумачення законів та нормативно-правових актів не може спричиняти несправедливих обмежень прав людини.

Системний аналіз наведених правових норм при застосуванні до правовідносин, що є предметом судового дослідження, вказує на те, що відповідач при прийнятті оскаржуваного наказу № 996-о від 23.09.2016 р. діяв із суттєвим порушенням законодавства, яким врегульовано формування дисциплінарної комісії, а також без врахування фактичних обставин, які підлягали встановленню в ході призначеного дисциплінарного провадження, тобто без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, без дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).

З урахуванням викладеного, за результатами з'ясування обставини у справі та їх правової оцінки суд дійшов висновку про обґрунтованість адміністративного позову та наявність підстав для його задоволення.

На підставі положень ч.2,3 ст.162 КАС України суд вважає за необхідне винести постанову, яка б гарантувала дотримання та захист прав, свобод, інтересів особи, яка звернулась за судовим захистом.

Керуючись ст.ст.158-163 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати наказ Одеської митниці ДФС № 996-о від 23.09.2016 р.

Постанова може бути оскаржена до Одеського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня отримання копії постанови.

Повний текст постанови складено 18 листопада 2016 р.

Суддя _______________ І.В. Завальнюк

.