Справа № 805/2379/16-а
Суддя: Чебанов Олександр Олегович
Дата ухвалення: 2016-11-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Христофоров А.Б.
Суддя-доповідач - Чебанов О.О.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 листопада 2016 року справа № 805/2379/16-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ, вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд колегією суддів у складі: головуючого судді: Чебанова О.О., суддів: Сіваченка І.В., Шишова О.О., розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Донецької митниці Державної фіскальної служби України на постанову Донецького окружного адміністративного суду від 21 вересня 2016 року у справі № 805/2379/16-а за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Метінвест-Шиппінг» до Донецької митниці Державної фіскальної служби України про визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості товарів № 700080000/2016/000013/2 від 14.03.2016 року, визнання протиправною та скасування картки відмови в прийнятті митної декларації митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № 700080000/2016/00013 від 14.03.2016 року,-

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Метінвест-Шиппінг» звернулось до Донецького окружного адміністративного суду з позовною заявою до Донецької митниці Державної фіскальної служби України про визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості товарів № 700080000/2016/000013/2 від 14.03.2016 року, визнання протиправною та скасування картки відмови в прийнятті митної декларації митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № 700080000/2016/00013 від 14.03.2016 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 14.03.2016 року, у відповідності до ч. 2 ст. 53 Митного кодексу України, для митного оформлення товару з боку позивача разом з митною декларацією було надано відповідачу: Контракт № 02 ЛЕБ МШ ГБЖ/пр/160430 від 04.02.2016р. з додатком № 2 від 08.02.2016 р.; Рахунок-фактуру (інвойс) № 160430-2-1 від 15.02.2016 р.; заявку на купівлю валюти №15 від 25.02.2016 року; Висновок про вартість товару, виданий ДП «Укрпромзовнішекспертиза» № 705 від 24.02.2016 року; прейскурант цін виробника від 01.01.2016року; листи щодо ціноутворення та надання знижок №40-949 від 16.02.2016року, № 40-1271 від 26.02.2016 року, № 40-1482 від 11.03.2016 року; митну декларацію країни експортера № 10101050/120216/0000113 від 12.02.2016 року; протокол тендерного комітету № 1 від 29.01.2016року. Зауважив, що фактично, відповідачу було надано всі документи, обов'язковість яких передбачена ч. 2 ст. 53 МК України, і які підтверджують заявлену митну вартість за першим методом за ціною договору. 14.03.2016 року, відповідачем було прийнято рішення про коригування митної вартості товарів № 700080000/2016/000013/2, яким збільшено вартість товару за 1 тону до 162,00 дол. США та оформлено картку відмови в прийнятті митної декларації митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № 700080000/2016/00013. Згідно оскаржуваного рішення, відповідачем для визначення митної вартості товару застосовано другорядний метод - за ціною договору щодо ідентичних товарів.

Позивач зазначив, що керуючись ч. 8 ст. 55 Митного кодексу України, листом № 520/д від 06.05.2016 року було надано відповідачу додаткові документи для підтвердження митної вартості товару за ціною договору (контракту), а саме: лист ТОВ УК «Металлоинвест», Росія № 40-2430 від 19.04.2016 р. про формування цін на гарячебрикетоване залізо; платіжне доручення № 29884 від 25.03.2016 р. на сплату двох партій товару, що поставлялись згідно рахунків № 160430-1-1 від 15.02.2016 р. та № 160430-2-1 від 15.02.2016р.

Однак, доводи позивача та додаткові документи не були взяті відповідачем до уваги.

Зауважив про поверховість та формалізм дій відповідача при прийнятті рішення про відмову у застосуванні заявленої позивачем вартості товару.

Просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, визнати протиправним та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів № 700080000/2016/000013/2 від 14.03.2016 року, визнати протиправною та скасувати картку відмови в прийнятті митної декларації митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № 700080000/2016/00013 від 14.03.2016 року.

Постановою Донецького окружного адміністративного суду від 21 вересня 2016 року позов було задоволено, внаслідок чого: визнано протиправним та скасовано рішення Донецької митниці Державної фіскальної служби України про коригування митної вартості товарів № 700080000/2016/000013/2 від 14.03.2016 року; визнано протиправною та скасовано картку відмови в прийнятті митної декларації митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення Донецької митниці Державної фіскальної служби України № 700080000/2016/00013 від 14.03.2016 року.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій просив скасувати постанову суду першої інстанції та постановити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що оскаржена постанова прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права, висновки суду першої інстанції є передчасними та такими, що зроблені на основі неповного та поверхневого дослідження обставин справи.

Також в апеляційній скарзі відповідач зазначає, що при вчиненні дій щодо визначення митної вартості товару діяв на підставі закону, в межах своїх повноважень, з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення.

Сторони в судове засідання не прибули, про час, дату та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином, тому за приписами п. 2 ч. 1 ст. 197 Кодексу адміністративного судочинства (далі - КАС) України суд апеляційної інстанції розглядає справу у порядку письмового провадження.

Відповідно до вимог частини 1 статті 195 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги, а також документи, які містяться в матеріалах адміністративної справи, встановила наступне.

04.02.2016 р. між ТОВ «МЕТІНВЕСТ-ШІППІНГ» (надалі - позивач) та Акціонерним товариством «Лебединський ГЗК» (РФ) було укладено контракт № 02 ЛЕБ МШ ГБЖ/пр/160430 (надалі - Контракт) на постачання гарячебрикетованого заліза (брикети залізної руди) (надалі - ГБЗ). За Контрактом позивач є покупцем, а компанія АТ «Лебединський ГЗК», Росія - постачальником.

Згідно п. 1.1. Контракту, кількість, ціна та умови поставки визначаються Сторонами в додатках до Контракту.

08.02.2016 року було укладено Додаток № 2 до Контракту, згідно якого Покупець (позивач) зобов'язувався оплатити та прийняти, а постачальник поставити в лютому 2016 року наступний товар: гарячебрикетоване залізо (брикети залізної руди) вищого сорту, виробництва АТ «Лебединський ГЗК» (РФ), код ТН ЗЕД 7203 10 00 00, ТУ-0726-003-09 зі змінами № 1 від 01.01.2011, № 2 від 24.10.2011, № 3 від 10.12.2013, в кількості 5 500 тон (+/- 5% в опціоні). Умови поставки: DAP станція Соловей (439701)/Тополі (431801) кордон РФ/Україна. Вартість за 1 тону 127, 20 доларів США, загальна вартість 734 580, 00 доларів США (з урахуванням опціону).

14.03.2016 року у відповідності до ч. 2 ст. 53 Митного кодексу України, для митного оформлення товару позивачем разом з митною декларацією було надано відповідачу наступні документи: Контракт № 02 ЛЕБ МШ ГБЖ/пр/160430 від 04.02.2016р. з додатком № 2 від 08.02.2016 р; Рахунок-фактуру (інвойс) № 160430-2-1 від 15.02.2016 р.; заявку на купівлю валюти № 15 від 25.02.2016 року; Висновок про вартість товару, виданий ДП «Укрпромзовнішекспертиза» №705 від 24.02.2016 року; прейскурант цін виробника від 01.01.2016 року; листи щодо ціноутворення та надання знижок № 40-949 від 16.02.2016року, № 40-1271 від 26.02.2016 року, № 40-1482 від 11.03.2016 року; митну декларацію країни експортера № 10101050/120216/0000113 від 12.02.2016 року; протокол тендерного комітету № 1 від 29.01.2016 року.

14.03.2016 року на адресу позивача від відповідача надійшло електронне повідомлення згідно якого, документи, що були подані для митного оформлення містять розбіжності, а саме, у висновку про вартість товару, що було видано ДП «Укрпромзовнішекспертиза» № 705 від 24.02.2016року контрактна ціна на гарячебрикетоване залізо порівнюється з цінами на перероблений чавун і металобрухт, які за своєю суттю не є подібним товаром, а лише альтернативним видом сировини. Отже, висновок про вартісні характеристики товарів, не відповідає вимогам нормативно-правових актів з оцінки майна і є неякісним, тому не може бути використаний.

14.03.2016 року відповідачем було прийнято рішення про коригування митної вартості товарів № 700080000/2016/000013/2, яким збільшено вартість товару за 1 тону з 127,20 дол. США до 162,00 дол. США та оформлено картку відмови в прийнятті митної декларації митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № 700080000/2016/00013 від 14.03.2016 року.

Згідно оскаржуваного рішення, відповідачем для визначення митної вартості товару застосовано другорядний метод за ціною договору щодо ідентичних товарів.

16.03.2016 року, відповідно до ст. 55 Митного кодексу України товар був випущений у вільний обіг за МД № 700080000/2016/001054 зі сплатою митних платежів згідно з митною вартістю цих товарів, визначеною декларантом, із забезпеченням сплати різниці між сумою митних платежів, обчисленою згідно з митною вартістю товарів, визначеною декларантом, і сумою митних платежів, обчисленою відповідно до митної вартості товарів, визначеної митним органом, шляхом надання гарантій відповідно до розділу Х Кодексу.

Відповідно до статті 49 Митного кодексу України від 13.03.2012 року митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Згідно з пунктом 1 частини четвертої статті 54 Митного кодексу України митний орган під час здійснення контролю за правильністю визначення митної вартості товарів зобов'язаний здійснювати контроль заявленої декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих зазначеними особами документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Статтею 53 МК України встановлено, що у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п'ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об'єктом купівлі-продажу); якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Частиною третьою статті 53 Митного кодексу України передбачено, що у разі якщо документи, зазначені у частині 2 цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов'язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов'язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов'язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); виписку з бухгалтерської документації; ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; копію митної декларації країни відправлення; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Згідно з частини першої статті 54 МК України, контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Статтею 57 Митного кодексу України встановлено, що визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами:1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій митний орган та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.

У разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов'язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 цього Кодексу.

Аналіз наведених статей свідчить про те, що обов'язок доведення митної ціни товару лежить на позивачеві. При цьому, митний орган у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, може витребувати додаткові документи.

Такою імперативною умовою є наявність обґрунтованих сумнiвiв у правильності зазначеної декларантом митної вартості товарів. Разом з тим, в розумінні наведених статей сумніви митниці є обґрунтованими, якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Відтак, наведені приписи зобов'язують митницю зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності.

Встановивши відсутність достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів, митниця повинна вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих документів неможливо встановити дані складові, та які документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника.

Ненаведення митницею в рішенні про коригування митної вартості товарів належних та допустимих доказів того, що документи, подані декларантом для митного оформлення товару, є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації, витребовування митницею додаткових документів без зазначення обставин, які ці документи повинні підтвердити, свідчать про протиправність рішення щодо застосування іншого, ніж основний метод, визначення митної вартості товарів.

Частиною четвертою статті 54 Митного кодексу України передбачено обов'язок митного органу письмово надавати інформацію декларанту про причини, за яких заявлена ним митна вартість не може бути визначена.

Аналізуючи зазначені норми, Верховний Суд України у постанові від 30.06.2015 року (справа 21-591а15) зазначив, що митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребовування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше. Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов'язковою, оскільки з цією обставиною закон пов'язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів. Разом з тим, витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 МК. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

В порушення норм Митного кодексу України, посадова особа відповідача безпідставно здійснила запит додаткових документів, тобто, не зазначила підстав для запиту додаткових документів - не зазначила документи з переліку частини другої статті 53 МКУ, в яких виявлено розбіжності, ознаки підробки або відсутність всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів чи відомостей щодо ціни товару.

Згідно з ч. 7 ст. 55 Митного кодексу України у випадку незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням органу доходів і зборів про коригування заявленої митної вартості товарів орган доходів і зборів за зверненням декларанта або уповноваженої ним особи випускає товари, що декларуються, у вільний обіг за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю цих товарів, визначеною декларантом або уповноваженою ним особою, та забезпечення сплати різниці між сумою митних платежів, обчисленою згідно з митною вартістю товарів, визначеною декларантом або уповноваженою ним особою, та сумою митних платежів, обчисленою згідно з митною вартістю товарів, визначеною органом доходів і зборів, шляхом надання гарантій відповідно до розділу Х цього Кодексу.

Відповідно до ч. 8 ст. 55 Кодексу протягом 80 днів з дня випуску товарів декларант або уповноважена ним особа може надати органу доходів і зборів додаткові документи для підтвердження заявленої ним митної вартості товарів, що декларуються.

У ч. 9 ст. 55 Кодексу зазначено, що у разі надання декларантом або уповноваженою ним особою додаткових документів орган доходів і зборів розглядає подані додаткові документи і протягом 5 робочих днів з дати їх подання виносить письмове рішення щодо визнання заявленої митної вартості та скасовує рішення про коригування заявленої митної вартості або надає обґрунтовану відмову у визнанні заявленої митної вартості з урахуванням додаткових документів. У такому випадку надана фінансова гарантія відповідно повертається (вивільняється) або реалізується в порядку та у строки, визначені цим Кодексом.

Таким чином за змістом чинного законодавства позивач міг не погодитися з законністю рішення митниці і оспорити відмову в пропуску товару на митну територію України, рішення про визначення митної вартості. Однак, обраний позивачем спосіб захисту, - оформлення товару за вказаною митним органом митною вартістю, а потім оскарження його рішення - не суперечить закону.

Оформлення митним органом товару згідно з поданими позивачем вантажними митними деклараціями є дією суб'єкта владних повноважень, що породжує для позивача певні правові наслідки й може бути оскаржено до суду.

Вказане узгоджується з правовою позицією, викладеною в Постанові Верховного суду України від 01.12.2009 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Пластфарма» до Львівської митниці та Головного управління Державного казначейства України у Львівській області про визнання нечинним митного оформлення товарів та зобов'язання вчинити дії.

Колегією суддів встановлено, що позивачем листом № 520/д від 06.05.2016 року було надано відповідачу додаткові документи для підтвердження митної вартості товару за ціною договору (контракту), а саме: лист ТОВ УК «Металлоинвест», Росія № 40-2430 від 19.04.2016 р. про формування цін на гарячебрикетоване залізо; платіжне доручення № 29884 від 25.03.2016 р. на сплату двох партій товару, що поставлялись згідно рахунків № 160430-1-1 від 15.02.2016 р. та № 160430-2-1 від 15.02.2016 р.

Разом з тим, ч. 6 ст. 54 Митного кодексу України наведено вичерпний перелік причин, з яких митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірності відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: 1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; 2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; 4) надходження до органу доходів і зборів документально підтвердженої офіційної інформації органів доходів і зборів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

Виходячи з вищевикладеного не є належним обґрунтуванням спірного рішення недоліки листа ДП «Укрпромзовнішекспертиза», оскільки відповідний лист не є обов'язковим (основним документом), за яким підтверджується митна вартість за ціною контракту відповідно до ч. 2 ст. 53 Митного кодексу України.

Доводів того, що надані під час декларування позивачем основні документи містили недоліки у формі та/або змісті відповідачем суду не надані.

Колегія суддів не бере до уваги доводи відповідача щодо не зазначення в контракті умов надання знижок щодо партії товару, оскільки у листах керуючої компанії товаровиробника № 40-949 від 16.02.2016 року та № 40-1482 від 11.03.2016 року зазначено, що прейскуранти товарів складаються виробником на партії до 200 тон, а у разі якщо партія товару більша ніж 200 тон, виробник надає знижку.

Крім того, ч. 2, 3 ст. 53 Митного кодексу України не передбачений обов'язок декларанта надавати митному органу інформацію та документи, що обґрунтовують механізм ціноутворення вартості відповідного товару, якщо для цього не має передбачених цими нормами підстав.

Також колегія суддів зазначає, що інформація ДП «Укрпромзовнішекспертиза» є консультативним документом, що не має обов'язкового значення для визначення митної вартості товару. Відповідно до п. 2 Національного стандарту оцінки «подібне майно - майно, що за своїми характеристиками та (або) властивостями подібне до об'єкта оцінки і має таку саму інвестиційну привабливість». ГБЗ як металобрухт та чавун передільним є взаємозамінною залізовмісною сировиною для металургійної промисловості.

Як зазначено у листі ТОВ УК «МЕТАЛЛОИНВЕСТ», що є керуючою компанією постачальника за контрактом, АО «Лебединский ГОК» є єдиним підприємством у СНД, що виробляє ГБЗ, тобто ГБЗ в Україні не виробляється.

Таким чином, зроблене ДП «Укрпромзовнішекспертиза» визначення ціни ГБЗ шляхом порівняння з ціною металобрухту та чавуну передільного є правильним.

Крім того, зауваження відповідача щодо того, що товари відповідно до ст. 61 Кодексу не можуть вважатися подібними товарами, якщо вони не вироблені в тій самій країні, що і товари, які оцінюються у цьому випадку є невірними, оскільки наведена відповідачем ст. 61 Кодексу застосовується при визначенні митної вартості за другорядними методами визначення вартості за ціною на ідентичні чи подібні товари відповідно до Митного кодексу.

Визначення «подібного майна», що міститься у Національному стандарті оцінки застосовується не для визначення митної вартості, а для оцінки майна і не має відношення до його митної вартості.

Ці терміни подібні за змістом, але Національний стандарт та Митний кодекс є нормами права, що регулюють різні сфери правових відносин. Виходячи з вищенаведеного, твердження відповідача про те, що висновки ДП «Укрпромзовнішекспертиза» не відповідають дійсному стану цін на сировину для металургійного виробництва в Україні є помилковими.

Колегією суддів встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 15.02.2016 р. АО «Лебединский ГОК» виставило позивачу наступні рахунки: 160430-1-1 на сплату поставки 1674,50 тон. ГБЗ вартістю 127,20 доларів США за тону, загальна вартість партії 212 996,40 дол. США згідно до додатку № 1 до Контракту; 160430-2-1 на сплату поставки 1 882, 50 тон. ГБЗ вартістю 127,20 доларів США за тону, загальна вартість партії 239 454,00 доларів США згідно до додатку № 2 від 08.02.2016 р. до Контракту.

25.03.2016 р. платіжним дорученням № 29884 позивач сплатив АО «Лебединский ГОК» 452450,40 дол. США передплати за вищевказаними двома рахунками (у призначенні платіжного доручення зазначено «Передплата угоди № 02 ЛЕБ МШ ГБЖ/пр/160892).

Колегія суддів зауважує, що відповідач не надав жодної оцінки та не проаналізував надані позивачем додаткові докази в обґрунтування митної вартості товару.

Підстава для незастосування основного методу визначення митної вартості товару передбачена ч. 2 ст. 58 Кодексу. Так, відповідно до вказаної норми метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов'язковою при її обчисленні.

В даному випадку, в наявності у відповідача були всі необхідні документи, які підтверджували митну вартість товару, кількісні і якісні його характеристики, а відтак відповідач не мав права застосовувати інший, окрім першого, метод для визначення митної вартості товару.

Згідно з ч. 2 ст. 55 Митного кодексу України прийняте органом доходів і зборів письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити: обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано; наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом.

Відповідач у рішенні про коригування митної вартості жодним чином не зазначає та не обґрунтовує, яким чином вказані ним невідповідності, могли вплинути на визначення розміру митної вартості, та викликати сумніви відповідача у правильності визначення митної вартості.

Позивачем відповідачу 14.03.2016 р. разом з митною декларацією було надано зовнішньоекономічний договір додатки до нього і рахунок-фактура, що не заперечується сторонами по справі.

Відповідно до Наказу Міністерства фінансів України від 24 травня 2012 року № 598 «Про затвердження форми рішення про коригування митної вартості товарів, Правил заповнення рішення про коригування митної вартості товарів та Переліку додаткових складових до ціни договору», зареєстрованого Міністерством юстиції України 01 червня 2012 року за № 883/21195, митним органом при визначенні митної вартості товарів у Графі 33 зазначаються причини, через які митна вартість імпортованих товарів не може бути визначена за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції), у тому числі: неподання основних документів, які підтверджують відомості про заявлену митну вартість товарів (згідно з переліком та відповідно до умов, наведених у статті 53 Кодексу); невірно проведений розрахунок митної вартості; невідповідність обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 розділу III Кодексу; надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

Проте, всупереч зазначеної норми відповідач не навів у своєму рішенні жодних причин, через які згідно з приписами Митного кодексу України, заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано, також у рішенні не було наведено інформацію щодо числових значень складових митної вартості, яка могла б призвести до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості.

Окрім іншого, Вищий адміністративний суд України висловив свою правову позицію в постанові № К/800/68609/14, № К/800/68617/14 від 05.02.2015 року та зазначив, що «Митним кодексом України передбачено проводити митний контроль із застосуванням єдиної з митними органами інформаційно-телекомунікаційної системи (частина четверта статті 319 МК України), проте правовий статус бази даних Єдиної автоматизованої інформаційної системи Державної митної служби України (далі ЄАІС ДМСУ), порядок її формування, ведення, отримання інформації, а також порядок використання її даних суб'єктами господарських відносин при здійсненні ними зовнішньоекономічної діяльності МК України не передбачено. Також, у ЄАІС ДМСУ відсутня інформація про коригування заявленої митної вартості товарів, а також інформація щодо судових рішень з питань визначення митної вартості товарів та методів її визначення. Тому, колегія судів приходить до висновку, що вказана база не містить всіх об'єктивних даних щодо імпортованих в Україну товарів, які підтверджуються документально і підлягають обчисленню.

Колегія суддів зазначає, що Кодексом надано право митному органу встановити характеристики, визначальні для перевірки задекларованої митної вартості товарів у рамках процедури митного контролю та митного оформлення, проводити відповідні дослідження (аналіз, експертизи) товарів і саме на підставі таких досліджень визначити митну вартість поставленого товару.

Відповідачем не надано доказів, які свідчать про використання своїх повноважень, передбачених у главі 50 «Митні експертизи» МК України. Вказане свідчить про те, що коригування митної вартості названого товару Південна митниця за резервним методом проведене з порушенням вимог частини дев'ятої статті 58 Кодексу, тобто, не на основі об'єктивних даних, що підтверджуються документально та підлягають обчисленню».

З огляду на вищевикладене, відповідачем не доведено та не надано жодних аргументів та доказів того, що документи, подані позивачем до митного оформлення, є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації.

Таким чином, спірне рішенні про коригування митної вартості прийнято відповідачем не правомірно та без урахування всіх обставин по справі.

Відповідно до положень ст. 256 Митного кодексу України відмова у митному оформленні - це письмове вмотивоване рішення митного органу про неможливість здійснення митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через невиконання декларантом або уповноваженою ним особою умов, визначених цим Кодексом. У рішенні про відмову у митному оформленні повинні бути зазначені причини відмови та наведені вичерпні роз'яснення вимог, виконання яких забезпечує можливість митного оформлення товарів.

Згідно ч. 6 ст. 54 МК України, митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статтi 53 МК України, або вiдсутностi у цих документах всiх вiдомостей, що пiдтверджують числовi значення складових митної вартостi товарiв, чи вiдомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або пiдлягає сплатi за цi товари; невiдповiдностi обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартостi товару умовам, наведеним у главi 9 МК України; надходження до митного органу документально пiдтвердженої офiцiйної iнформацiї митних органiв iнших країн щодо недостовiрностi заявленої митної вартостi.

Однак, картка відмови № 700080000/2016/00013 в прийнятті митної декларації не містить жодних аргументів щодо неможливості здійснення митного оформлення товару за заявленою митною вартістю, крім того, не визначає, які неповнi та/або недостовiрнi вiдомостi про митну вартiсть товарiв містять документи з вичерпного переліку, передбаченого ч. 2 ст. 53 МК України, подані декларантом.

З огляду на вищезазначене, картка відмови № 700080000/2016/00013, прийнята посадовою особою митного органу з порушенням ст. 54 та ст. 256 Кодексу, отже, є неправомірною.

Згідно ч. 7 ст. 54 МК України, у разі, якщо пiд час проведення митного контролю митний орган не може аргументовано довести, що заявлено неповнi та/або недостовiрнi вiдомостi про митну вартiсть товарiв, у тому числi невiрно визначено митну вартiсть товарiв, заявлена декларантом або уповноваженою ним особою митна вартiсть вважається визнаною автоматично.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Частиною 1 ст. 9 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 ст. 72 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

За таких підстав, відповідачем не доведена законність та правомірність прийняття спірних рішень.

З урахуванням вищевикладеного, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Метінвест-Шиппінг» до Донецької митниці Державної фіскальної служби України про визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості товарів № 700080000/2016/000013/2 від 14.03.2016 року, визнання протиправною та скасування картки відмови в прийнятті митної декларації митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № 700080000/2016/00013 від 14.03.2016 року є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Доводи апеляційної скарги спростовуються встановленими судом обставинами, наявними в матеріалах справи доказами та нормами права, зазначеними в мотивувальній частині оскаржуваного рішення суду.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що постанова суду першої інстанції ухвалена з дотриманням норм матеріального та процесуального права, з повним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, у зв'язку з чим підстави для скасування або зміни постанови суду першої інстанції відсутні.

Керуючись статтями 184, 195, 197, 198, 200, 205, 206, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Донецької митниці Державної фіскальної служби України на постанову Донецького окружного адміністративного суду від 21 вересня 2016 року у справі № 805/2379/16-а - залишити без задоволення.

Постанову Донецького окружного адміністративного суду від 21 вересня 2016 року у справі № 805/2379/16-а - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили.

Головуючий суддя О.О. Чебанов

Судді І.В. Сіваченко

О.О. Шишов