Справа № 826/12686/16
Суддя: Епель О.В.
Дата ухвалення: 2016-11-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий у 1-й інстанції: Федорчук А.Б. Суддя-доповідач: Епель О.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 листопада 2016 року Справа № 826/12686/16

Київський апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Епель О.В.,

суддів: Карпушової О.В., Кобаля М.І.,

за участю секретаря Лісник Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 20 вересня 2016 року у справі за адміністративним позовом приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ :

Приватне акціонерне товариство «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» (далі - позивач) звернулося до суду з адміністративним позовом до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби (далі - відповідач) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 08.06.2016 р. №№ , , .

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 20 вересня 2016 року адміністративний позов було задоволено.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нову постанову про відмову в задоволенні адміністративного позову в повному обсязі, так як, на думку апелянта, зазначена постанова суду прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а постанова суду - без змін з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, приватне акціонерне товариство «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» (далі - ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп») є юридичною особою та перебуває на податковому обліку Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби (далі - Офіс великих платників податків ДФС).

Між позивачем і рядом фізичних осіб-підприємців було укладено договори доручення, предметом яких є рекламувати, пропонувати страхові послуги Довірителя; проводити консультаційну та роз'яснювальну роботу серед потенційних споживачів страхових послуг, проводити ідентифікацію, верифікацію та вивчення клієнтів до укладення договору страхування у відповідності до вимог законодавства, проводити роботу, пов'язану з укладанням договорів страхування (полісів); підписувати договори страхування (поліси) в межах повноважень, наданих договором, виконувати роботу по підготовці пакету документів, пов'язану із здійснення страхових виплат та страхових відшкодувань, а довіритель зобов'язаний сплатити Повіреному винагороду за вчинення ним вказаних вище дій.

Розрахунки між сторонами здійснені на підставі зведених звітів, складених у відповідності до постанови КМУ від 18.12.1996 р. № 1523 «Про порядок провадження діяльності страховими посередниками та передбачений в договорі доручення», та актів виконаних робіт.

Виплати, проведені позивачем на користь повірених, які є ФОП, за вказаними договорами доручення, були включені ним до складу витрат та відображені при визначенні його фінансового результату.

Щоквартально за місцем своїй реєстрації позивачем подавались податкові розрахунки за формою N 1-ДФ із визначенням суми нарахованого і виплаченого доходу ФОП за ознакою доходу « 157».

Відповідачем було проведено документальну планову виїзну перевірку ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» () з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства, правильності нарахування, обчислення і сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2013 р. по 31.12.2015 р., за результатами якої складено акт від 23.05.2016 р. № 689/28-10-43-20/24175269.

Згідно з висновками зазначеного акту перевірки відповідачем встановлено порушення позивачем:

1) пп.14.1.36 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу, а саме: невірно визначено фінансовий результат до оподаткування у частині врахування при його розрахунку винагород на користь ФОП за послугами, що фактично не підтверджені первинними документами, що призвело до його заниження на суму 39867680,13 грн.;

2) п.п.134.1.1 п.134.1 ст.134 із врахуванням вимог пп.141.11 п.141.1 ст.141 Податкового кодексу у частині заниження податку на прибуток від діяльності іншої, ніж страхова на загальну суму 5954641,58 грн. у результаті невірного визначення фінансового результату до оподаткування;

3) пп. 164.2.19 (пп.164.2.20) п. 164.2 ст.164, з урахуванням вимог пп. 162.1.1 п. 162.1 ст.162, ст.168, ст.176 Податкового кодексу, а саме: не нараховано, не утримано та не сплачено до бюджету податок з доходів фізичних осіб на загальну суму 89296,21 грн.;

4) абз. «б» п. 176.2 ст.176 з урахуванням пп.49.18.2 п.49.18 ст.49 Податкового кодексу, а саме: у перевіряємому періоді позивачем подано не в повному обсязі, з відображенням недостовірних відомостей або з помилками податкові розрахунки про суми доходів, нарахованих (сплачених) на користь платника податків, суми утриманого з них податків;

5) пп. 164.2.20 п. 164.2 ст.164 з урахуванням п.п.165.1.36 п.165.1 ст.165, п.п.168.1.1 п.168.1 ст.168, п.171.2 ст.171, п.177.6 ст.177 Податкового кодексу у частині не нарахування, не утримання та не сплати податку на доходи фізичних осіб із виплат на користь ФОП винагород на загальну суму 63150857,40 грн. за агентськими договорами (доручення), що призвело до заниження податку на доходи фізичних осіб у загальному розмірі 11 930 594,16 грн.;

6) п.161 підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положення» з урахуванням пп.164.2.20 п. 164.2 ст.164, ст.168, ст.176 Податкового кодексу у частині не нарахування, не утримання та не сплати військового збору із сум, виплачених клієнтам Страхової компанії, нормативних витрат на ведення справ, при достроковому припинення дії договорів страхування, на загальну суму 9269,49 грн.;

7) п.161 підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положення» з урахуванням пп. 164.2.20 п. 164.2 ст.164, пп.168.1.1 п.168.1 ст.168, п.171.2 ст.171, п.177.6 ст.177 Податкового кодексу у частині не нарахування, не утримання та не сплати військового збору з інших доходів сплачених на користь фізичних осіб - підприємців у загальному розмірі 39 867 680,13 грн. за 2015 рік, що призвело до заниження військового збору 598015,20 грн.;

8) п.1 ч.1 ст.6, п.1 ч.1 ст.7 та ч.5 ст.8 Закону № 2464 занижено нарахування єдиного внеску (у розмірі 36,8%) з лютого 2013 року по жовтень 2013 року та серпні 2014 року на загальну суму 3848,64 грн. Порушення виправлено самостійно в листопаді 2013 року та січні 2015 року на загальну суму 3848,64 грн., в т.ч. по періодах: листопаді 2013 року на суму 3 841,92 грн. та січні 2015 року на суму 6,72 грн.;

9) п. 1 ч. 2 ст.6, п.1 ч.1 ст. 7 та ч.7 ст.8 Закону №2464 занижено утримання єдиного внеску (у розмірі 3,6%) з лютого 2013 року по жовтень 2013 року та серпні 2014 року на загальну суму 376,50 грн. Порушення виправлено самостійно в листопаді 2013 року та січні 2015 року на загальну суму 376,50 грн.;

10) п.1 ч.2 ст.6, п.1 ч. 1 ст.7 та ч.5 ст.8 Закону №2464 нарахування єдиного внеску (у розмірі 34,7%) з квітня 2011 року по липень 2012 року на загальну суму 52515,18 грн.; п.1 ч.2 ст.6, ч.8 ст.8 Закону №2464 занижено утримання єдиного внеску (у розмірі 2,6%) з квітня 2011 року по липень 2012 року на загальну суму 3934,86 грн.

Такі висновки акту перевірки обґрунтовані тим, що позивач не надав до перевірки первинних документів, що підтверджують фактичне надання вказаними в Акті перевірки фізичними особами-підприємцями послуг у частині укладання договорів страхування від імені та за рахунок позивача, винагороди що перераховані за такі послуги не стосуються фактичної діяльності позивача та не можуть бути враховані при визначенні фінансового результату до оподаткування, що визначається відповідно до стандартів фінансової звітності, і таким чином позивач не нарахував, не утримав та не сплатив податок на доходи фізичних осіб із виплаченої на користь фізичних осіб-підприємців винагороди та не сплатив військовий збір; позивач невірно визначив фінансовий результат до оподаткування, що призвело до заниження податку на прибуток від діяльності іншої, ніж страхова; позивач не включив виплачені Страхувальникам суми нормативних витрат на ведення справи до складу їх оподаткованого доходу, не утримав податок за ставкою визначеними Податкового кодексу та не сплатив військовий збір.

На підставі та на виконання цього акту перевірки контролюючим органом винесено податкові повідомлення-рішення від 08.06.20165 р.:

1) № форми «Д», яким позивачу визначено розмір зобов'язання з податків та зборів, у тому числі з ПДФО на загальну суму 12019217,68 грн., з яких 8956405,17 грн. - за штрафними санкціями та 3352668,37 грн. - пеня;

2) № форми «Д», яким позивачу визначено розмір зобов'язання з податків та зборів, у тому числі з військового збору на загальну суму 601433,96 грн., з яких 447063,61 грн. - за штрафними санкціями, 139065,73 грн. -пеня;

3) № форми «Р» про донарахування за податковим зобов'язанням з податку на прибуток страхових організацій 5954338,73 грн. - за основним платежем та 1488584,68 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями.

Зазначені податкові повідомлення-рішення були оскаржені позивачем в адміністративному досудовому порядку до ДФС України, якою за результатом розгляду скарги ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» було прийнято рішення від 05.08.2016 р. № 16980/6/99-99-11-02-01-15, яким частково скасовано одне з оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, а саме рішення від 08.06.2016 р. № в частині застосування до позивача штрафної санкції в розмірі 1488584,68 грн. та в частині донарахувань по операціях за період 2015 року, щодо яких контролюючим органом підтверджено здійснення оплати скаржником. В іншій частині ДФС України зазначене податкове повідомлення-рішення було залишено без змін, а також залишено без змін всі інші оскаржувані податкові повідомлення-рішення.

Станом на 20.09.2016 р. (дата прийняття рішення суду першої інстанції) на підставі вищезазначеного рішення ДФС України відповідачем не було прийнято нове податкові повідомлення-рішення, як того вимагає ст. 60 Податкового кодексу України і податкове повідомлення-рішення від 08.06.2016 р. № залишилося невідкликаним

Вважаючи зазначені податкові повідомлення-рішення від 08.06.2016 р. №№ , , протиправними ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» звернулась до суду з даним адміністративним позовом.

Судова колегія встановила, що задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що правильність формування позивачем показників його податкової звітності підтверджується відповідними первинними документами, які складені з дотриманням вимог чинного законодавства, а також з того, що повернення позивачем страхувальникам частини раніше сплаченого страхового платежу на умовах договорів страхування при їх достроковому припиненні не є їх доходом, а є частиною невикористаного платежу за договором страхування, який припинив дію, тому оскаржувані податкові повідомлення-рішення є протиправними та підлягають скасуванню.

Дослідивши матеріали справи у їх сукупності колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України, Податковим кодексом України ( далі - ПК України ), Цивільним кодексом України (далі - ЦК України), Законами України «Про страхування» від 07.03.1996 р. № 85/96-ВР (далі - Закон № 85/96-ВР), «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» від 12.07.2001 р. № 2664-III (далі - Закон № 2664-III), «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» ( далі - Закон № 996-XIV ), «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004 р. № 1961-IV (далі - Закон № 1961-IV), постановою Кабінету Міністрів України «Про порядок провадження діяльності страховими посередниками» від 18.12.1996 р. № 1523 (далі - Постанова № 1523), .

Так, відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до пп. 165.1.36 п. 165.1 ст. 165 ПК України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку не включається дохід фізичної особи-підприємця, з якого сплачується єдиний податок згідно із спрощеною системою оподаткування відповідно до ПКУ.

Згідно з п. 297.1 ст. 297 ПК України платники єдиного податку звільняються від обов'язку нарахування, сплати та подання податкової звітності з податку на доходи фізичних осіб у частині доходів (об'єкта оподаткування), що отримані в результаті господарської діяльності платника єдиного податку першої - третьої групи (фізичної особи) та оподатковувані згідно із главою 1 розділу XIV ПК України.

У п. 161 підрозділу 10 розділу XX Перехідних положень ПК України передбачено, що тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір.

Об'єктом оподаткування військовим збором є доходи, визначені ст. 163 ПКУ (пп. 1.2 п. 161 підрозділу 10 розділу XX ПК України), зокрема загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід.

Підпунктом 1.7 пункту 161 підрозділу 10 розділу XX Перехідних положень ПК України визначено, що звільняються від оподаткування збором доходи, що згідно з розділом IV ПКУ не включаються до загального оподатковуваного доходу фізичних осіб (не підлягають оподаткуванню, оподатковуються за нульовою ставкою), крім доходів, зазначених у підпунктах 165.1.2, 165.1.18, 165.1.25, 165.1.52 п. 165.1 ст. 165 ПК України.

Відповідно до ст. 1 Закону № 996-XIV первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Частинами 1 та 2 статті 9 Закону № 996-XIV визначено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис, аналог власноручного підпису або підпис, прирівняний до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Згідно з п. 29 ч. 1 ст. 1 Закону № 2664-III посередницькі послуги на ринках фінансових послуг - діяльність юридичних осіб чи фізичних осіб - підприємців, якщо інше не передбачено законом, що включає консультування, експертно-інформаційні послуги, роботу з підготовки, укладення та виконання (супроводження) договорів про надання фінансових послуг, інші послуги, визначені законами з питань регулювання окремих ринків фінансових послуг.

Відповідно до ст.ст. 10, 15, 16, 28 Закону № 85/96-ВР страховий платіж (страховий внесок, страхова премія) - плата за страхування, яку страхувальник зобов'язаний внести страховику згідно з договором страхування. Страховий тариф - ставка страхового внеску з одиниці страхової суми за визначений період страхування.

Страхова діяльність в Україні може провадитися за участю страхових посередників. Страховими посередниками можуть бути страхові або перестрахові брокери, страхові агенти.

Страхові агенти - фізичні особи або юридичні особи, які діють від імені та за дорученням страховика і виконують частину його страхової діяльності, а саме: укладають договори страхування, одержують страхові платежі, виконують роботи, пов'язані із здійсненням страхових виплат та страхових відшкодувань. Страхові агенти є представниками страховика і діють в його інтересах за винагороду на підставі договору доручення із страховиком.

Договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (надати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Розмір витрат на ведення справи визначається при розрахунку страхового тарифу і є складовою частиною страхового платежу.

Статтею 1000 ЦК України передбачено, що договором доручення одна сторона (повірений) зобов'язується вчинити від імені та за рахунок другої сторони (довірителя) певні юридичні дії.

Відповідно до п. 6 ст. 997 ЦК України, якщо страхувальник або страховик відмовились від договору страхування, договір припиняється.

Згідно з п. 1 Постанови № 1523 агентська діяльність - діяльність суб'єктів підприємницької діяльності, уповноважених діяти від імені та на підставі доручення одного або більше страховиків щодо рекламування, консультування, пропонування страхувальникам страхових послуг та проведення роботи, пов'язаної з укладанням та виконанням договорів страхування (підготовка і укладання договорів страхування, виконання робіт з обслуговування договорів), у тому числі оформлення всіх необхідних документів для своєчасної виплати страхових сум або страхового відшкодування, а також здійснення цих виплат.

Договір про надання страхових агентських послуг (агентська угода) - письмова угода між страховиком та страховим агентом, в якій визначаються права та обов'язки сторін щодо порядку укладення, обслуговування та виконання договорів страхування, порядок внесення страхових платежів, умови здійснення взаєморозрахунків між ними, відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання умов зазначеної угоди, інші умови за згодою сторін

У п. 17.4 ст. 17 Закону № 1961-IV закріплено, що особливості укладання договорів обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності встановлюється у порядку, визначеному Уповноваженим органом за поданням МТСБУ.

У відповідності до рішення Загальних зборів повних членів МТСБУ від 07.12.2010 р., яким затверджено Інструкцію щодо заповнення бланку страхового сертифікату «Зелена картка» та бланку полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на умовах міжнародної системи автомобільного страхування «Зелена Картка», форма якого затверджена розпорядженням Держфінпослуг від 01.07.2010 р. № 529, згідно якої, на договорах міжнародного обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності «Зелена Картка» в розділі підпис страховика, проставляється факсиміле підпису керівника страхової компанії, від імені якої укладений договір міжнародного страхування типографським способом.

Згідно з Порядком оформлення договорів міжнародного страхування «Зелена Картка» у зв'язку із веденням в експлуатацію інформаційної підсистеми «Green Card online» ЦБД МТСБУ, затвердженого протоколом Загальних Зборів повних членів МТСБУ від 06.02.2014 р. №123/2014, страховий сертифікат «Зелена карта» та поліс обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на умовах міжнародної системи автострахування «Зелена картка» видається страхувальнику виключно після внесення в ЦБД МТСБУ відомостей про укладення відповідного договору міжнародного страхування.

Розпорядженням Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, затверджено кваліфікаційні вимоги до страхових агентів, необхідних для здійснення посередницької діяльності власників наземних транспортних засобів. Всі посередники, які здійснюють реалізацію Полісів обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, проходять навчання у позивача та зареєстровані в ЦБД МТСБУ.

Таким чином, системний аналіз викладених правових норм надає підстави стверджувати, що якщо фізичною особою-підприємцем, яка отримує дохід, надано копію документа, що підтверджує її державну реєстрацію відповідно до закону як суб'єкта підприємницької діяльності, суб'єкт господарювання, з яким вона перебуває у правовідносинах, подає до державної фіскальної служби за місцем реєстрації податковий розрахунок за формою N 1-ДФ де зазначає суму нарахованого і виплаченого їй доходу (п.п. 165.1.36 п. 165.1 ст. 165, ст. 177 та 178 ПКУ) з ознакою доходу « 157», проте податок на доходи фізичних осіб та військовий збір не утримує і не сплачує, оскільки відповідно до норм ПК України фізична особа-підприємець здійснює оподаткування такого доходу самостійно.

Аналогічний правовий підхід наведено в листі ГУ ДФС у м. Києві від 21.03.2016 р. № 6809/10/26-15-13-01-12.

При цьому, слід враховувати, що в разі виплати юридичною особою винагороди фізичній особі-підприємцю за виконані нею роботи (надані послуги) на умовах договору доручення, сума такої винагороди є видатками зазначеної юридичної особи.

Виходячи з цього, колегія суддів встановила, що у період з 01.01.2013 р. по 31.12.2015 р. між позивачем і ФОП, які пройшли відповідне навчання, отримали сертифікати та зареєстровані товариством у МТСБУ (ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15 тощо) було укладено договори доручення предметом яких є рекламування, пропонування страхових послуг довірителя; проведення консультаційної та роз'яснювальної роботи серед потенційних споживачів страхових послуг, проведення ідентифікації, верифікації та вивчення клієнтів до укладення договору страхування у відповідності до вимог законодавства, проведення роботи, пов'язаної з укладанням договорів страхування (полісів); підписання договорів страхування (полісів) в межах повноважень, наданих договором, виконання роботи з підготовки пакету документів, пов'язаної із здійсненням страхових виплат та страхових відшкодувань.

Результати представництва вказаними ФОП інтересів позивача та виконання ними своїх зобов'язань за укладеними договорами доручення використані ПАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» в його господарській діяльності шляхом залучення нових клієнтів - страхувальників та укладання з ним відповідних договорів страхування в загальній кількості за період з 01.01.2013 р. по 31.12.2015 р. - 1 986 945.

Приблизно 30 % від зазначеної кількості складають договори обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на умовах міжнародної системи автомобільного страхування «Зелена Картка», а решта - договори добровільного страхування майна фізичних осіб, добровільного страхування транспортного засобу (КАСКО), страхування майна підприємства, страхування наземного транспорту тощо.

Розрахунки між сторонами здійснені на підставі зведених звітів, складених у відповідності до постанови КМУ від 18.12.1996 р. № 1523 «Про порядок провадження діяльності страховими посередниками та передбачений в договорі доручення», та актів виконаних робіт.

Виплати, здійснені позивачем на користь повірених, які є ФОП, за вказаними договорами доручення, були включені ним до складу витрат та відображені при визначенні його фінансового результату.

Щоквартально за місцем своєї реєстрації позивачем подавались податкові розрахунки за формою № 1-ДФ із визначенням суми нарахованого і виплаченого доходу ФОП за ознакою « 157».

Таким чином, колегія суддів звертає увагу на те, що позивач при виплаті винагороди його контрагентам - ФОП за вищевказаними договорами доручення не є податковим агентом у розумінні ПК України і не має ані обов'язку, ані повноважень з виплачених їм сум винагороди утримувати і перераховувати до бюджету ПДФО і військовий збір, оскільки, як було встановлено вище, це належить до зобов'язань самих ФОП і правовідносини зі сплати вказаного податку і збору виникають безпосередньо між ними і податковими органами.

При цьому, у відповідності до принципу персоніфікованої відповідальності, закріпленому у ст. 62 Конституції України, позивач не повинен нести відповідальність за дії (бездіяльність) його контрагентів.

Отже, як було правильно встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи у їх сукупності, позивач, щоквартально подаючи податковому органу за місцем його реєстрації податкові розрахунки за формою N 1-ДФ із визначенням суми нарахованого і виплаченого доходу ФОП за ознакою « 157», діяв на підставі та у відповідності з вимогами чинного податкового законодавства, а саме: ст. 165 та розділу ХХ ПК України.

Більш того, колегія суддів звертає увагу на те, що протиправність одного з оскаржуваних ППР від 08.06.2016 р. № в частині застосування до позивача штрафної санкції в розмірі 1488584,68 грн. була визнана ДФС України у рішенні від 05.08.2016 р. № 16980/6/99-99-11-02-01-15 про скасування даного ППР у зазначеній частині, однак, таке рішення ДФС відповідачем в порядку ст.60 ПК України виконано не було і порушене право позивача не відновлено, що обумовлює необхідність його захисту в судовому порядку і у сукупності з іншими обставинами справи також переконує судову колегію у правомірності дій позивача при формуванні його податкової звітності.

Судова колегія також звертає увагу й на те, що в ході апеляційного провадження відповідач взагалі не зміг пояснити суду, яким чином позивачу здійснювалося нарахування податкових зобов'язань, визначених в оскаржуваних ППР, та надати відповідний детальний розрахунок, а надані суду «дані» щодо нарахування податковим органом товариству його податкових зобов'язань /Т.8 а.с. 2-12/ не містять відомостей про застосовану ним ставку податку (збору), чіткі межі виниклих правовідносин, дати та номери договорів позивача з його контрагентами, а натомість такі «дані» складаються з самих лише показників, які були предметом перевірки.

Отже, зазначені «дані» не є належними доказами у розумінні ст.70 КАС України і в сукупності з іншими обставинами справи вказують на недоведеність апелянтом правомірності прийняття оскаржуваних ППР.

Крім того, доводи апелянта щодо фіктивності договорів доручення, укладених між позивачем і вищевказаними ФОП, та його посилання на те, що в договорах страхування відсутні відомості про участь в їх укладанні зазначених посередників (повірених), апеляційний суд вважає не обґрунтованими і такими, що до уваги не приймаються, оскільки, у відповідності до договорів страхування, наявних у матеріалах справи та досліджених в судовому засіданні (добровільного страхування майна фізичних осіб, добровільного страхування транспортного засобу (КАСКО), страхування майна підприємства, страхування наземного транспорту тощо), від імені страхувальника (позивача) при їх укладанні виступають відповідні ФОП /Т.7 а.с. 48-244/.

У полісах обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на умовах міжнародної системи автомобільного страхування «зелена картка» дійсно не зазначено ФОП, які у відповідності до вищенаведених договорів доручення, а також звітів та актів виконаних робіт, є повіреними (страховими агентами) позивача, але колегія суддів звертає увагу на те, що форма таких полісів (договорів) не є довільною, а затверджена розпорядженням Держфінпослуг від 01.07.2010 р. № 529, яким не передбачено внесення відомостей про особу повіреного (агента), яка виступає від імені страховика та/або зазначення реквізитів договору доручення.

Крім того, колегія суддів зазначає, що в зведених звітах, наявних у матеріалах справи, вказані всі відомості щодо періоду виконання повіреними дій з укладання відповідних договорів страхування від імені позивача, їх серії та номери, а актами виконаних робіт підтверджується фактичне здійснення ФОП на користь та в інтересах позивача відповідних представницьких дій, передбачених договорами доручення.

Апеляційний суд також зазначає, що самі лише окремі недоліки деяких первинних документів, складених за результатами здійснення господарських операцій, за умови підтвердження їх реальності, не можуть бути достатніми та необхідним правовими підставами для не визнання цих операцій такими, що фактично відбулися, і не тягнуть за собою втрату ними статусу належних первинних документів.

Аналогічна правова позиція викладена в ухвалах Вищого адміністративного суду України від 09 грудня 2015 року у справі № 818/1338/14 та від 28.05.2015 р. № К/800/55461/14.

Більш того, з вищевикладених законодавчих норм вбачається, що надання агентських послуг (представництво інтересів) страховими посередниками за договорами доручення не обмежується виключно підписанням договорів від імені страхувальника, а є набагато ширшим (рекламування, консультування, пропонування страхувальникам страхових послуг та проведення роботи, пов'язаної з укладенням та виконанням договорів страхування тощо), а тому сам лише факт відсутності в деяких договорах страхування (полісах), укладених ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» зі страхувальниками, відомостей про повірених (ФОП) та/або реквізити договорів доручення з ними, не є достатньою і необхідною правовою підставою для висновку про фіктивність операцій між повіреними і довірителем.

Отже, позивачем не було порушено вимог податкового законодавства в частині утримання та перерахування до бюджету ПДФО і військового збору з винагороди, виплаченої повіреним (страховим агентам) ФОП.

Перевіряючи доводи апелянта щодо повернення позивачем його страхувальникам невикористаних страхових платежів без вирахування витрат на ведення справи та оскаржуване рішення суду у відповідній частині, колегія суддів звертає увагу на наступне.

Системний аналіз наведених вище правових норм надає підстави стверджувати, що повернення частини раніше сплаченого страхового платежу страховиком не є доходом фізичних осіб страхувальників, а є частиною не використаного платежу за договором страхування, який припинив дію, тому з таких виплат не утримується ані ПДФО, ані військовий збір.

З огляду на це, доводи апелянта щодо обов'язку товариства як податкового агента утримати і перерахувати до бюджету з повернутих страхувальникам сум раніше сплачених ними страхових платежів ПДФО і військовий збір є безпідставними та не обґрунтованими.

Таким чином, проаналізувавши ці та всі інші доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апелянтом, який є суб'єктом владних повноважень і відповідачем у цій справі, всупереч вимогам ч. 2 ст. 71 КАС України, не було доведено порушення позивачем вимог податкового законодавства та правомірності прийняття оскаржуваних податкових повідомлень-рішень.

Водночас, податковий орган відповідно до принципу офіційності повинен доводити в суді фіктивність господарської операції як підстави для нарахування платникові податків податкових зобов'язань та правомірності прийняття свого рішення.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 27.10.2015 р. у справі № 2а-10463/10/0870, висновки якої, у відповідності до ч. 1 ст. 244-2 КАС України, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права, а також мають враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосування таких норм права.

Таким чином, погоджуючись з висновками суду першої інстанції щодо протиправності податкових повідомлень-рішень від 08.06.2016 р. №№ , , та наявності правових підстав для задоволення даного адміністративного позову, апеляційний суд також враховує правову позицію Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), викладену в п. 50 рішення від 14 жовтня 2010 року у справі «Щокін проти України», в якому ЄСПЛ, зокрема зазначив, що перша та найважливіша вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає в тому, що будь-яке втручання публічних органів у мирне володіння майном повинно бути законним. Питання, чи було дотримано справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав окремої особи, виникає лише тоді, коли встановлено, що оскаржуване втручання відповідало вимозі законності і не було свавільним.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції було повно встановлено фактичні обставини справи, правильно визначено норми матеріального і процесуального права, які підлягають застосуванню, з дотриманням вимог ст. 159 КАС України.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, апеляційна скарга Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби підлягає залишенню без задоволення, а постанова Окружного адміністративного суду м. Києва від 20 вересня 2016 року - без змін.

Керуючись ст. ст. 159, 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 20 вересня 2016 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня її складання в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Повний текст рішення, у відповідності до ч. 3 ст. 160 КАС України, виготовлено 18 листопада 2016 року.

Головуючий суддя:

Судді:

Головуючий суддя Епель О.В.

Судді: Кобаль М.І.

Карпушова О.В.