Справа № 740/5383/15-а
Суддя: Черпак Ю.К.
Дата ухвалення: 2016-11-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 листопада 2016 року м. Київ К/800/6441/16

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

Черпака Ю.К. (судді-доповідача),

Головчук С.В.,

Загороднього А.Ф.,

розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовом ОСОБА_4 до міського голови м. Ніжина Чернігівської області Лінника Анатолія Валерійовича про скасування розпорядження,

за касаційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 04 січня 2016 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 03 лютого 2016 року,

встановив:

У грудні 2015 року ОСОБА_4 звернувся в суд із позовом до міського голови м. Ніжина Чернігівської області Лінника А.В. про скасування розпорядження міського голови № 335-В від 26 грудня 2014 року «Про відпустку міського голови».

Ухвалою Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 04 січня 2016 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 03 лютого 2016 року, адміністративний позов ОСОБА_4 залишено без розгляду на підставі статтей 99, 100 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) у зв'язку з пропуском шестимісячного строку звернення до суду.

У касаційній скарзі позивач просить скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду. Касаційну скаргу обґрунтовує тим, що в порушення статті 99 КАС України суди попередніх інстанцій не встановили, коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення своїх прав, свобод чи інтересів та дійшли передчасного висновку про залишення його позовних вимог без розгляду. Вказує, що про існування розпорядження Ніжинського міського голови № 335-В від 26 грудня 2014 року «Про відпустку міського голови» дізнався лише 04 грудня 2015 року у Ніжинському міськрайонному суді Чернігівської області під час судового засідання у цивільній справі №740/4882/15-ц за його позовом.

Справа вирішується за відсутності сторін, які належним чином повідомлялись про дату, час і місце судового розгляду справи.

Перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню.

Судами встановлено, що позивач 29 грудня 2015 року звернувся до суду із позовом про скасуваня розпорядження Ніжинського міського голови № 335-В від 26 грудня 2014 року «Про відпустку міського голови», тобто з пропуском шестимісячного строку звернення до суду, передбаченого статтею 99 КАС України.

Залишаючи позовні вимоги без розгляду, суди попередніх інстанцій виходили з того, що в матеріалах справи відсутні докази поважності причин пропуску строку звернення ОСОБА_4 до суду, а доводи позивача, що про існування оскаржуваного розпорядження від 26 грудня 2014 року йому стало відомо лише 04 грудня 2015 року, під час розгляду справи № 740/4885/15-ц за його ж позовом, у Ніжинському міськрайонному судді Чернігівської області, є безпідставними.

Проте повністю погодитись, з такими висновками судів не можна, з огляду на таке.

Відповідно до частини 4 статті 11 КАС України суд вживає передбачені законом заходи, необхідні для з'ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи. Згідно із частиною 5 цієї статті суд повинен запропонувати особам, які беруть участь у справі, подати докази або з власної ініціативи витребувати докази, яких, на думку суду, не вистачає.

За приписами частини 2 статті 99 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала (частина 1 статті 100 КАС України).

Виходячи з наведених процесуальних норм, суди мали встановити, коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення своїх прав, свобод чи інтересів, та враховуючи ці обставини, перевірити, чи пред'явлено позов з дотриманням встановленого законом строку, а якщо ні, то обговорити питання про поважність його пропуску.

Однак, суди попередніх інстанцій не врахували положення процесуального закону, не з'ясували початок перебігу строку звернення до суду із зазначенням відповідної дати, не навели конкретних обставин на спростування доводів позивача про обізнаність з 04 грудня 2015 року про існування спірного розпорядження та не надали їм належної правової оцінки.

Згідно з частиною першою статті 220 КАС України суд касаційної інстанції не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Відповідно до частини 1 статті 227 КАС України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи для продовження розгляду є порушення норм матеріального чи процесуального права, які призвели до постановлення незаконної ухвали, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі.

Керуючись статтями 222, 223, 227, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ухвалив:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити.

Скасувати ухвалу Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 04 січня 2016 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 03 лютого 2016 року, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Ухвала набирає законної сили через п`ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, і оскарженню не підлягає.

Судді: Черпак Ю.К.

Головчук С.В.

Загородній А.Ф.