Справа № 805/1873/16-а
Суддя: Кравченко Т.О.
Дата ухвалення: 2016-11-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 листопада 2016 р. Справа №805/1873/16-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов'янськ, вул. Добровольського, 1

час прийняття постанови: 14 година 10 хвилин

Донецький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Кравченко Т.О.

за участю секретаря судового засідання Проніна Д.С.

представника позивача - ОСОБА_1

представника відповідача - Кирильченко Я.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань адміністративну справу за позовом ОСОБА_3 до Краматорського міського відділу ГУМВС України в Донецькій області про стягнення одноразової грошової допомоги при звільненні, грошового забезпечення за час затримки виконання рішення суду, компенсації за невикористану відпустку, грошової допомоги особам, які звільнені через скорочення штату без права на пенсію, та грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні, -

встановив:

04 липня 2016 року до Донецького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_3 (далі - позивач) до Краматорського міського відділу ГУМВС України в Донецькій області (далі - відповідач або Краматорський МВ), в якому з урахуванням заяви про зміну предмету позову, яка прийнята ухвалою від 26 вересня 2016 року, позивач просив стягнути з Краматорського МВ:

1. одноразову грошову допомогу при звільненні у розмірі 34 297,09 грн.;

2. грошове забезпечення за період з 28 січня 2016 року по 11 березня 2016 року у розмірі 4 971,96 грн.;

3. компенсацію за невикористані дні щорічної відпустки в рік звільнення;

4. грошову допомогу особам, які звільнені зі служби у зв'язку з скороченням штату без права на пенсію, у розмірі 875,00 грн.;

5. середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні згідно зі ст. 117 Кодексу законів про працю України з 11 березня 2016 року по день фактичного розрахунку.

В обґрунтування заявлених позовних вимог ОСОБА_3 зазначив, що 11 березня 2016 року він звільнений з органів внутрішніх справ через скорочення штатів, внаслідок чого у відповідача виник обов'язок провести з ним остаточний розрахунок.

Оскільки повний розрахунок з ним проведений не був, позивач просив стягнути належні йому виплати в судовому порядку (а.с. 3-6, 85).

В судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені вимоги в їх остаточній редакції від 26 вересня 2016 року, надав пояснення, аналогічні тим, що викладені у позовній заяві, просив задовольнити позов.

Відповідач - Краматорський МВ позовні вимоги визнав частково, надав письмові заперечення проти позову.

Краматорський МВ не заперечував проти виплати позивачу грошового забезпечення за період з 28 січня 2016 року по 11 березня 2016 року у розмірі 2 531,84 грн. та компенсації за невикористані ним у році звільнення 10 днів щорічної відпустки у розмірі 568,75 грн., у задоволенні решти позовних вимог просив відмовити, посилаючись на їх незаконність та необґрунтованість (а.с. 110-111).

В судовому засіданні представник відповідача позовні вимоги визнала частково, надала пояснення, аналогічні тим, що викладені у письмових запереченнях.

Відповідно до ч. 1 ст. 41 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) здійснювалося повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

З'ясовуючи чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, а також чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, суд встановив наступне.

Відповідач - Краматорський міський відділ ГУМВС України в Донецькій області (ідентифікаційний код 08671509) зареєстрований як юридична особа 10 липня 1994 року, про що 07 червня 2005 року до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань внесений запис за номером 1 000733.

Відповідач перебуває в стані припинення. На час судового розгляду запис про державну реєстрацію припинення Краматорського МВ як юридичної особи до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань не внесений.

Позивач - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджено паспортом громадянами України серії ВВ № 329110, виданим Краматорським МВ УМВС України в Донецькій області 27 лютого 1998 року (а.с. 31-32).

З 01 лютого 1998 року ОСОБА_3 проходив службу в органах внутрішніх справ.

Наказом ГУМВС України в Донецькій області від 14 серпня 2013 року № 358о/с позивач призначений на посаду старшого оперуповноваженого сектору боротьби з незаконним обігом наркотиків Краматорського МВ.

Ці обставини встановлені на підставі трудової книжки серії АХ № 831351, довідки ГУМВС України в Донецькій області від 13 липня 2016 року № 399лк та розрахунку вислуги років (а.с. 12-12, 48, 114).

07 серпня 2014 року Міністерством внутрішніх справ України виданий наказ за № 865 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності окремих працівників Артемівського МВ, Дружківського МВ, Краматорського МВ, УБОЗ, УКР, УДАІ ГУМВС України в Донецькій області», п. 11 якого передбачав звільнення ОСОБА_3 з органів внутрішніх справ.

Наказом МВС України від 27 серпня 2014 року № 1680 ОСОБА_3 звільнений.

Як свідчать довідки Краматорського МВ від 20 квітня 2015 року № 212/100 та від 16 серпня 2016 року № 212/492, грошове забезпечення ОСОБА_3 у червні 2014 року становило 3 582,94 грн., у липні 2014 року - 3 637,50 грн. (а.с. 14, 54).

Згідно з довідкою Краматорського МВ від 16 серпня 2016 року № 212/493, грошове забезпечення ОСОБА_3 за 12 календарних місяців, що передували звільненню (серпень 2013 року - липень 2014 року) становило 42 713,34 грн. (а.с. 53).

Вважаючи своє звільнення незаконним, позивач оскаржив його в судовому порядку.

Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 02 липня 2015 року по справі № 808/9542/14 (ДО/808/1337/24) позов ОСОБА_3 до МВС України, ГУМВС України в Донецькій області, Краматорського МВ про скасування наказів про звільнення, поновлення на посаді та стягнення суми грошового забезпечення - задоволений частково; вирішено стягнути з Краматорського МВ на користь ОСОБА_3 грошове забезпечення за фактично відпрацьований час з 28 серпня 2014 по 17 листопада 2014 року включно у розмірі 9 707,16 грн.; в іншій частині позову - відмовлено (реєстраційний номер рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень - 48247361).

Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 27 січня 2016 року постанова Запорізького окружного адміністративного суду від 02 липня 2015 року в частині відмови у задоволені позову скасована та в цій частині прийнята нова постанова, якою позов задоволений частково.

Визнані протиправними та скасовані наказ МВС України від 07 серпня 2014 року № 865 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності окремих працівників Артемівського МВ, Дружківського МВ, Краматорського МВ, УБОЗ, УКР, УДАІ ГУМВС України в Донецькій області» в частині притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_3, а також наказ МВС України від 27 серпня 2014 року № 1680о/с «По особовому складу» в частині, що стосується звільнення майора міліції ОСОБА_3 з органів внутрішніх справ в запас із постановленням на військовий облік з посади старшого оперуповноваженого сектору боротьби з незаконним обігом наркотиків Краматорського МВ.

Майора міліції ОСОБА_3 поновлено на посаді старшого оперуповноваженого сектору боротьби з незаконним обігом наркотиків Краматорського МВ з 28 серпня 2014 року.

Вирішено стягнути з Краматорського МВ на користь ОСОБА_3 грошове забезпечення з 18 листопада 2014 року по 27 січня 2016 року включно у розмірі 33 615,48 грн.

В іншій частині постанова Запорізького окружного адміністративного суду від 02 липня 2015 року залишена без змін (а.с. 7-9).

На виконання постанови Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 27 січня 2016 року п. 1 наказу ГУМВС України в Донецькій області від 11 березня 2016 року № 18о/с лк «По особовому складу» майор міліції ОСОБА_3 поновлений на посаді старшого оперуповноваженого сектору боротьби з незаконним обігом наркотиків Краматорського МВ з 28 серпня 2014 року.

Згідно з п. 2 наказу ГУМВС України в Донецькій області від 11 березня 2016 року № 18о/с лк «По особовому складу» відповідно до п.п. 10 та 11 розділу ХІ Закону України «Про Національну поліцію» та Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ майор міліції ОСОБА_3 звільнений з органів внутрішніх справ у запас Збройних Сил України з 06 листопада 2015 року за п. 64 «г» (через скорочення штатів).

З наказом ГУМВС України в Донецькій області від 11 березня 2016 року № 18о/с лк ОСОБА_3 ознайомлений під особистий підпис 11 квітня 2016 року (а.с. 10-11).

29 квітня 2016 року ОСОБА_3 звернувся до Краматорського МВ з вимогою про проведення з ним остаточного розрахунку у зв'язку зі звільненням (а.с. 33-34).

Вважаючи неправомірним наказ ГУМВС України в Донецькій області від 11 березня 2016 року № 18о/с лк в частині визначення дати звільнення, ОСОБА_3 оскаржив його в судовому порядку.

Постановою Донецького окружного адміністративного суду від 14 липня 2016 року по справі № 805/1259/16-а у задоволенні позову ОСОБА_3 до ГУМВС України в Донецькій області, Краматорського МВ про внесення змін до наказу - відмовлено (а.с. 36-37).

Постановою Донецького апеляційного адміністративного суду від 06 вересня 2016 року постанова Донецького окружного адміністративного суду від 14 липня 2016 року - скасована; позов ОСОБА_3 - задоволений; ГУМВС України в Донецькій області зобов'язано внести зміни до п. 2 наказу ГУМВС України в Донецькій області № 18 о/с від 11 березня 2016 року, визначивши днем звільнення ОСОБА_3 з посади старшого оперуповноваженого сектору боротьби з незаконним обігом наркотиків Краматорського МВ згідно з п.п. 10 та 11 розділу ХІ Закону України «Про Національну поліцію» та відповідно до п. 64 «г» Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ з 11 березня 2016 року (а.с. 70-71).

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 28 вересня 2016 року № К/800/25154/16 у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ГУМВС України в Донецькій області на постанову Донецького апеляційного адміністративного суду від 06 вересня 2016 року - відмовлено (реєстраційний номер рішення в Єдиному державному реєстру судових рішень - 61688679).

На підставі листа Краматорського МВ від 07 липня 2016 року № 11222/301/02-2016 наказом ГУМВС України в Донецькій області від 07 липня 2016 року № 33о/с лк «По особовому складу» внесені зміни до наказу від 11 березня 2016 року № 18о/с лк в частині звільнення майора міліції ОСОБА_3; вирішено вважати вислугу років позивача на 06 листопада 2015 року у календарному обчисленні та для виплати грошової допомоги - 19 років 03 місяці 22 дні (а.с. 47).

Наказом ГУМВС України в Донецькій області від 17 жовтня 2016 року № 41о/с лк «По особовому складу» на виконання постанови Донецького апеляційного адміністративного суду від 06 вересня 2016 року внесені зміні до наказу від 11 березня 2016 року № 18о/с лк в частині дати звільнення ОСОБА_3, вирішено вважати його звільненим з 11 березня 2016 року (а.с. 107).

Наказом ГУМВС України в Донецькій області від 20 жовтня 2016 року № 43о/с лк «По особовому складу» внесені зміни до наказу від 07 липня 2016 року № 33о/с лк в частині оголошення вислуги років майору міліції ОСОБА_3; вирішено вважати вислугу років станом на 11 березня 2016 року в календарному обчисленні та для виплати грошової допомоги - 19 років 07 місяців 27 дні (а.с. 108).

З приводу проведення з позивачем розрахунків при звільненні судом встановлені наступні обставини.

Як свідчить довідка Краматорського МВ від 04 листопада 2016 року № 212/519, ОСОБА_3 нарахована одноразова грошова допомога при звільненні у сумі 16 209,38 грн.

Розрахунок проведений, виходячи з місячного грошового забезпечення у розмірі 1 706,25 грн., яке складалося з посадового окладу 750 грн., окладу за званням 125 грн., надбавки за вислугу років 30% 262,50 грн., надбавки за особливі умови служби 50% 568,75 грн.

Підстава звільнення (скорочення штатів) обумовлювала виплату одноразової грошової допомоги у розмірі 50% грошового забезпечення.

Одноразова грошова допомога обчислена, виходячи з наявності у позивача вислуги 19 років.

ОСОБА_3 нарахована одноразова грошова допомога: 1 706,25 грн. х 50% х 19 років = 16 209,38 грн. З цієї суми утриманий військовий збір: 16 209,38 грн. х 1,5% = 243,14 грн.

29 вересня 2016 року позивачу перераховано: 16 209,38 грн. - 243,14 грн. = 15 966,24 грн. (а.с. 115).

Факт виплати ОСОБА_3 одноразової грошової допомоги у сумі 15 966,24 грн. сторонами не оспорювався.

За розрахунком Краматорського МВ, наведеним у довідці від 14 листопада 2016 року № 212/523, грошове забезпечення за час затримки виконання рішення суду про поновлення на посаді має обчислюватися, виходячи з грошового забезпечення 1 706,25 грн.

Загальна сума грошового забезпечення за період з 28 січня 2016 року по 11 березня 2016 року складає 2 531,84 грн.

Після утримання військового збору: 2 541,84 грн. х 1,5% = 37,98 грн., позивачу належить виплатити: 2 531,84 грн. - 37,98 грн. = 2 493,86 грн. (а.с. 116).

Сторонами не оспорювався факт того, що на час судового розгляду грошове забезпечення за період з 28 січня 2016 року по 11 березня 2016 року ОСОБА_3 не виплачено.

Згідно з довідкою Краматорського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Донецькій області від 04 листопада 2016 року № 16665/301/01-2016, кількість днів невикористаної ОСОБА_3 у рік звільнення відпустки становить 10 діб (а.с. 117).

За розрахунком Краматорського МВ, наведеним у довідці від 04 листопада 2016 року № 212/521, компенсація за невикористану відпустку, обчислена виходячи з грошового забезпечення 1 706,25 грн., становить 568,75 грн.

Після утримання військового збору: 568,75 грн. х 1,5% = 8,53 грн., позивачу належить виплатити: 568,75 грн. - 8,53 грн. = 560,22 грн. (а.с. 118).

Сторонами не оспорювався факт того, що на час судового розгляду компенсація за невикористану відпустку ОСОБА_3 не виплачено.

Докази, які б спростовували наведені вище обставини, суду не надані.

На підставі ч. 1 ст. 70 КАС України суд не бере до розгляду як такі, що не стосуються предмету доказування, наступні письмові докази: довідку Краматорського МВ від 16 серпня 2016 року № 212/491 з приводу виплати позивачу матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань (а.с. 57); зведені відомості сум про зарахування на рахунки від 11 квітня 2016 року та від 30 травня 2016 року, стосовно виплати ОСОБА_3 грошового забезпечення на виконання судових рішень по справі № 808/9542/14 (ДО/808/1337/14) (а.с. 58-59); лист Краматорського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Донецькій області від 12 травня 2016 року № К-40/301/01-2016, витяг з Журналу обліку пропозицій, заяв і скарг громадян № 84, матеріал по звіренню за № К-40 від 04 травня 2016 року ОСОБА_3 стосовно проведення розрахунку при звільненні з органів внутрішніх справ (а.с. 15, 60-65), оскільки на службі в поліції позивач не перебував; довідку Краматорського МВ від 04 листопада 2016 року № 212/522 щодо розміру грошового забезпечення ОСОБА_3 за березень 2015 року - лютий 2016 року (а.с. 119).

Вирішуючи справу по суті, до спірних правовідносин суд застосовує нижченаведене правові норми.

1. При вирішенні позовних вимог про стягнення з Краматорського МВ одноразової грошової допомоги при звільненні у розмірі 34 297,09 грн., суд виходить з наступного.

Умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на службі в органах внутрішніх справ, визначає Закон України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09 квітня 1992 № 2262-ХІІ (далі - Закон № 2262).

На день звільнення позивача - 11 березня 2016 року Закон № 2262 діяв у редакції від 01 січня 2016 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону № 2262 у разі звільнення зі служби у зв'язку із скороченням штатів за наявності вислуги 10 років і більше виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Згідно з ч. 4 ст. 9 Закону № 2262 виплата зазначеної в ч. 1 цієї статті одноразової допомоги при звільненні зі служби особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ здійснюється Міністерством внутрішніх справ України за рахунок коштів Державного бюджету України, передбачених на його утримання.

Відповідно до Закону № 2262 та на виконання постанови Верховної Ради України «Про порядок введення в дію Закону України «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців та осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ» від 09 квітня 1992 року № 2262-ХІІ Кабінетом Міністрів України прийнята постанова «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їх сімей» від 17 липня 1992 року № 393 (далі - Постанова КМУ № 393).

На час виникнення спірних правовідносин Постанова КМУ № 393 діяла у редакції від 17 грудня 2015 року.

Згідно з абз. 3 п. 10 Постанови КМУ № 393 особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, які звільняються зі служби через скорочення штатів, за наявності вислуги 10 років і більше виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Відповідно до абз. 8 п. 10 Постанови КМУ № 393 строк календарної служби для визначення розміру одноразової грошової допомоги обчислюється згідно з п.п. 1 і 2 цієї постанови.

Абз. 1 п. 14 Постанови КМУ № 393 визначено, що одноразова грошова допомога, передбачена п. 10 цієї постанови, виплачується Міністерством внутрішніх справ за рахунок коштів, виділених у державному бюджеті для його утримання.

Ч. 1 ст. 19 Закону України «Про міліцію» від 20 грудня 1990 року № 565-ХІІ (далі - Закон № 565) було передбачено, що форми і розміри грошового забезпечення працівників міліції встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Згідно з п. 1 постанови Кабінету Міністрів України «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 07 листопада 2007 року № 1294 (далі - Постанова КМУ № 1294) грошове забезпечення осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Відповідно до абз. 1 п. 2 Постанови КМУ № 1294 виплата грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу здійснюється в порядку, що затверджується Міністерством внутрішніх справ.

Наказом Міністерства внутрішніх справ України «Про впорядкування структури та умов грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ» від 31 грудня 2007 року № 499, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 12 березня 2008 року за № 205/14896, затверджена Інструкція про порядок виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ (далі - Інструкція № 499).

Відповідно до абз. 1 п. 1.6. Інструкції № 499 грошове забезпечення осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ виплачується за місцем служби і виключно в межах асигнувань, затверджених кошторисом доходів і видатків органу, підрозділу, закладу чи установи МВС на грошове забезпечення осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 звільнений з органів внутрішніх справ через скорочення штатів, на день звільнення мав календарну вислугу 19 років.

Таким чином, в силу положень ч. 1 ст. 9 Закону № 2262, абз. 3 п. 10 Постанови КМУ № 393 позивач мав право на отримання одноразової грошової допомоги в розмірі 50 відсотків грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Відповідно до абз. 1 п. 14 Постанови КМУ № 393 одноразова грошова допомога виплачується Міністерством внутрішніх справ за рахунок коштів, виділених у державному бюджеті для його утримання.

Разом з цим, діючи в межах повноважень, визначених абз. 1 п. 2 Постанови КМУ № 1294, МВС України затвердило Інструкцію № 499, абз. 1 п. 1.6. якої передбачило, що грошове забезпечення виплачується за місцем служби.

Отже, виплачувати позивачу одноразову грошову допомогу при звільненні має Краматорський МВ.

Відповідно до п.п. «є» та «л» п. 1 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок № 100) цей Порядок застосовується, зокрема, у інших випадках, коли згідно з чинним законодавством виплати провадяться виходячи із середньої заробітної плати.

Згідно з абз. 3 п. 2 цього Порядку № 100 у всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати (крім обчислення середньої заробітної плати для оплати часу відпусток та для виплати компенсації за невикористані відпустки) середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата.

Умови збереження грошового забезпечення визначені п. 2.18 Інструкції № 499, згідно з яким особам середнього, старшого і вищого начальницького складу органів внутрішніх справ, призначеним на керівну та педагогічну роботу зі спеціальних дисциплін у вищі навчальні заклади МВС, у кожному конкретному випадку можуть бути збережені посадові оклади за останніми до призначення в навчальні заклади основними (які виконуються не тимчасово) штатними посадами Міністром внутрішніх справ України; у такому самому порядку можуть бути збережені посадові оклади за останньою штатною посадою особам середнього, старшого і вищого начальницького складу, призначеним на керівну та педагогічну роботу зі спеціальних дисциплін у вищих училищах професійної підготовки та навчальних центрах підготовки працівників органів внутрішніх справ.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 був звільнений з посади старшого оперуповноваженого сектору боротьби з незаконним обігом наркотиків Краматорського МВ 27 серпня 2014 року, а згодом поновлений на цій посаді постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду з 28 серпня 2014 року.

Під час розгляду справи № 808/9542/14(ДО/805/1337/14) Запорізьким окружним адміністративним судом встановлено, що, незважаючи на звільнення з органів внутрішніх справ 27 серпня 2014 року, ОСОБА_3 фактично виходив на службу та виконував покладені на нього обов'язки до листопада 2015 року, останній раз грошове забезпечення позивачу нараховано за липень 2014 року.

Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 02 липня 2015 року з Краматорського МВ на користь ОСОБА_3 стягнуто грошове забезпечення за фактично відпрацьований час з 28 серпня 2014 року по 17 листопада 2014 року.

В період з 18 листопада 2014 року (наступний день після припинення фактичного виходу на службу після першого звільнення) по 10 березня 2016 року (день, що передував виданню наказу ГУМВС України в Донецькій області про поновлення на посаді) ОСОБА_3 не перебув на службі, не виконував ніяких посадових обов'язків та за ним не зберігалось його грошове забезпечення.

Абз. 6 п.5 Порядку № 100 передбачає, що час, протягом якого працівники згідно з чинним законодавством або з інших поважних причин не працювали і за ними не зберігався заробіток або зберігався частково, виключається з розрахункового періоду.

Грошове забезпечення за час вимушеного прогулу, присуджене Дніпропетровським апеляційним адміністративним судом, за своєю правовою природою є компенсаційною виплатою особі за час її знаходження у вимушеному прогулі, а не оплатою праці.

Як наслідок, період з 28 серпня 2014 року по 10 березня 2016 року слід виключити з розрахунку середньоденного грошового забезпечення.

Останні два повних місяця служби, які передували першому звільненню позивача - червень та липень 2014 року.

Відповідно до п. 8 Порядку № 100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Грошове забезпечення ОСОБА_3 у червні 2014 року становило 3 582,94 грн., у липні 2014 року - 3 637,50 грн.

Згідно з листом Міністерства соціальної політики України від 04 вересня 2013 року № 9884/о/14-13/13 «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2014 рік» кількість робочих днів у червні 2014 року - 19 днів, у липні 2014 року - 23 дні.

Середньоденне грошове забезпечення у розрахунковому періоді становить (3 548,94 грн. + 3 637,50 грн.) : (19 робочих днів + 23 робочі дня) = 171,92 грн.

Середня кількість робочих днів в розрахунковому періоді становить (19 днів у червні 2014 року + 23 дня у липні 2014 року) : 2 = 21 день.

Середньомісячне грошове забпезечення, з якого належить проводити обчислення одноразової грошової допомоги при звільненні, становить 171,92 грн. х 21 день = 3 610,22 грн.

Таким чином, ОСОБА_3 мала бути нарахована одноразова грошова допомога у розмірі: 3 610,22 грн. х 50% х 19 років = 34 297,09 грн.

На час судового розгляду ОСОБА_3 нарахована одноразова грошова допомога у розмірі 16 209,38 грн., яка виплачена останньому після утримання з цієї суми військового збору.

Отже, з Краматорського МВ на користь ОСОБА_3 слід стягнути несплачену частину одноразової грошової допомоги у розмірі 18 087,71 грн. (34 297,09 грн. - 16 209,38 грн. = 18 087,71 грн.).

2. Вирішуючи позовні вимоги про стягнення з Краматорського МВ грошового забезпечення за період з 28 січня 2016 року по 11 березня 2016 року у розмірі 4 971,96 грн., суд виходить з наступного.

Ч. 1 ст. 16 Закону України «Про міліцію» від 20 грудня 1990 року № 565-ХІІ (далі - Закон № 565) було визначено, що особовий склад міліції складається з працівників, що проходять державну службу в підрозділах міліції, яким відповідно до чинного законодавства присвоєно спеціальні звання міліції.

Ч. 1 ст. 18 Закону № 565 було встановлено, що порядок та умови проходження служби в міліції регламентуються Положенням про проходження служби особовим складом органів внутрішніх справ, затверджуваним Кабінетом Міністрів України.

Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ затверджене постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29 липня 1991 року № 114 (далі - Положення № 114).

Згідно з п. 24 Положення № 114 у разі незаконного звільнення особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ підлягають поновленню на попередній посаді з виплатою грошового забезпечення за час вимушеного прогулу.

Норми Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) регулюють трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Ч. 1 ст. 19 Закону № 565 було передбачено, що форми і розміри грошового забезпечення працівників міліції встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Згідно з п. 1 Постанови КМУ № 1294 грошове забезпечення осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за спеціальним званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Відповідно до абз. 1 п. 2 Постанови КМУ № 1294 виплата грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу здійснюється в порядку, що затверджується Міністерством внутрішніх справ. Такий порядок визначає Інструкція № 499.

Отже, правові норми, що містяться у Постанові КМУ № 1294 та в Інструкції № 449, є нормами спеціального законодавства, що підлягають застосуванню при визначенні структури, порядку та умов грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, а також у випадку виникнення спорів з цього приводу.

Суд зазначає, що непоширення норм КЗпП України на рядовий і начальницький склад органів внутрішніх справ стосується саме порядку та умов визначення норм оплати праці (грошового забезпечення) та порядку вирішення спорів щодо неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Ст.ст. 1-2 Закону України «Про оплату праці» від 24 березня 1995 року № 108/95-ВР визначено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу; при цьому основна заробітна плата - це винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов'язки), яка встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців; додаткова заробітна плата - це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці, яка включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов'язані з виконанням виробничих завдань і функцій; інші заохочувальні та компенсаційні виплати, до яких належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках гарантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

Відповідно до п. 1 Постанови КМУ № 1294, п. 3 Інструкції № 499 грошове забезпечення осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за спеціальним званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Таким чином, нерозповсюдження на осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ КЗпП України стосується лише норм, якими врегульована оплата праці (виплата грошового забезпечення) вказаних осіб та спорів щодо цього забезпечення (зокрема, спорів з приводу розміру посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії, одноразових додаткових видів грошового забезпечення, порядку їх нарахування та виплати).

Такий висновок суду узгоджується з положеннями, що містяться у пп. 2 п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» від 24 грудня 1999 року № 13, якими визначено, що передбачені законодавством про працю норми її оплати і порядок вирішення спорів про останню не поширюється на військовослужбовців та прирівняних до них осіб (рядовий і начальницький склад органів внутрішніх справ, тощо).

Водночас питання відповідальності за затримку виконання судового рішення про поновлення на посаді незаконного звільненої особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ не врегульовані положеннями спеціального законодавства.

За правилами ст. 9 КАС України у разі відсутності закону, що регулює відповідні правовідносини, суд застосовує закон, що регулює подібні правовідносини (аналогія закону), а за відсутності такого закону суд виходить із конституційних принципів і загальних засад права (аналогія права).

З огляду на викладене суд дійшов висновку, що до спірних правовідносин підлягає застосуванню закон, що регулює подібні правовідносини, а саме ст. 236 КЗпП України, яка регламентує оплату вимушеного прогулу при затримці виконання рішення про поновлення на роботі працівника.

Так, ст. 236 КЗпП України визначено, що у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

До спірних правовідносин суд застосовує ст. 236 КЗпП України з урахуванням правових позицій, висловлених Верховним Судом України у постанові від 23 червня 2015 року у справі № 21-63а13, від 01 липня 2015 року у справі № 6-435цс15 та від 16 грудня 2015 року у справі № 6-648цс15.

Ст. 236 КЗпП України не містить застережень, що власник або уповноважений ним орган не відповідає за затримку виконання рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника, якщо працівник не вчинив додаткові дії, що вказують на його бажання поновитися на роботі.

Відповідно до ч. 1 ст. 255 КАС України постанова суду, яка набрала законної сили, є обов'язковою для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України.

Ч. 2 ст. 257 КАС України встановлено, що судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання.

П. 3 ч. 1 ст. 256 КАС України передбачено, що постанови суду про поновлення на посаді у відносинах публічної служби виконуються негайно.

Негайне виконання судового рішення полягає в тому, що воно набуває властивостей обов'язковості і підлягає виконанню не з моменту набрання ним законної сили, а негайно з часу його оголошення в судовому засіданні.

Обов'язковість рішень суду віднесена Конституцією України до основних засад судочинства.

Отже, з огляду на принцип загальнообов'язковості судових рішень за змістом ч. 1 ст. 255, ч. 2 ст. 257 КАС України судові рішення є обов'язковими для виконання, зокрема, посадовими особами, від яких залежить реалізація прав особи, підтверджених судовим рішенням.

Законодавство передбачає обов'язок роботодавця добровільно і негайно виконати рішення суду про поновлення працівника на роботі. Обов'язок видати наказ про поновлення працівника на роботі виникає у роботодавця відразу після оголошення рішення суду, незалежно від того, чи буде дане рішення суду оскаржуватися.

При цьому, як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п. 34 постанови «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06 листопада 1992 року № 9, рішення про поновлення на роботі вважається виконаним з дня видання власником або уповноваженим ним органом про це наказу.

Виходячи з лексичного значення (тлумачення) поняття «затримка», як «зволікання» «проволока», за змістом норм ст. 236 КЗпП України затримкою виконання рішення суду про поновлення працівника на роботі слід вважати невидання власником або уповноваженим ним органом наказу про поновлення працівника на роботі без поважних причин, негайно, після оголошення судового рішення.

Судом встановлено, що постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 27 січня 2016 року ОСОБА_3 поновлений на посаді старшого оперуповноваженого сектору боротьби з незаконним обігом наркотиків Краматорського МВ.

Наказ про поновлення позивача на посаді виданий ГУМВС України в Донецькій області 11 березня 2016 року.

Таким чином, постанова Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 27 січня 2016 року не виконувалась в період з 28 січня 2016 року по 10 березня 2016 року включно.

Як наслідок, ОСОБА_3 має право на отримання грошового забезпечення за час вимушеного прогулу внаслідок затримки виконання рішення суду за період з 28 січня 2016 року по 10 березня 2016 року включно.

Середньоденне грошове забезпечення для обчислення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу внаслідок затримки виконання рішення суду має обчислюватися, виходячи з грошового забезпечення ОСОБА_3 за червень-липень 2014 року.

Обґрунтування цього висновку є тотожним обґрунтуванню, наведеному судом при вирішенні позовних вимог про стягнення одноразової грошової допомоги.

Згідно з листом Міністерства соціальної політики України від 20 липня 2015 року № 10846/0/14-15/13 «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2016 рік» період затримки виконання рішення з 28 січня 2016 року по 10 березня 2016 року включно становить 30 робочих днів (2 дні у січні + 21 день у лютому +7 днів у березні).

Таким чином, з Краматорського МВ на користь ОСОБА_3 слід стягнути грошове забезпечення затримки виконання рішення суду у розмірі 5 157,60 грн. (171,92 грн. х 30 робочих днів = 5 157,60 грн.).

3. При вирішенні позовних вимог про стягнення з Краматорського МВ компенсації за невикористані дні щорічної відпустки в рік звільнення суд виходить з наступного.

За правилами абз. 2 п. 56 Положення № 114 особам рядового і начальницького складу, які звільняються з органів внутрішніх справ, за невикористану в році звільнення відпустку виплачується грошова компенсація відповідно до законодавства.

Відповідно до п. «а» п. 1 Порядку № 100 цей Порядок обчислення середньої заробітної плати застосовується у випадках виплати компенсації за невикористані відпустки.

Згідно з абз. 1 п. 2 Порядку № 100 обчислення середньої заробітної плати для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю виплати компенсації за невикористані відпустки.

Таким чином, Порядком № 100 визначена спеціальна процедура обчислення середнього заробітку для виплати компенсації за невикористану відпустку.

Для визначення грошового забезпечення, з якого має обчислюватися компенсація за невикористану відпустку, у якості розрахункового періоду судом застосовується період з серпня 2013 року по липень 2014 року, тобто за 12 календарних місяців, що передували першому звільненню позивача.

Обґрунтування цього висновку є тотожним обґрунтуванню, наведеному судом при вирішенні позовних вимог про стягнення одноразової грошової допомоги.

Грошове забезпечення ОСОБА_3 в період з серпня 2013 року по липень 2014 року становило 42 713,34 грн.

Кількість робочих днів у розрахунковому періоді відповідно до листів Міністерства соціальної політики України від 21 серпня 2012 року № 9050/0/14-12/13 «Про розрахунок норм тривалості робочого часу на 2013 рік» та від 04 вересня 2013 року № 9884/о/14-13/13 «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2014 рік» становить 251 робочий день (21 день у серпні 2013 року + 21 день у вересні 2013 року + 23 дні у жовтні 2013 року + 21 день у листопаді 2013 року + 22 дні у грудні 2013 року + 21 день у січні 2014 року + 20 днів у лютому 2014 року + 20 днів у березні 2014 року + 21 день у квітні 2014 року + 19 днів у травні 2014 року + 19 днів у червні 2014 року + 23 дні у липні 2014 року).

Середньоденне грошове забезпечення для обчислення компенсації за невикористану відпустку становить 42 713,34 грн. : 251 робочий день = 170,17 грн.

Пропорційна відпрацьованому часу кількість невикористаних ОСОБА_3 днів щорічної відпустки у рік звільнення, тобто 2016 рік, становить 10 днів.

Таким чином, з Краматорського МВ на користь ОСОБА_3 слід стягнути компенсацію за невикористану відпустку у рік звільнення у розмірі 1 701,17 грн. (170,17 грн. х 10 днів = 1 701,70 грн.).

4. Вирішуючи позовні вимоги про стягнення з Краматорського МВ щомісячної грошової допомоги особам, які звільнені зі служби у зв'язку з скороченням штату без права на пенсію, у розмірі 875,00 грн., суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 9-1 Закону № 2262 особам, які звільнені зі служби у зв'язку із скороченням штатів без права на пенсію, протягом одного року після звільнення зі служби виплачується щомісячна грошова допомога в розмірі окладу за військовим (спеціальним) званням.

Умови призначення та порядок виплати щомісячної грошової допомоги визначаються Кабінетом Міністрів України.

Згідно з абз. 1-4 п. 11 постанови КМУ № 393 особам, звільненим із служби у зв'язку із скороченням штатів без права на пенсію, протягом одного року після звільнення із служби виплачується щомісячна грошова допомога у розмірі окладу за спеціальним званням.

Щомісячна грошова допомога виплачується тим особам, що під час служби мали право на отримання окладу за спеціальним званням.

Річний строк для виплати щомісячної грошової допомоги особам, зазначеним у абз. 1 цього пункту, обчислюється з дня звільнення їх із служби. Допомога виплачується з дня, що настає за датою, по яку особі нараховано грошове забезпечення при звільненні.

Виплата щомісячної грошової допомоги здійснюється Міністерством внутрішніх справ через уповноважені ним органи.

Абз. 5 п. 11 постанови КМУ № 393 визначені підстави припинення виплати щомісячної грошової допомоги.

Так, особам, які в період отримання щомісячної грошової допомоги: знову прийняті (призвані) на службу або поновлені на службі (посаді), виплата допомоги припиняється з місяця, що настає за місяцем прийняття (призову) на службу або поновлення на службі (посаді); були зареєстровані в установленому порядку в державній службі зайнятості, виплата допомоги припиняється з місяця, що настає за місяцем реєстрації; набули право на пенсію, зокрема від органів соціального захисту населення, виплата допомоги припиняється з місяця, що настає за місяцем призначення пенсії. Якщо виплату пенсії припинено відповідно до законодавства протягом одного року після звільнення, виплата допомоги поновлюється з місяця, що настає за місяцем припинення виплати пенсії.

ОСОБА_3 звільнений з органів внутрішніх справ 11 березня 2016 року через скорочення штатів без права на пенсію; на день звільнення перебував у спеціальному званні майор міліції.

Згідно з додатком № 24 до постанови КМУ № 1294 оклад за спеціальне звання «майор міліції» складає 125 грн.

За вказаних обставин, з 12 березня 2016 року у ОСОБА_3 виникло право на отримання щомісячної грошової допомоги.

Докази наявності передбачених абз. 5 п. 11 постанови КМУ № 393 обставин, що зумовлюють припинення виплати щомісячної допомоги, суду не надані.

Щомісячна грошова допомога за березень 2016 року (з 12 березня 2016 року) становить 125,00 грн. : 31 день х 20 днів = 80,65 грн.

За період з квітня по жовтень 2016 року по 125,00 грн. щомісячно.

Щомісячна грошова допомога за листопад 2016 року (по день постановлення судового рішення) становить 125,00 грн. : 30 днів х 7 днів = 29,19 грн.

Таким чином, з Краматорського МВ на користь ОСОБА_3 слід стягнути щомісячну грошову допомога у розмірі 984,84 грн. (80,65 грн. + 125,00 грн. х 7 місяців + 29,19 грн. = 984,84 грн.).

5. При вирішенні вимог про стягнення з Краматорського МВ грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Цією ж статтею передбачено, що право особи на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Згідно зі ст. 1 Конвенції Міжнародної організації праці «Про захист заробітної плати» № 95, ратифікованої Україною 30 червня 1961 року, незалежно від назви оплати праці і методу її обчислення, будь-яку винагороду або заробіток, які можуть бути обчислені в грошах, і встановлені угодою або національним законодавством, що їх роботодавець повинен заплатити працівникові за працю, яку виконано чи має бути виконано, або за послуги, котрі надано чи має бути надано.

Ст. 12 цієї Конвенції установлено, що коли минає термін трудового договору, остаточний розрахунок заробітної плати, належної працівнику, має бути проведено відповідно до національного законодавства, колективного договору чи рішення арбітражного органу, або - коли немає такого законодавства, угоди чи рішення - в розумний термін з урахуванням умов контракту.

Враховуючи, що перебування особи на державній службі є однією із форм реалізації, закріпленого у ст. 43 Конституції України права на працю (постанова Верховного Суду України від 06 листопада 2013 року у справі № 21-389а13).

Як було зазначено вище, нерозповсюдження на осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ КЗпП стосується лише норм, якими врегульована оплата праці (виплата грошового забезпечення) вказаних осіб та спорів щодо цього забезпечення (зокрема, спорів з приводу розміру посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії, одноразових додаткових видів грошового забезпечення, порядку їх нарахування та виплати).

Водночас питання відповідальності за затримку розрахунку при звільненні особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ не врегульовані положеннями спеціального законодавства.

За правилами ст. 9 КАС у разі відсутності закону, що регулює відповідні правовідносини, суд застосовує закон, що регулює подібні правовідносини (аналогія закону), а за відсутності такого закону суд виходить із конституційних принципів і загальних засад права (аналогія права).

З огляду на це до спірних правовідносин суд застосовує положення КЗпП України.

Згідно з ч. 1 ст. 47 КЗпП власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 116 КЗпП при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

Ч. 2 ст. 116 КЗпП визначено, що у разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Належні та допустимі докази, які б свідчили, що у день звільнення 11 березня 2016 року ОСОБА_3 перебув на службі суду не надані.

Як наслідок, всі належні позивачу виплати, пов'язані з його звільненням, мали бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення ним вимоги про розрахунок.

З вимогою про проведення розрахунку до Краматорського МВ ОСОБА_3 звернувся 29 квітня 2016 року.

Таким чином, згідно з ч. 1 ст. 116 КЗпП Краматорський МВ мав провести остаточний розрахунок з позивачем не пізніше 03 травня 2016 року (30 квітня - 02 травня 2016 року припадали на неробочі та святкові дні).

На час судового розгляду остаточний розрахунок з позивачем не проведено.

Згідно з ч. 1 ст. 117 КЗпП в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Відповідно до ч. 2 ст. 117 КЗпП при наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

За вказаних обставин суд дійшов висновку, що ОСОБА_3 має право на отримання середнього заробітку (грошового забезпечення) за час затримки розрахунку при звільненні з 04 травня 2016 року по 07 листопада 2016 року включно.

Середньоденне грошове забезпечення позивача у розрахунковому періоді (червень-липень 2014 року) становило 171,92 грн.

Відповідно до листа Міністерства соціальної політики України від 20 липня 2015 року № 10846/0/14-15/13 «Про розрахунок норм тривалості робочого часу на 2016 рік» кількість днів затримки розрахунку з 04 травня 2016 року по 07 листопада 2016 року включно становить 129 робочих днів (19 днів травня + 20 днів червня + 21 день липня + 22 дні серпня + 22 дні вересня + 20 днів жовтня + 5 днів листопада).

Таки чином, середній заробіток (грошове забезпечення) за час затримки розрахунку при звільненні становить 171,92 грн. х 129 днів = 22 177,68 грн.

В постанові від 27 квітня 2016 року (справа № 6-113цс16) Верховний Суд України навів наступний правовий висновок.

Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який ухвалює рішення по суті спору. Установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення або в разі його відсутності в цей день - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а в разі непроведення його до розгляду справи - по день ухвалення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не позбавляє його відповідальності.

У разі непроведення розрахунку у зв'язку з виникненням спору про розмір належних до виплати сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню в повному обсязі, якщо спір вирішено на користь позивача або такого висновку дійде суд, що розглядає справу.

При частковому задоволенні позову працівника суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням спірної суми, на яку працівник мав право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи.

Отже, право суду зменшити розмір середнього заробітку, що має сплатити роботодавець працівникові за час затримки виплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені ст. 116 КЗпП, залежить від таких чинників: наявність спору між працівником та роботодавцем з приводу розміру належних до виплати працівникові сум за трудовим договором на день звільнення; виникнення спору між роботодавцем та працівником після того, коли належні до виплати працівникові суми за трудовим договором у зв'язку з його звільненням повинні бути сплачені роботодавцем; прийняття судом рішення щодо часткового задоволення вимог працівника про виплату належних йому при звільненні сум у строки, визначені ст. 116 цього Кодексу.

Необхідно взяти до уваги і такі обставини, як розмір недоплаченої суми, істотність цієї частки порівняно із середнім заробітком працівника, обставини за яких було встановлено наявність заборгованості, дії відповідача щодо її виплати.

В постанові від 23 грудня 2015 року (справа № 6-837цс15) міститься висновок Верховного Суду України, що за наявності між сторонами спору щодо розміру заборгованості із заробітної плати, розмір відшкодування за час затримки розрахунку при звільненні підлягає зменшенню, з урахуванням принципу співмірності та істотності суми заборгованості порівняно із середнім заробітком.

Позивачем заявлені вимоги про стягнення одноразової грошової допомоги 34 297,09 грн., грошового забезпечення за час затримки виконання рішення суду 4 985,68 грн., компенсації за невикористану відпустку 1 701,70 грн., щомісячної грошової допомоги 875,00 грн., а разом 41 859,47 грн. або 100% заявлених вимог.

Судом задоволені вимоги про стягнення одноразової грошової допомоги 18 087,81 грн., грошового забезпечення за час затримки виконання рішення суду 5 157,60 грн., компенсації за невикористану відпуску 1 701,70 грн., щомісячної грошової допомоги 984,84 грн., а разом 25 931,95 грн. або 61,95% від заявлених вимог.

Суд відзначає, що згідно з прецедентною практикою Європейського Суду з прав людини (справа «Кечко проти України») органи державної влади не можуть посилатись на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов'язань, а тому суд не приймає посилання відповідача на відсутність фінансування цих виплат як причину їх непроведення.

Крім того, відповідачем не наданого жодного доказу на підтвердження того, що Краматорський МВ порушував перед розпорядником бюджетних коштів вищого порядку питання про виділення додаткових асигнувань для проведення остаточного розрахунку із звільненими працівниками, в тому числі з позивачем, а також щодо прискорення процесу обчислення ГУМВС України в Донецькій області вислуги років позивача та кількості днів невикористаної ним відпустки.

Оскільки вимоги позивача задоволені частково, суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням спірної суми, на яку позивач мав право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи (тривалості затримки, поведінки відповідача у спірних правовідносинах) та, враховуючи принцип співмірності, вважає за необхідне зменшити суму грошового забезпечення за час затримки розрахунку пропорційно задоволеній частині позовних вимог.

Таким чином, з Краматорського МВ на користь ОСОБА_3 слід стягнути грошове забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 13 739,07 грн. ((22 177,68 грн. х 61,95%) : 100% = 13 739,07 грн.).

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, беручи до уваги, що ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Решта доводів та заперечень сторін висновків суду по суті позовних вимог не спростовують.

Згідно з абз. 5 п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами законодавства про оплату праці» від 24 грудня 1999 року № 13 при задоволенні вимог про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов'язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов'язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення.

Всі суми, що підлягають стягнення з Краматорського МВ на користь ОСОБА_3 визначені без утримання обов'язкових платежів (військового збору тощо).

Відповідно до ст. 94 КАС України судові витрати присудженню не підлягають.

Керуючись Конституцією України, ст.ст. 2-15, 17-20, 23, 26, 69-72, 94, 98, 159-163, 167, 185-186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, -

постановив:

1. Адміністративний позов ОСОБА_3 до Краматорського міського відділу ГУМВС України в Донецькій області про стягнення одноразової грошової допомоги при звільненні, грошового забезпечення за час затримки виконання рішення суду, компенсації за невикористану відпустку, грошової допомоги особам, які звільнені через скорочення штату без права на пенсію, та грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні - задовольнити частково.

2. Стягнути з Краматорського міського відділу ГУМВС України в Донецькій області (ідентифікаційний код 08671509, місцезнаходження: Донецька обл., м. Краматорськ, вул. Шкадінова, буд. 25) на користь ОСОБА_3 (ідентифікаційний код НОМЕР_1, місце проживання: АДРЕСА_1) одноразову грошову допомогу при звільненні у сумі 18 087 (вісімнадцять тисяч вісімдесят сім) гривень 71 копійка.

3. Стягнути з Краматорського міського відділу ГУМВС України в Донецькій області (ідентифікаційний код 08671509, місцезнаходження: Донецька обл., м. Краматорськ, вул. Шкадінова, буд. 25) на користь ОСОБА_3 (ідентифікаційний код НОМЕР_1, місце проживання: АДРЕСА_1) грошове забезпечення за час затримки виконання рішення суду у сумі 5 157 (п'ять тисяч сто п'ятдесят сім) гривень 60 копійок.

4. Стягнути з Краматорського міського відділу ГУМВС України в Донецькій області (ідентифікаційний код 08671509, місцезнаходження: Донецька обл., м. Краматорськ, вул. Шкадінова, буд. 25) на користь ОСОБА_3 (ідентифікаційний код НОМЕР_1, місце проживання: АДРЕСА_1) компенсацію за невикористану відпустку у рік звільнення у сумі 1 701 (одна тисяча сімсот одна) гривня 70 копійок.

5. Стягнути з Краматорського міського відділу ГУМВС України в Донецькій області (ідентифікаційний код 08671509, місцезнаходження: Донецька обл., м. Краматорськ, вул. Шкадінова, буд. 25) на користь ОСОБА_3 (ідентифікаційний код НОМЕР_1, місце проживання: АДРЕСА_1) щомісячну грошову допомогу особам, які звільнені через скорочення штату без права на пенсію, у сумі 984 (дев'ятсот вісімдесят чотири) гривні 84 копійки.

6. Стягнути з Краматорського міського відділу ГУМВС України в Донецькій області (ідентифікаційний код 08671509, місцезнаходження: Донецька обл., м. Краматорськ, вул. Шкадінова, буд. 25) на користь ОСОБА_3 (ідентифікаційний код НОМЕР_1, місце проживання: АДРЕСА_1) грошове забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні у сумі 13 739 (тринадцять тисяч сімсот тридцять дев'ять) гривень 07 копійка.

7. У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

8. Постанова прийнята у нарадчій кімнаті, її вступна та резолютивна частина проголошені у судовому засіданні 07 листопада 2016 року.

9. Повний текст постанови виготовлений 14 листопада 2016 року.

10. Постанова може бути оскаржена до Донецького апеляційного адміністративного суду через Донецькій окружний адміністративний суд в порядку, визначеному ст. 186 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом ч. 3 ст. 160 Кодексу адміністративного судочинства України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

11. Постанова набирає законної сили після закінчення строків подання апеляційної скарги, якщо вона не була подана у встановлені строки. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя Кравченко Т.О.