Справа № 826/26466/15
Суддя: Арсірій Р.О.
Дата ухвалення: 2016-11-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

23 листопада 2016 року письмове провадження № 826/26466/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі колегії суддів: головуючого судді Арсірія Р.О., суддів: Кузьменка В.А., Огурцова О.П., вирішив у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Міністерства внутрішніх справ України,

Національної поліції України

про визнання незаконними дій, скасування наказу, поновлення на посаді

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача в якому просить:

- визнати протиправним та скасувати наказ МВС України від 06.11.2015 року 2338 о/с «По особовому складу» в частині звільнення полковника міліції, заступника начальника 1-го відділу управління розслідування особливо важких кримінальних проваджень Головного слідчого управління ОСОБА_1 з органів внутрішніх справ України;

- поновити його, ОСОБА_1 на службі в органах внутрішніх справ з 6 листопада 2015 року та перевести в Національну поліцію на рівнозначну посаду з 7 листопада 2015 року;

- зобов'язати Міністерство внутрішніх справ України виплатити йому ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 6 листопада 2015 року по день поновлення на службі.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що оскаржуваний наказ МВС України від 06.11.2015 року 2338 о/с «По особовому складу» в частині звільнення позивача з займаної посади, прийнятий без достатніх і належних правових підстав і підлягає скасуванню, оскільки у встановленому законодавством порядку його не було повідомлено про наступне звільнення у зв'язку з скороченням штату працівників та не було запропоновано іншої посади, тоді як відповідно до Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про Національну поліцію» звільнення з роботи працівників міліції через скорочення штатів можливе лише при відмові від проходження служби в поліції.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив суд задовольнити їх в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позовних вимог заперечував та просив суд відмовити в їх задоволенні, оскільки вважає, що у відповідача були всі законні підстави для звільнення позивача.

Представник третьої особи в судове засідання не прибув, письмових пояснень з приводу поданого позову не надав.

Також судом встановлено, що в провадженні Окружного адміністративного суду м. Києва знаходиться справа № 826/9294/16 за позовом ОСОБА_1 до Національної поліції України в якому позивач просить: визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не прийняття його в органи поліції; зобов'язати Національну поліцію України вчинити дії щодо прийняття його на службу в органи поліції.

Ухвалою суду від 07.10.2016 року об'єднано для спільного розгляду адміністративну справу № 826/26466/15 зі справою № 826/9294/16.

Суд 02.11.2016 року відповідно до ч.6 ст.128 Кодексу адміністративного судочинства України ухвалив перейти до розгляду справи у письмовому провадженні.

За результатами розгляду документів і матеріалів поданих сторонами, пояснень позивача, представників відповідачів, Окружний адміністративний суд м. Києва, встановив:

Позивач проходив службу в органах внутрішніх справ України з вересня 1999 року, що підтверджується копією його трудової книжки.

Наказом Міністерства внутрішніх справ України № 2338 о/с від 06.11.2015 року полковника міліції ОСОБА_1 (М - 086841), заступника начальника 1-го відділу управління розслідування особливо важливих кримінальних проваджень Головного слідчого управління, згідно з пунктами 10 та 11 розділу ХІ Закону України «Про Національну поліцію» та відповідно до Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ звільнено з 06 листопада 2015 року у запас Збройних Сил за пунктом 64 «г» (через скорочення штатів), вислуга років у календарному обчислені складає 19 років 02 місяці 05 днів.

Позивач вважаючи вказаний наказ протиправним та таким, що порушує його права та охоронювані законом інтереси звернувся до суду за захистом своїх прав.

Вирішуючи спір по суті, суд виходить з наступного.

Згідно ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, добросовісно.

Пунктом 15 ч. 1 ст. 3 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі КАС України) визначено, що публічна служба - це діяльність на державних політичних посадах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, дипломатична служба, інша державна служба, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Статтею 43 Конституції України громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Відповідно до ст.18 Закону України Про міліцію порядок та умови проходження служби в міліції регламентується Положенням про проходженням служби особовим складом органів внутрішніх справ, затвердженим постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29.07.91р. №114.

Пунктом 1 Постанови Кабінету Міністрів України "Про утворення Національної поліції України" від 02 вересня 2015 року № 641 вирішено утворити Національну поліцію України як центральний орган виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра внутрішніх справ.

02.07.15р. прийнято Закон України "Про Національну поліцію", який опубліковано 06.08.15р. в газеті "Голос України" та відповідно до Прикінцевих та перехідних положень якого, набрав чинності через три місяці з дня, наступного за днем його опублікування, тобто 07.11.15р.

Законом України "Про Національну поліцію" від 02 липня 2015 року № 580-VIII (далі - Закон № 580-VIII) визначено правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України.

Як вбачається з матеріалів справи, позивача звільнено за скороченням штату у Міністерстві внутрішніх справ України.

Відповідно до пункту 7 Розділу XI "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №580-VIІI визначено Кабінету Міністрів України в місячний строк забезпечити створення центрального органу виконавчої влади поліції України та його територіальних органів.

Згідно пункту 8 Розділу XI "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №580-VIІI з дня опублікування цього Закону всі працівники міліції (особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ), а також інші працівники Міністерства внутрішніх справ України, його територіальних органів, закладів та установ вважаються такими, що попереджені у визначеному порядку про можливе майбутнє звільнення через скорочення штатів.

Згідно п. 9 Закону №580-VIІI, працівники міліції, які виявили бажання проходити службу в поліції, за умови відповідності вимогам до поліцейських, визначеним цим Законом, упродовж трьох місяців з дня опублікування цього Закону можуть бути прийняті на службу до поліції шляхом видання наказів про призначення за їх згодою чи проходження конкурсу на посади, що заміщуються поліцейськими, у будь-якому органі (закладі, установі) поліції.

Посади, що пропонуються особам, зазначеним у цьому пункті, можуть бути рівнозначними, вищими або нижчими щодо посад, які ці особи обіймали під час проходження служби в міліції.

Наведене, дає підстави стверджувати, що питання відповідності працівників міліції, які виявили бажання проходити службу в поліції, вимогам до поліцейських, вирішується не органом, який ліквідується, а шляхом видання наказів новоствореним органом - Національною поліцією України - про призначення за їх згодою чи проходження конкурсу на посади, що заміщуються поліцейськими, у будь-якому органі (закладі, установі) поліції.

Відповідно пункт 10 Розділу XI Закону № 580-VIІI, працівники міліції, які відмовилися від проходження служби в поліції та/або не прийняті на службу до поліції в тримісячний термін з моменту попередження про наступне вивільнення, звільняються зі служби в органах внутрішніх справ через скорочення штатів.

Отже, наведена правова норма встановлює порядок, за якого працівники міліції, які не бажають проходити службу в поліції та ті, що бажали працювати в поліції, але не прийняті на службу, звільняються зі служби.

Відповідно до пункту 63 "г" Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29 липня 1991 року № 114, (в редакції постанови Кабінету Міністрів України №885 від 28 жовтня 2015 року № 885 чинної на день звільнення) передбачено, що особи середнього, старшого і вищого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік) через скорочення штатів - при відсутності можливості подальшого використання на службі.

Отже, відповідно до вищезазначених норм законодавства вбачається, що звільнення працівників міліції за скороченням штатів відбувається за наступних підстав: відмова працівника міліції від проходження служби в поліції; не прийняття на службу до поліції в тримісячний термін з моменту попередження про наступне вивільнення; відсутність можливості подальшого використання на службі.

Як наслідок, при вирішенні питання щодо звільнення за скороченням штату, керівник органу внутрішніх справ прямо зобов`язаний розглянути можливість подальшого використання на службі особи, що звільняється, а також забезпечити дотримання всіх прав та гарантій при звільненні такого працівника.

З урахуванням вказаних вище положень Закону України «Про Національну поліцію», пояснень представників сторін та встановлених під час розгляду справи обставин вбачається, що в структурі Міністерства внутрішніх справ України проводилась ліквідація окремих територіальних підрозділів, та скорочення посад у Міністерстві.

Так, наказом МВС України від 06.11.2015 № 1389 «Про затвердження Структури апарату Міністерства внутрішніх справ України» відповідно до Закону України «Про центральні органи виконавчої влади» затверджено Структуру апарату МВС України.

З письмових пояснень відповідача вбачається, що Міністерстві внутрішніх справ України скорочені всі посади атестованих співробітників та введено посади державних службовців.

Під час розгляду справи позивач повідомив, що він наміру звільнятися з правоохоронних органів не мав, та бажав продовжувати службу в органах поліції. Наприкінці жовтня 2015 року, у зв'язку із дією Перехідних положень Закону України «Про Національну поліцію» першим заступником начальника Головного слідчого правління МВС підполковником міліції Педос Ю.В. проведено нараду за участю керівництва ГСУ МВС. На цій нараді повідомлено про автоматичне переведення шляхом видачі наказів працівників міліції, які виявили бажання працювати в поліції, до Національної поліції. Зокрема, Педос Ю.В. зазначив, що усі співробітники ГСУ МВС будуть переведені на рівнозначні посади до Головного слідчого управління Національної поліції.

Однак, 05.11.2015 інспектором кадрів ГСУ його повідомлено про зільнення 06.11.2015 з органів внутрішніх справ через скорочення штатів.

Згідно з даними Єдиного державного реєстру підприємств, установ та організацій, державна реєстрація юридичної особи - Національної поліції України проведена 07.11.15р., тобто на наступний день після звільнення позивача.

Таким чином, з моменту опублікування Закону України «Про Національну поліцію» і до часу звільнення ОСОБА_1 з органів внутрішніх справ за пунктом 64 «г» (через скорочення штату), Національної поліції України створено не було. Тобто, протягом цього періоду позивач, як і будь-який інший працівник міліції не мав можливості подати рапорт про намір проходити службу в Національній поліції України.

Положення пунктів 9, 10 Розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 580-VIII не узгоджуються з іншими положеннями Закону України «Про Національну поліцію», у даному випадку зі ст.22, 47, 56 Закону України «Про Національну поліцію», оскільки особи, які виявили бажання проходити службу в поліції можуть бути прийняті до Національної поліції України не раніше 07.11.2015 з огляду на реєстрацію Національної поліції України як юридичної особи та набрання Закону України «Про Національну поліцію» чинності з 07.11.2015 року.

Враховуючи, встановлений законом порядок прийняття на службу в поліцію та не створення умов його реалізації у строки та порядку визначеному Законом України «Про Національну поліцію», суд дійшов висновку про протиправність звільнення позивача за скороченням штатів, як такого, що не виявив бажання проходити службу в органах поліції.

Під час розгляду справи судом встановлено, що позивач 07.11.2016 року подав заяву Голові Національної поліції України Деконаідзе X. Про призначення його на посаду старшого інспектора з особливих доручень відділу супроводження системи електронного документообігу та контролю Департаменту документального забезпечення Національної поліції, який 07.11.2015 був погоджений начальником цього Департаменту.

30.11.2015 позивач пройшов тестування, однак будь яких рішень щодо позивача не прийнято. Відповідачем 2 не надано пояснень з даного питання, копії висновку атестаційної комісії, відомостей про прийняте рішення за наслідком проведення атестування позивача.

Згідно листа Департаменту кадрового забезпечення Національної поліції України від 15.10.2016 року № 12/1/2/01-2016 315 АЗ, наданого позивачем суду, як відповідь на запит його адвоката, керівництвом Національної поліції України позитивного рішення щодо прийому на службу в поліцію ОСОБА_1 не прийнято та дотепер до Департаменту кадрового забезпечення з атестаційних комісій протоколи засідань цих комісій, а також відомості з результатами тестування та інші матеріали на зберігання не надходили.

Таким чином, матеріалами справи підтверджено, що має місце протиправна бездіяльність відповідача 2 щодо не вирішення питання у встановленому законом порядку про прийняття ОСОБА_1 в органи поліції.

Відповідно до вищевикладеного, суд дійшов висновку, що при звільненні ОСОБА_1 на підставі пунктів 10 та 11 Розділу XI "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 580-VIІI та пункту 64 г Положення за скороченням штатів, не запропонувавши йому іншої посади, не дослідивши можливість використання останнього на службі в поліції, відповідач 1 допустив порушення вимог діючого законодавства, а тому зазначені порушення є підставою для скасування оскаржуваного наказу та поновлення позивача на роботі.

Право громадянина на працю та гарантії захисту від незаконного звільнення, а також створення умов та гарантування можливостей для громадян заробляти собі на життя працею, рівних можливостей у виборі професії та роду трудової діяльності, та забезпечення гарантій захисту працівника від незаконного звільнення закріплено статтею 43 Конституції України.

Згідно пункту 19 Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року № 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів" працівник, який був незаконно звільнений до реорганізації, поновлюється на роботі в тому підприємстві, де збереглося його попереднє місце роботи. Працівник не вправі вимагати поновлення його на роботі на заново утвореному підприємстві, якщо він не був переведений туди в установленому порядку.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про те, що позивач обрав не належний спосіб захисту своїх прав та врахувавши норми ст.11 КАС України, з метою повного захисту прав позивача, порушене право позивача підлягає захисту шляхом поновлення його на посаді заступника начальника 1-го відділу управління розслідування особливо важливих кримінальних проваджень Головного слідчого управління Міністерства внутрішніх справ України та зобов'язання Національну поліцію України розглянути кандидатуру ОСОБА_1 для зайняття посади у відповідності до пункту 9 Розділу ХІ Закону № 580-VIІI та видати з цього приводу відповідний наказ.

Таким чином, враховуючи, що відповідачем 1 порушено право позивача на працевлаштування в органи поліції у порядку передбаченому пунктами 10 та 11 Розділу XI "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 580-VIІI, суд вважає за необхідне поновити порушенні права позивача шляхом поновлення останнього в органі з якого його було незаконно звільнено, таким чином, надавши можливість позивачу реалізувати право на проходження служби в органах поліції.

Щодо вимог Позивача про зобов'язання Міністерство внутрішніх справ України виплатити йому середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 6 листопада 2015 року по день поновлення на службі, суд зазначає наступне.

Частиною 2 ст. 235 Кодексу законів про працю України передбачено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Як вбачається з матеріалів справи, Позивача звільнено з оганів Міністерства внутрішніх справ України наказом Міністерства внутрішніх справ України № 2338 о/с від 06.11.2015 року з 06.11.2015 року.

Порядок та умови виплати грошового забезпечення працівникам міліції визначено Законом України «Про міліцію», Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29 липня 1991 р. №114, в редакції від 28.10.2015 p.

Щодо розміру грошового зобов'язання, що підлягає стягненню на користь Позивача, суд керується приписами постанови Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 "Про затвердження порядку обчислення середньої заробітної плати", відповідно до якої середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата.

Так, згідно довідки Міністерства внутрішніх справ України від 06.11.2015 року про доходи ОСОБА_1, за останні 2 календарні місяці роботи (вересень -жовтень 2015 року), середньомісячна зарплата позивача становить 32 873,08 грн. Середньоденна заробітна плата складає 1494,23 грн.

Кількість робочих днів у період вимушеного прогулу позивача за 2015 рік становить 39 днів, за 2016 рік - 224 дня. Відповідно середній заробіток ОСОБА_1 за час вимушеного прогулу з 09 листопада 2015 року по 23 листопада 2016 року складає 392 982,49 грн.

Відповідно до п.2 та п.3 ч. 1 ст.256 КАС України негайно виконуються постанови суду про присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби у межах суми стягнення за один місяць та поновлення на посаді у відносинах публічної служби.

Відтак, постанова суду в частині поновлення Позивача на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у розмірі стягнення за один місяць підлягає негайному виконанню.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 ст.6 КАС України гарантовано, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені 'її права, свободи або інтереси.

Таким чином, завданням адміністративного судочинства є захист саме порушених прав, свобод та інтересів фізичної особи.

Частиною 1 ст.11 КАС України, визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч.1 ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.72 цього Кодексу.

Крім того, в ч.2 ст.72 КАС України зазначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Статтею 159 КАС України встановлено, що судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яке ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З огляду на вищевказане суд, дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог Позивача.

Керуючись положеннями ст.2, ст.17, ст.71, ст.86, ст. 128, 158-ст. 163 ст 167 ст 254 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати Наказ Міністерства внутрішніх справ України від 06.11.2015 року 2338 о/с «По особовому складу» в частині звільнення ОСОБА_1 з займаної посади, заступника начальника 1-го відділу управління розслідування особливо важливих кримінальних проваджень Головного слідчого управління, згідно з пунктами 10 та 11 розділу ХІ Закону України «Про Національну поліцію» та відповідно до Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ звільнено з 06 листопада 2015 року у запас Збройних Сил за пунктом 64 «г» (через скорочення штатів).

Поновити ОСОБА_1 на посаді заступника начальника 1-го відділу управління розслідування особливо важливих кримінальних проваджень Головного слідчого управління Міністерства внутрішніх справ України.

Стягнути з Міністерства внутрішніх справ України середній заробіток за час вимушеного прогулу з 09 листопада 2015 року по 23 листопада 2016 року у розмірі 392 982,49 грн.

Визнати протиправною бездіяльність Національної поліції України щодо не вирішення питання про прийняття ОСОБА_1 в органи поліції.

Зобов'язати Національну поліцію України розглянути питання щодо прийняття ОСОБА_1 на службу до поліції у відповідності до пункту 9 Розділу ХІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про Національну поліцію".

Допустити негайне виконання постанови суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді заступника начальника 1-го відділу управління розслідування особливо важливих кримінальних проваджень Головного слідчого управління Міністерства внутрішніх справ України та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць у розмірі - 32 873,08 грн.

У решті позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили в порядку передбаченому ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства та може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 КАС України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Головуючий Суддя Р.О. Арсірій

Судді О.П. Огурцов

В.А. Кузьменко