Справа № 826/7742/16
Суддя: Добрянська Я.І.
Дата ухвалення: 2016-11-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

21 листопада 2016 року № 826/7742/16

Окружний адміністративний суд м. Києва у складі: судді Добрянської Я.І., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу:

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Державної міграційної служби України в м. Києві,

про визнання протиправними дій, зобов'язання вчинити дії,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовною заявою до Головного управління Державної міграційної служби України в м. Києві, в якій просить:

- визнати протиправними дії ГУ ДМС України в місті Києві в особі Шевченківського районного територіального підрозділу ( відділу ) ГУ ДМС України у місті Києві щодо вимог про сплату платежу за оформлення та видачу паспорта громадянина України для виїзду за кордон у розмірі 87,15 грн., платежу за бланк закордонного паспорта з електронним носієм у розмірі 304,32 грн., а також - щодо вимоги про підписання заяви про надання платної послуги від 06.02.2016 р.;

- стягнути з Державного бюджету України через Головне управління Державної казначейської служби України в місті Києві (код ЄДРПО 37993783, адреса: 01601, м. Київ, Шевченківський район, вул. Терещенківська, 11 -А) на користь ОСОБА_1 (01054, АДРЕСА_1) грошові кошти у розмірі 391,47 грн. (триста дев'яносто одну гривень 47 коп.).

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що жодних інших платежів, крім закріплених п. 5 ст. 2 та п.п. б) п. 6 ст. 3 названого Декрету KM України «Про державне мито» №7-93 від 21.01.1993 р. державного мита (170 грн.), ані Законом №3857-ХІІ, ані Порядком №231 на момент звернення позивача з заявою про оформлення і видачу паспорта громадянина України для виїзду за кордон не передбачено.

Заявлену правову позицію у справі позивач мотивує висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 03.12.2013 р. № 21-416а 13.

У справі наявні письмові заперечення ГУ ДМС України в м. Києві, згідно яких відповідач позовні вимоги не визнає, просить відмовити у їх задоволенні з підстав невмотивованості та необґрунтованості.

Так, зокрема, відповідачем зазначено, що при наданні адміністративної послуги з оформлення та видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон територіальні органи та підрозділи ДМС України зобов'язані перевіряти наявність документа, що підтверджує плату за надання цієї послуги у визначеному законодавством розмірі (у т.ч. вартість бланка паспорта) та відмовляти у наданні послуги у разі його відсутності.

При цьому відповідачем зауважено, що постановами Верховного Суду України від 03.12.2013 р. №21-416а13 та від 17.12.2013 р. №21-441а13, на які посилається позивач, вирішено спори, що виникли між окремими громадянами та Державним департаментом у справах громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Міністерства внутрішніх справ України у травні - червні 2012 р.

З того часу, на думку представника відповідача, законодавче урегулювання правовідносин у сфері оплати послуги з оформлення та видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон суттєво змінилося у зв'язку із набранням чинності Законом №5203 (07.10.2012 p.), Законом №5492 (06.12.2012 p.), постановою Кабінету Міністрів України від 07.05.2014 р. №152 (11.06.2014 p.), наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства фінансів України від 06.03.2015 р. №239/302, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 25.03.2015 р. за № 330/26775 (14.04.2015 p.).

Так, як йдеться у запереченнях, постанови Верховного Суду України у справах №21-416а13 та №21-441а13 містять висновки щодо застосування норм Закону №3857, постанов Кабінету Міністрів України від 31.03.1995 р. №231 (втратила чинність), від 04.06.2007 р. №795 та від 26.10.2011 р. №1098 без урахування вищезазначених нормативних актів, які набрали чинності після виникнення вирішених спірних правовідносин, що є підставою для відступлення від правової позиції вищого судового органу відповідно до абзацу другого статті 244-2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до ч. 6 ст. 128 КАС України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

В силу ч. 1 ст. 41 КАС України суд під час судового розгляду адміністративної справи здійснює повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу. У разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Отож, беручи до уваги наведені обставини, згідно до ч. 6 ст. 128 КАС України суд ухвалив розгляд даної адміністративної справи продовжити в порядку письмового провадження без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Розглянувши наявні у справі документи та матеріали, заслухавши пояснення позивача, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

06.02.2016 р. ОСОБА_1 (посвідчення особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи серії НОМЕР_1, категорія 1) звернувся до Шевченківського районного відділу ГУДМС України в місті Києві з питанням оформлення паспорту громадянина України для виїзду за кордон.

Як стверджує позивач, йому було повідомлено, що відповідно до п. 22 Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, знищення паспорта громадянина України для виїзду за кордон, його тимчасового затримання та вилучення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07.05.2014 №152, окрім оригіналів документів необхідно надати їх копії в трьох екземплярах та здійснити оплату наступних платежів:

- 87,15 грн. - за оформлення та видачу паспорта згідно постанови КМУ від 04.06.2007 р. №795;

- 304,32 грн. - за бланк паспорту згідно постанови КМУ від 26.10.2011 р. №1098.

Згідно пояснень позивача, він заперечував проти здійснення вказаних платежів, а також проти підписання заяви про надання платної послуги, однак зважаючи на невідкладну потребу у отриманні закордонного паспорту, ним виконано згадані вимоги міграційного органу.

Так, у справі наявні копія заяви - анкети від 06.02.2016 р. для внесення інформації до Єдиного державного демографічного реєстру, а також копії квитанцій від 04.02.2016 р. №43 на суму 87,15 грн. (вид платежу: 8037 Оформлення та видача паспорта громадянина України для виїзду за кордон) та від 04.02.2016 р. №45 на суму 304,32 (вид платежу: 8037 За бланк закордонного паспорта).

05.04.2016 р. позивач звернувся із письмовою заявою вх. №М-530-16 до Головного управління ДМС України в м. Києві, в якій просив повернути йому неправомірно витребувані міграційним органом коштів за бланк закордонного паспорта з електронним носієм в сумі 304,32 грн. та за оформлення та видачу паспорта громадянина України для виїзду за кордон, стверджуючи про безпідставність вказаних платежів.

У відповідь на вказану заяву відповідачем листом від 21.04.2016 р. №1-14/М-530-16 серед іншого повідомлено, що з урахуванням положень Закону України від 06.09.2012 р. №5203-VІ, Постанов №795 та №1098, наказу від 06.03.2015 р. №239/31 адміністративна послуга з оформлення та видачі паспорта є платною передбачає видачу бланка, а тому позивач має сплатити не тільки вартість цієї послуги у розмірі 87,15 грн., а й вартість бланка паспорта у розмірі 304,32 грн.

При цьому відповідачем відмічено, що згідно із ч. 4 ст. 11 Закону від 06.09.2012 р. №5203- VI плата за надання адміністративної послуги (адміністративний збір) зараховується до відповідного місцевого бюджету. Таким чином, як йдеться у згаданому листі, вимоги заявника щодо сплати позивачем вартості бланку паспорта у розмірі 304,32 грн. та за надання послуги з оформлення та видачу паспорта громадянина України для виїзду за кордон у розмірі 87,15 грн., передумови для надання йому відповідної адміністративної послуги, обґрунтованими.

Враховуючи зазначені вище обставини, не погоджуючись із наведеною позицією відповідача, вважаючи її протиправною, позивач звернувся за захистом своїх порушених прав та інтересів у судовому порядку до Окружного адміністративного суду міста Києва.

Дослідивши наявні у справі докази, проаналізувавши матеріали справи та заслухавши пояснення представника позивача, суд дійшов до висновку про задоволення позовних вимог, зважаючи на наступне.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» від 21.01.1994 р. № 3857-XII громадянин України має право виїхати з України, крім випадків, передбачених цим Законом, та в'їхати в Україну.

Статтею 2 цього Закону передбачено, що паспорт громадянина України для виїзду за кордон віднесено до документів, що дають право на виїзд з України і в'їзд в Україну та посвідчують особу громадянина України під час перебування за її межами.

Згідно ч. 1 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» оформлення паспорта громадянина України для виїзду за кордон провадиться громадянам України, які постійно проживають в Україні і досягли 18-річного віку, - за особистим клопотанням про отримання паспорта або через своїх законних представників до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері громадянства. У виняткових випадках (за наявності вимог держави, до якої здійснюється виїзд, чи вимог міжнародної організації, для участі в заходах якої здійснюється виїзд, а також у разі виїзду на постійне проживання за кордон усиновленої іноземцями дитини - громадянина України) паспорт може бути оформлено до досягнення громадянином 18-річного віку. Порядок оформлення, видачі, обміну, повернення, вилучення, знищення, визнання недійсним паспорта громадянина України для виїзду за кордон визначається Кабінетом Міністрів України. Бланки паспорта громадянина України для виїзду за кордон виготовляються на замовлення центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері громадянства.

За приписами ст. 7 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» правила оформлення і видачі паспортів, їх тимчасового затримання та вилучення визначаються відповідно до цього Закону Кабінетом Міністрів України і підлягають опублікуванню.

Згідно ст. 22 Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» від 20.11.2012 р. № 5492-VI паспорт громадянина України для виїзду за кордон є документом, що посвідчує особу, підтверджує громадянство України особи, на яку він оформлений, за кордоном і дає право цій особі на виїзд з України і в'їзд в Україну. Кожен громадянин України має право на отримання паспорта громадянина України для виїзду за кордон у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п. 2 Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, знищення паспорта громадянина України для виїзду за кордон, його тимчасового затримання та вилучення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07.05.2014 р. №152, кожен громадянин України має право на отримання паспорта для виїзду за кордон.

Пунктом 17 названого Порядку передбачено, що документи, які підтверджують здійснення встановлених законодавством платежів (консульського збору), додаються до заяви-анкети, що подається для оформлення паспорта для виїзду за кордон.

Згідно зі статтею 1 Декрету Кабінету Міністрів України від 21.01.1993 р. №7-93 «Про державне мито» (далі - Декрет) платниками державного мита на території України є фізичні та юридичні особи за вчинення в їхніх інтересах дій та видачу документів, що мають юридичне значення, уповноваженими на те органами.

Підпунктом «б» п. 6 ст. 3 Декрету Кабінету Міністрів України «Про державне мито» від 21.01.1993 р. №7-93 установлено, що за видачу паспорта громадянина України для виїзду за кордон або обміну цього розмір ставка державного мита становить 10 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

За змістом Указів Президента України «Про внесення змін до Указу Президента України від 13.09.1994 р. №519» від 21.11.1995 р. №1082/95 та «Про грошову реформу в Україні» від 25.09.1996 р. № 762/96 мінімум доходів громадян, що не обкладається прибутковим податком становить 17 грн. на місяць.

В той же час позивач як особа, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи (посвідчення серії НОМЕР_1, категорія 1) згідно до п. 18 ч. 1 ст. 4 Декрету від 21.01.1993 р. №7-93 від сплати державного мита є звільненим.

А відтак, суд зауважує, що сплата, установленого декретом державного мита покриває вартість витрат, пов'язаних із учиненням відповідачем дій щодо видачі громадянам України закордонного паспорта на право виїзду за кордон (у тому числі й вартість бланка), тому він не вправі вимагати повторної оплати тих самих дій (послуг) на підставі іншого нормативно-правового акта. Зазначене також поширюється і на позивача, не зважаючи на ту обставину, що від сплати державного мита він є звільненим.

Крім того, подібні правовідносини були предметом розгляду у Верховному Суді України, висновки щодо яких викладено в постановах від 03.12.2013 р. №21-416а13 та від 17.12.2013 р. №21-441а13.

Таким чином, оскільки позивач в установлену законодавством порядку є звільненим від плати державного мита за видачу паспорта громадянина України для виїзду за кордон в розмірі 170 грн., суд приходить до висновку про безпідставність здійсненого ним платежу за оформлення і видачу паспорта та за його бланк.

При цьому посилання відповідача на постанову Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку платних послуг, які надаються підрозділами Міністерства внутрішніх справ, Національної поліції та Державної міграційної служби, і розміру плати за їх надання» від 04.06.2007 р. № 795 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 26.10.2011 р. №1098), суд оцінює критично, з огляду на наведене.

За змістом п. 27 Переліку платних послуг, які надаються підрозділами Міністерства внутрішніх справ та Державної міграційної служби, і розмір плати за їх надання розмір плати за надання послуги з оформлення та видача паспорта громадянина України для виїзду за кордон становить 87 грн. 15 коп.

Відповідно до п. 4 Порядку надання підрозділами Міністерства внутрішніх справ та Державної міграційної служби платних послуг, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.10.2011 р. №1098 у разі надання послуги, що передбачає видачу бланка або номерного знака, розмір плати за її надання визначається з урахуванням витрат, пов'язаних з придбанням відповідної продукції, у тому числі вартості персоналізації.

Разом з тим, відповідно до ч. 5 та 6 ст. 11 Закону України «Про адміністративні послуги» від 06.09.2012 р. №5203-VI плата за надання адміністративної послуги (адміністративний збір) вноситься суб'єктом звернення одноразово за весь комплекс дій та рішень суб'єкта надання адміністративних послуг, необхідних для отримання адміністративної послуги (включаючи вартість бланків, експертиз, здійснюваних суб'єктом надання адміністративної послуги, отримання витягів з реєстрів тощо). Стягнення за надання адміністративних послуг будь-яких додаткових не передбачених законом платежів або вимагання сплати будь-яких додаткових коштів забороняється.

Аналізуючи наведені правові норми, суд відмічає, що сплата встановленого Декретом Кабінету Міністрів України «Про державне мито» від 21.01.1993 р. № 7-93 державного мита покриває вартість витрат, пов'язаних із вчиненням відповідачем дій щодо видачі громадянам України паспорта на право виїзду за кордон, у тому числі й вартість бланка такого паспорта.

Помилковим є твердження міграційного органу про те, що оплата за бланк паспорта була перерахована державному підприємству «Поліграфічний комбінат «Україна», тобто позивач фактично придбав його, оскільки згідно ч. 2 ст. 18 Закону України «Про адміністративні послуги» органи виконавчої влади, інші державні органи здійснюють закупівлю бланків для оформлення результатів надання адміністративних послуг (крім власних бланків цих органів) у державних підприємств, що входять до сфери управління Національного банку України. Закупівля товарів, робіт і послуг для надання адміністративних послуг здійснюється відповідно до Закону України «Про здійснення державних закупівель».

Здійснивши аналіз тексту відповіді ГУ ДМС України в м. Києві від 21.04.2016 р. №1-14/М-530-16, судом серед іншого встановлено, що при оформленні позивачем паспорту громадянина України для виїзду за кордон вимога міграційного органу про здійснення ним сплати вартості бланку паспорта у розмірі 304,32 грн. та за надання послуги з оформлення та видачі такого паспорта у розмірі 87,15 грн. дійсно мала місце.

А тому, з огляду на вказані вище висновки, суд погоджується із доводами позивача, та вважає, що дії ГУ ДМС України в особі Шевченківського районного територіального відділу ГУ ДМС України у м. Києві щодо вимог про здійснення позивачем платежу за оформлення та видачу паспорта громадянина України для виїзду за кордон у розмірі 87,15 грн., платежу за бланк закордонного паспорта з електронним носієм у розмірі 304,32 грн., а також щодо вимоги про підписання заяви про надання платної послуги від 06.02.2016 р. є протиправними, адже не узгоджуються із наведеними вище законодавчими положеннями.

Виходячи із зазначеного, сплачені безпідставно позивачем кошти за оформлення та видачу паспорта громадянина України для виїзду за кордон у розмірі 87,15 грн., платежу за бланк закордонного паспорта з електронним носієм у розмірі 304,32 грн. підлягають поверненню позивачу.

Таким чином, аналізуючи зазначені вище норми чинного законодавства та беручи до уваги встановлені під час судового розгляду обставини справи, а також зважаючи, що міграційним органом, на якого як суб»єкта владних повноважень покладено обов»язок доказування у даній справі, не доведено ґрунтовності власної позиції у справі, суд приходить до висновку про наявність достатніх підстав для задоволення позовних вимог.

Згідно вимог ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Відповідно до вимог ст. 86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Також згідно з ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивач є звільненим від сплати судового збору як особа, що постраждала від аварії на Чорнобильській АЕС (категорія 1), а відтак стягнення судового збору на його користь судом не здійснюється.

Враховуючи вищенаведене в сукупності, та керуючись ст.ст. 2, 71, 86, 94, 97, 158-163 КАС України, Окружний адміністративний суд м. Києва, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Позовну заяву задовольнити.

2. Визнати протиправними дії Головного управління ДМС України в місті Києві в особі Шевченківського районного територіального підрозділу (відділу) ГУ ДМС України у місті Києві щодо вимог про сплату платежу за оформлення та видачу паспорта громадянина України для виїзду за кордон у розмірі 87,15 грн., платежу за бланк закордонного паспорта з електронним носієм у розмірі 304,32 грн., а також щодо вимоги про підписання заяви про надання платної послуги від 06.02.2016 р.

3. Стягнути з Державного бюджету України через Головне управління Державної казначейської служби України в місті Києві (код ЄДРПО 37993783, адреса: 01601, м. Київ, Шевченківський район, вул. Терещенківська, 11 -А) на користь ОСОБА_1 (01054, АДРЕСА_1) грошові кошти у розмірі 391,47 грн. (триста дев'яносто одну гривень 47 коп.).

Строк і порядок набрання судовим рішенням законної сили встановлені у статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 КАС України.

Суддя Я.І. Добрянська