Справа № 826/27439/15
Суддя: Шулежко В.П.
Дата ухвалення: 2016-11-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

23 листопада 2016 року № 826/27439/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі:

головуючого судді Шулежка В.П.,

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві, державного реєстратора речових прав на нерухоме майно Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві Пилипчука Віталія Анатолійовича про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

З позовом до Окружного адміністративного суду міста Києва звернулась ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1) до Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві (далі - відповідач 1), державного реєстратора речових прав на нерухоме майно Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві Пилипчука Віталія Анатолійовича (далі - відповідач 2), в якому, з урахуванням заяви про зміну позовних вимог, просить:

визнати протиправним та скасувати рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень №23529845 від 10.08.2015, винесене відповідачем 2;

зобов'язати суб'єкта, який здійснює повноваження у сфері державної реєстрації зняти заборону відчуження квартири за адресою: АДРЕСА_1, №32180117, яка була накладена на підставі іпотечного договору від 01.10.2011, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Прокудіною Л.Д. 01.10.2011 за реєстровим №2907 (реєстраційний номер заборони в Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна 11674546), зареєструвавши зняття вказаної заборони в Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначив, що відповідачем протиправно відмовлено у державній реєстрації щодо припинення заборони на предмет іпотеки, оскільки ним було подано всі необхідні документи для проведення державної реєстрації припинення іпотеки та обтяження на об'єкт нерухомого майна. Оскільки підставою для накладення обтяження на вказану квартиру був договір іпотеки, який рішенням суду визнаний недійсним, тому на думку позивача відсутні підстави для подальшого обтяження належної йому квартири, так як наявна заборона порушує її законні права щодо розпорядження та користування нею.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд позов задовольнити.

Представник відповідачів заперечував проти задоволення позовних вимог, мотивуючи тим, що подані позивачем документи щодо здійснення державної реєстрації припинення обтяження предмета іпотеки не відповідають вимогам та не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують. При цьому, рішенням Апеляційного суду міста Києва від 22.01.2014 у справі №22-ц/796/131/2014 не припиняється запис про іпотеку, а лише визнається недійсним договір іпотеки від 01.10.2011, що не є правовою підставою для припинення обтяження іпотеки. Відтак, представник відповідачів вважає , що рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно Пилипчука В.А. про відмову у державній реєстрації припинення обтяження права іпотеки є законним та таким, що прийнято у відповідності до вимог чинного законодавства, а тому у задоволенні позовних вимог слід відмовити.

З огляду на вищевикладене, з урахуванням вимог частини 4 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України, суд дійшов висновку про доцільність розгляду справи в порядку письмового провадження на підставі наявних матеріалів справи.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні подані документи і матеріали, дослідивши матеріали справи, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що 01.10.2011 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Прокудіною Л.Д. посвідчено договір іпотеки, укладений між ОСОБА_4, який діяв від свого імені та від імені ОСОБА_1 згідно нотаріально посвідченої довіреності від 09.09.2011, та ОСОБА_5 з метою забезпечення належного виконання зобов'язання, що випливає з договору позики, згідно умов якого ОСОБА_4 передав, а ОСОБА_5 прийняла у власність належну іпотекодавцю на праві власності квартиру АДРЕСА_1. Вказаний договір зареєстровано в реєстрі за №2907.

Окрім того, з матеріалів справи вбачається, що на підставі вказаної довіреності ОСОБА_4 уклав із ОСОБА_5 також договір про задоволення вимог іпотекодержателя, який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Прокудіною Л.Д. 01.10.2011.

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Прокудіною Л.Д. на підставі іпотечного договору за №2907 від 01.10.2011 внесено запис про заборону відчуження об'єкту нерухомого майна, а саме: АДРЕСА_1, реєстраційний номер обтяження - 11674546.

При цьому, рішенням Апеляційного суду міста Києва від 22.01.2014 у справі №22-ц/796/131/2014 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5, треті особи - приватні нотаріуси Київського міського нотаріального округу Панченко О.В. і Прокудіна Л.Д. про визнання недійсними довіреності, іпотечного договору та договору про задоволення вимог іпотекодержателя, скасовано рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 30.01.2013 і ухвалено нове рішення, яким позов ОСОБА_1 задоволено в повному обсязі, в тому числі, визнано недійсним іпотечний договір від 1 жовтня 2011 року, укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_4, що діяв в своїх інтересах та інтересах ОСОБА_1, який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Прокудіною Л.Д. та зареєстрований в реєстрі за №2907.

В подальшому, представником ОСОБА_1 07.08.2015 подано заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за реєстраційним номером 12726226 щодо припинення заборони на квартиру АДРЕСА_1.

До заяви позивачем додано, зокрема, договір іпотеки від 01.10.2011 та рішення Апеляційного суду міста Києва від 22.01.2014 у справі №22-ц/796/131/2014 про визнання недійсним договору іпотеки від 01.10.2011.

Рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві Пилипчука В.А. від 10.08.2015 №23529845 відмовлено у державній реєстрації прав та їх обтяжень.

Зі змісту рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень від 10.08.2015 №23529845 вбачається, що воно прийнято на підставі та в порядку статті 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», пунктів 20 та 28 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2013 №868.

При цьому, підставою для відмови у державній реєстрації припинення іпотеки на вказаний об'єкт зазначено, що документи подані для проведення державної реєстрації прав, не відповідають вимогам або не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують, оскільки резолютивна частина рішення Апеляційного суду міста Києва від 22.01.2014 у справі №22-ц/796/131/2014 не містить відомостей щодо припинення заборони з вищезазначеного майна, а лише визнається недійсним договір іпотеки, що не є правовою підставою для припинення іпотеки.

Проте, не погоджуючись із рішенням про відмову у державній реєстрації припинення заборони на предмет іпотеки, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Статтею 4 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що обтяження нерухомого майна іпотекою підлягає державній реєстрації в порядку, встановленому законом.

Згідно статті 17 Закону України «Про іпотеку» іпотека припиняється у разі визнання іпотечного договору недійсним. Відомості про припинення іпотеки підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку.

Відповідно до частини першої статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», в редакції, чинні на час виникнення спірних правовідносин, державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Державний реєстр речових прав на нерухоме майно - єдина державна інформаційна система, що містить відомості про права на нерухоме майно, їх обтяження, а також про об'єкти та суб'єктів цих прав.

Згідно з частиною першою статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав є обов'язковою. Інформація про права на нерухоме майно та їх обтяження підлягає внесенню до Державного реєстру прав.

Згідно з частиною п'ятою статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав є публічною, проводиться органом державної реєстрації прав, який зобов'язаний надавати інформацію про зареєстровані права та їх обтяження в порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» обов'язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам, державі в особі органів, уповноважених управляти державним майном, іноземцям та особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним організаціям, іноземним державам, а також територіальним громадам в особі органів місцевого самоврядування, зокрема, право власності на нерухоме майно.

Згідно з частини першої статті 15 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав та їх обтяжень проводиться в такому порядку: 1) прийняття і перевірка документів, що подаються для державної реєстрації прав та їх обтяжень, реєстрація заяви; 2) встановлення факту відсутності підстав для відмови в державній реєстрації прав та їх обтяжень, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та/або їх обтяжень; 3) прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, відмову в ній або зупинення державної реєстрації; 4) внесення записів до Державного реєстру прав; 5) видача свідоцтва про право власності на нерухоме майно у випадках, встановлених статтею 18 цього Закону; 6) надання витягів з Державного реєстру прав про зареєстровані права та/або їх обтяження.

Відповідно до статті 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав проводиться на підставі:

- договорів, укладених у порядку, встановленому законом;

- свідоцтв про право власності на нерухоме майно, виданих відповідно до вимог цього Закону;

- свідоцтв про право власності, виданих органами приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді; державних актів на право власності або постійного користування на земельну ділянку у випадках, встановлених законом;

- рішень судів, що набрали законної сили;

- інших документів, що підтверджують виникнення, перехід, припинення прав на нерухоме майно, поданих органу державної реєстрації прав разом із заявою.

Частиною першої статті 9 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що у випадку, передбаченому цим Законом, державним реєстратором є нотаріус як спеціальний суб'єкт, на якого покладаються функції державного реєстратора прав на нерухоме майно.

При цьому, процедуру проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, перелік документів, необхідних для її проведення, права та обов'язки суб'єктів у сфері державної реєстрації прав, а також процедуру взяття на облік безхазяйного нерухомого майна визначає Порядок державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2013 №868 (далі - Порядок №868).

Пунктом 1 Порядку №868 передбачено, що цей порядок визначає процедуру проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, перелік документів, необхідних для її проведення, права та обов'язки суб'єктів у сфері державної реєстрації прав, а також процедуру взяття на облік безхазяйного нерухомого майна.

Згідно з пунктом 71 Порядку №868 державна реєстрація припинення обтяження нерухомого майна іпотекою проводиться нотаріусом одночасно із зняттям ним заборони, накладеної під час посвідчення договору іпотеки.

При цьому, підпунктом 1 пункту 75 Порядку №868 визначено, що документами, що підтверджують виникнення, перехід та припинення обтяжень речових прав на нерухоме майно, зокрема, є рішення суду щодо обтяження речових прав на нерухоме майно, що набрало законної сили.

Пунктом 78 Порядку №868 передбачено, що державна реєстрація припинення обтяжень речових прав на нерухоме майно у результаті зняття нотаріусом заборони проводиться нотаріусом, яким знято заборону.

Відповідно до пункту 1.1 глави 15 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України №296/5 від 22.02.2012 (далі - Порядок №296/5) нотаріус накладає заборону щодо відчуження житлового будинку, квартири, дачі, садового будинку, гаража, земельної ділянки, іншого нерухомого майна, майнових прав на нерухоме майно і транспортних засобів, що підлягають державній реєстрації, за місцезнаходженням (місцем реєстрації) цього майна або за місцезнаходженням (місцем реєстрації) однієї із сторін правочину, в зв'язку з яким накладається заборона.

Згідно з пунктом 5.1 глави 15 розділу ІІ вказаного Порядку, нотаріус, який накладав заборону, знімає заборону відчуження майна при одержанні повідомлення, зокрема, за рішенням суду.

При цьому, якщо заборону знімає нотаріус, який її не накладав, він направляє за місцем зберігання справи, що містить відомості про накладання заборони, повідомлення про зняття заборони.

Відповідно до п. 6.1 та п. 6.2 глави 15 розділу ІІ Порядку №296/5, про зняття заборони, а також про зняття судовими або слідчими органами та органами державної виконавчої служби накладеного ними арешту на майно нотаріус робить відповідні відмітки в реєстрі для реєстрації заборон і арештів та в алфавітній книзі обліку заборон відчуження і арештів нерухомого майна.

Відомості про зняття заборони відчуження нерухомого майна, а також про зняття судовими або слідчими органами та органами державної виконавчої служби накладеного ними арешту на об'єкти нерухомого майна підлягають обов'язковій реєстрації в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно в порядку, установленому законодавством у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно.

Згідно з пунктом 2.1 Порядку прийняття і розгляду заяв про внесення змін до записів, внесення записів про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень та скасування записів Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України №3502/5 від 12.12.2011 (далі - Порядок №3502/5), для внесення змін до записів, внесення записів про скасування державної реєстрації прав та скасування записів Державного реєстру прав заявник подає органу державної реєстрації прав, державним реєстратором якого було проведено державну реєстрацію прав, або нотаріусу, яким проведено державну реєстрацію прав, заяву та документи, визначені цим Порядком.

У разі ліквідації державної нотаріальної контори, зупинення або припинення нотаріальної діяльності приватного нотаріуса заява подається до органу державної реєстрації прав за місцем розташування нерухомого майна.

При цьому, відповідно до пункту 2.14 Порядку №3502/5 державний реєстратор приймає рішення щодо відмови у внесенні змін до записів, відмови у внесенні записів про скасування державної реєстрації прав, відмови у скасуванні записів Державного реєстру прав виключно за наявності таких підстав, а саме:

п.п.2.14.2. У разі внесення записів про скасування державної реєстрації прав або скасування записів Державного реєстру прав:

органом державної реєстрації прав або нотаріусом, до якого звернувся заявник, не проводилась державна реєстрація прав на відповідний об'єкт нерухомого майна, взяття на облік безхазяйного нерухомого майна або внесення змін до запису Державного реєстру прав;

подане рішення суду про скасування рішення державного реєстратора не набрало законної сили або не завірене належним чином відповідно до законодавства;

запис про скасування державної реєстрації прав уже внесено, запис Державного реєстру прав з відповідним реєстраційним номером уже скасовано.

З аналізу зазначених вище норм вбачається, що державна реєстрація припинення обтяжень речових прав на нерухоме майно проводиться тим нотаріусом, який дане обтяження зареєстрував, за виключенням випадків ліквідації державної нотаріальної контори, зупинення або припинення нотаріальної діяльності приватного нотаріуса.

Як вбачається з матеріалів справи, державна реєстрація обтяжень, а саме, заборона на відчуження предмета іпотеки: квартири АДРЕСА_1, була проведена приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Прокудіною Л.Д.

А відтак, враховуючі зазначені норми чинного законодавства, саме приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Прокудіна Л.Д. повинна здійснити дії щодо припинення запису про іпотеку майна, про обтяження майна та про заборону відчуження майна, яке перебуває в іпотеці згідно Договору іпотеки від 01.10.2011 №2907.

Зважаючи на викладене, суд приходить до висновку, що відмовляючи у державній реєстрації припинення іпотеки державний реєстратор прав на нерухоме майно Пилипчук В.А. діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені законодавством України.

За таких обставин суд не вбачає підстав для задоволення позовної вимоги про визнання протиправним та скасування рішення про відмову у державній реєстрацій прав та їх обтяжень №23529845 від 10.08.2015.

Окрім того, як передбачено пунктом 2.1 Порядку №3502/5, для внесення змін до записів, внесення записів про скасування державної реєстрації прав та скасування записів Державного реєстру прав заявник подає органу державної реєстрації прав, державним реєстратором якого було проведено державну реєстрацію прав, або нотаріусу, яким проведено державну реєстрацію прав, заяву та документи, визначені цим Порядком.

У разі ліквідації державної нотаріальної контори, зупинення або припинення нотаріальної діяльності приватного нотаріуса заява подається до органу державної реєстрації прав за місцем розташування нерухомого майна.

Разом з тим, матеріали справи не містять доказів того, що позивач звертався до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Прокудіної Л.Д. з вимогами про припинення заборони відчуження, зареєстрованого на підставі договору іпотеки від 01.10.2011 за №2907.

Враховуючи що в межах даної справи судом не встановлено, а позивачем не доведено протиправність оскаржуваного рішення, позовна вимога про зобов'язання суб'єкта, який здійснює повноваження у сфері державної реєстрації зняти заборону відчуження квартири за адресою: АДРЕСА_1, №32180117, яка була накладена на підставі іпотечного договору від 01.10.2011, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Прокудіною Л.Д. 01.10.2011 за реєстровим №2907 (реєстраційний номер заборони в Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна 11674546), зареєструвавши зняття вказаної заборони в Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна не підлягає задоволенню.

Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з частиною другою 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Тобто, ці норми одночасно покладають обов'язок на сторін доводити суду обґрунтованість своїх тверджень або заперечень.

Проте, позивачем не доведено та не надано суду достатньо доказів в підтвердження обставин, якими обґрунтовуються позовні вимоги.

З урахуванням викладеного, системно проаналізувавши положення чинного законодавства України та надавши оцінку доказам, які є у справі, суд дійшов висновку, що викладені у позовній заяві доводи позивача є не обґрунтованими, а його вимоги такими, що задоволенню не підлягають.

Враховуючи положення частини другої статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України, відшкодування судового збору позивачу не здійснюється.

Керуючись ст.ст. 94, 158-163 КАС України суд,

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовити.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі до Окружного адміністративного суду міста Києва апеляційної скарги на постанову протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає до Київського апеляційного адміністративного суду.

Якщо апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений ст. 186 КАС України, постанова набирає законної сили після закінчення цього строку.

Суддя В.П. Шулежко