Справа № 805/946/14
Суддя: Рецебуринський Ю.Й.
Дата ухвалення: 2016-11-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 листопада 2016 року м. Київ К/800/22915/14

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Суддів Рецебуринського Ю.Й.(судді-доповідача),

Олексієнка М.М.,

Штульман І.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_3 до Управління Пенсійного фонду України у м. Торезі Донецької області (далі - Управління) про скасування вимоги,

за касаційною скаргою ОСОБА_3 на постанову Донецького апеляційного адміністративного суду від 3 квітня 2014 року,

В С Т А Н О В И Л А:

У січні 2014 року ОСОБА_3 звернулась до суду з адміністративним позовом, в якому просила: визнати протиправними дії Управління щодо нарахування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне пенсійне соціальне страхування; скасувати вимогу Управління про сплату недоїмки зі сплати єдиного внеску від 9 вересня 2013 року в розмірі 6960 грн 48 коп.

Постановою Донецького окружного адміністративного суду від 5 лютого 2014 року позов задоволено частково. Скасовано вимогу Управління від 9 серпня 2013 року №Ф-136У про сплату недоїмки в розмірі 6960 грн 48 коп.

Постановою Донецького апеляційного адміністративного суду від 3 квітня 2014 року скасовано рішення суду першої інстанції та прийнято нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до статті 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне пенсійне соціальне страхування» від 8 липня 2010 року №2464-VI (далі - Закон №2464-VI) позивач звільняється від сплати за себе єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову у задоволенні позову, суд апеляційної інстанції виходив з того, що позивач не є пенсіонером за віком у розумінні пункту 4 частини першої статті 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне пенсійне соціальне страхування», тому є платником єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування і від його сплати не звільняється.

У касаційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права, просить скасувати ухвалене ним судове рішення та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Справа вирішується в порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами відповідно до статті 222 Кодексу адміністративного судочинства України, оскільки відсутні клопотання всіх осіб, які беруть участь у справі, про розгляд справи за їх участю.

З'ясувавши обставини справи, перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права згідно статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів приходить до висновку про відмову у задоволенні касаційної скарги.

Cудами встановлено, що ОСОБА_3 є фізичною особою-підприємцем та перебуває на спрощеній системі оподаткування.

З 6 травня 2000 року позивач отримувала пенсію за вислугу років, а з 7 лютого 2008 року - пенсію по втраті годувальника.

Управлінням 9 серпня 2013 року прийнято вимогу про сплату недоїмки зі сплати єдиного внеску №Ф-136 в розмірі 6960 грн 48 коп.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 4 Закону №2464-VI платниками єдиного внеску є фізичні особи-підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, та члени сімей цих осіб, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності.

Особи, зазначені у пункті 4 частини першої цієї статті, які обрали спрощену систему оподаткування, звільняються від сплати за себе єдиного внеску, якщо вони є пенсіонерами за віком або інвалідами та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Такі особи можуть бути платниками єдиного внеску виключно за умови їх добровільної участі у системі загальнообов'язкового державного соціального страхування (частина четверта статті 4 Закону №2464-VI).

Таким чином, за змістом цієї норми фізичні особи-підприємці, які обрали спрощену систему оподаткування, звільняються від сплати єдиного внеску за себе, за умови, якщо такі особи є пенсіонерами за віком (незалежно від того чи досягли вони загального пенсійного віку чи така пенсія оформлена на пільгових умовах - зі зменшенням віку) та отримують відповідно до закону пенсію.

Згідно із частиною першою статті 9 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" від 9 липня 2003 року №1058-IV (далі - Закон №1058-IV) відповідно до цього Закону за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов'язаного з роботою, інвалідності з дитинства); 3) пенсія у зв'язку з втратою годувальника.

В свою чергу частиною першою статті 10 цього Закону визначено, що особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв'язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором.

В частині четвертій статті 4 Закону № 2464-VI передбачено, що звільняються від сплати єдиного внеску або пенсіонери за віком, або інваліди.

Закон №1058-IV розрізняє пенсіонерів за віком та осіб, які отримують пенсію по втраті годувальника. Зокрема, пенсії за віком у солідарній системі визначені у Розділі ІІІ Закону №1058-IV, а пенсії у зв'язку з втратою годувальника в солідарній системі у Розділі V Закону №1058-IV.

Проаналізувавши наведені норми матеріального права, ураховуючи закріплені Конституцією України гарантії громадян на соціальний захист, колегія суддів дійшла висновку, що особи, яким призначена пенсія по втраті годувальника є платниками єдиного внеску за себе згідно з частиною четвертою статті 4 Закону №2464-VI, оскільки згадана норма не містить будь-яких винятків щодо пенсіонерів, які перейшли на інший вид пенсії, зокрема на пенсію по втраті годувальника.

Аналогічний висновок висловлений у постанові Верховного Суду України від 21 квітня 2015 року (№21-90а15).

З огляду на викладене, правильними є висновки суду апеляційної інстанції про відмову в задоволенні позову.

Згідно з частиною першою статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Суд апеляційної інстанції повно і всебічно встановив обставини справи, дав їм належну юридичну оцінку, правильно застосував норми матеріального і процесуального права, тому відсутні підстави для скасування або зміни прийнятого ним рішення.

Керуючись статтями 222, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Постанову Донецького апеляційного адміністративного суду від 3 квітня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі та може бути переглянута у порядку і з підстав, передбачених статтями 235-237 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді Ю.Й. Рецебуринський

М.М. Олексієнко

І.В. Штульман