Справа № 802/1630/16-а
Суддя: Слободонюк Михайло Васильович
Дата ухвалення: 2016-11-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

м. Вінниця

15 листопада 2016 р. Справа № 802/1630/16-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Слободонюка М.В.,

за участю:

секретаря судового засідання: Дмитрука М.В.

позивача: ОСОБА_1

представника позивача: ОСОБА_2

представника відповідача 1: Дмитрук Ю.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом: ОСОБА_1

до: Головного управління Національної поліції у Вінницькій області (відповідач 1), Атестаційної комісії №13 Головного управління Національної поліції у Вінницькій області (відповідач 2)

про: визнання протиправними та скасування рішень, поновлення на роботі

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Вінницького окружного адміністративного суду знаходиться адміністративна справа за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Вінницькій області (відповідач 1), Атестаційної комісії №13 Головного управління Національної поліції у Вінницькій області (відповідач 2) про визнання протиправними та скасування рішень, поновлення на роботі.

10.11.2016 року на адресу суду надійшло клопотання представника відповідача 1 про залишення даного позову без розгляду в частині позовних вимог про визнання протиправним рішення ГУ НП у Вінницькій області щодо включення ОСОБА_1 до списку поліцейських, які підлягають атестуванню та визнання протиправним та скасування висновку (рішення) відповідача 2 від 23.08.2016 року, зазначене у протоколі ОП №12.00026163.0056059 та в розділі IV "Результати атестування (висновок атестаційної комісії)" атестаційного листа. Вказане клопотання вмотивоване тим, що позивач звернувся до суду з даними вимогами з пропуском строку звернення до суду, встановленого ч. 3 ст. 99 КАС України.

Поряд із цим, у судовому засіданні 15.11.2016 року позивачем заявлено письмове клопотання про поновлення строків звернення до суду, яке вмотивоване тим, що ОСОБА_1 тривалий час перебував на лікарняному і за станом здоров'я був позбавлений можливості своєчасно звернутися до суду. У зв'язку із чим позивач та його представник вважають, що строк звернення до суду був пропущений з поважних причин.

Представник відповідача 1 у судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання позивача про поновлення процесуальних строків звернення до суду, посилаючись на його необґрунтованість.

Представник відповідача 2 у судове засідання не прибув, натомість у матеріалах справи наявне клопотання за вх. №24433 від 09.11.2016 року, у якому останній просить суд проводити розгляд справи без його участі.

З урахуванням викладеного, керуючись положеннями частини 4 статті 122 КАС України, суд вважає за можливе здійснювати розгляд заявлених клопотань за відсутності представника відповідач 2.

Визначаючись щодо заявлених клопотань суд виходив із наступного.

Згідно частини 1 статті 99 КАС України, адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів (ч. 2 ст. 99 КАС України).

Водночас ч. 3 ст. 99 КАС України передбачено, що для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Тобто, виходячи із зазначених норм процесуального закону розпочинати рахувати строк звернення до суду можна лише з того моменту, коли особа дізналась або могла дізнатись про порушення свого права. При цьому необхідно встановити чи дійсно особа знала або могла дізнатись про порушення свого прав та підтвердити факт цієї можливості відповідними доказами або обставинами.

Так, обґрунтовуючи недотримання позивачем передбаченого положеннями ч. 3 ст. 99 КАС України строку звернення до суду із вимогою про визнання протиправним та скасування висновку (рішення) відповідача 2 від 23.08.2016 року, яке зазначене у протоколі атестаційної комісії ОП №12.00026163.0056059, представник відповідача 1 вказує на те, що початок перебігу цього строку необхідно відраховувати з 26.08.2016 року, тобто з дня, коли ОСОБА_1 був ознайомлений з вказаним рішенням.

Надаючи оцінку зазначеному, суд виходив із наступного.

Встановлено, що ОСОБА_1 дійсно був ознайомлений із рішенням атестаційної комісії від 23.08.2016 року лише 26.08.2016 року, про що свідчить його особистий підпис в атестаційному листі.

Разом із тим, як вбачається із матеріалів справи, позивач у період 23.07.2016 року по 01.08.2016 року перебував на стаціонарному лікуванні, що підтверджується випискою із медичної картки №668 від 01.08.2016року. З 15.08.2016 року останній продовжував лікуватись амбулаторно під наглядом лікаря-інфекціоніста. Крім того, у період з 23.08.2016 року по 29.08.2016 року позивач знову перебував на стаціонарному лікуванні в Вінницькій обласній лікарні ім. Пирогова М.І., що підтверджується випискою із медичної картки стаціонарного хворого від 29.08.2016 року, за відомостями якої ОСОБА_1 визнано за можливим приступити до праці з 30.08.2016 року. Однак, з 30.08.2016 року в позивача знову виникли скарги на свій стан здоров'я, у зв'язку з чим з 30.08.2016 року по 09.09.2016 року останній продовжував лікуватися під наглядом лікаря амбулаторно, про що свідчать записи до амбулаторної картки хворого, копії яких наявні у матеріалах справи. При цьому, згідно останнього запису в амбулаторній картці ОСОБА_1 від 09.09.2016 року, до праці позивачу рекомендовано приступати 12.09.2016 року.

Таким чином позивач хоч і був ознайомлений із оскаржуваним рішенням атестаційної комісії 26.08.2016 року, однак в цей час був непрацездатним, а враховуючи тривалість захворювання та його наслідки, ОСОБА_1 був позбавлений можливості належним чином реалізувати своє право на судовий захист саме з моменту ознайомлення з оскаржуваним рішенням атестаційної комісії № 13 ГУНП у Вінницькій області.

Натомість, після свого одужання, наказом начальника ГУНП у Вінницькій області від 12.09.2016 року №162о/с позивач був звільнений із займаної посади зі служби в поліції за п. 5 ч. 1 ст. 77 (через службову невідповідність) Закону України "Про національну поліцію". Даний наказ був винесений відповідачем 1 у зв'язку з забезпеченням виконання рішення атестаційної комісії № 13 від 23.08.2016р., а тому обсяг порушених прав позивача у зв'язку з його звільненням збільшився, і фактично ставити питання оцінки законності наказу про звільнення та оцінки підстав звільнення - рішення атестаційної комісії, для позивача було раціональним саме в межах одного позову.

Про обставини які вказують на намір позивача захистити свої права у зв'язку зі звільненням зі служби в поліції слугують його подальші дії, а саме укладення угоди про надання правової допомоги із адвокатом та вчинення адвокатом адвокатського запиту 16.09.2016 року до ГУПН у Вінницькій області щодо затребування документів, необхідних для звернення до суду.

В контексті вказаного слід зазначити, що поважними причинами пропущення строків звернення до суду необхідно розуміти обставини, які є об'єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, та пов'язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтвердженні належними доказами. Разом з тим, на законодавчому рівні не регламентується, які причини є поважними, а які ні. Питання щодо визначення поважності підстав пропуску строку звернення до суду залишається на розсуд суду.

Дотримання строку звернення з позовом є однією з умов для реалізації права на подання позову у публічно-правових відносинах.

В даному ж випадку позовна заява подана ОСОБА_1 до суду засобами поштового зв'язку 09.10.2016 року, тобто в межах місячного строку звернення щодо вимоги, пов'язаної із оскарженням наказу про звільнення № 162о/с від 12.09.2016 року. А враховуючи, що в силу об'єктивних причин пов'язаних із хворобою та подальшим лікуванням, яке тривало по 09.09.2016 року, позивач був позбавлений можливості належним чином реалізувати своє право на оскарження рішення атестаційної комісії № 13 ГУНП у Вінницькій області від 23.08.2016 року, суд приходить до висновку про поважність причин пропуску строків звернення до суду з вимогою про скасування згаданого рішення відповідача 2.

Натомість, щодо порушення позивачем строків звернення до суду із вимогою про визнання протиправним рішення ГУ НП у Вінницькій області щодо включення ОСОБА_1 до списку поліцейських, які підлягають атестуванню, суд зазначає наступне.

Як вбачається із поданого представником відповідача 1 клопотання, останній вказує на те, що початок перебігу строку звернення до суду із даною вимогою має обчислюватись з 02.08.2016 року, а саме з моменту оприлюднення на офіційному веб-сайті ГУ НП у Вінницькій області списку співробітників для проходження тестування на 03.08.2016 року.

Проте такі доводи судом оцінюються критично, оскільки оприлюднення списків співробітників, які підлягають тестуванню жодним чином не свідчить про ознайомлення ОСОБА_1 безпосередньо із рішенням про включення його до переліку осіб, які підлягають атестуванню, та яке в даному випадку ним і оскаржується. До того ж реквізити та зміст даного рішення не відомі останньому і на даний час.

Так, частиною 1 статті 6 Конвенції "Про захист прав людини і основоположних свобод" передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.

У справі Bellet v. France Європейський суд з прав людини зазначив, що "стаття 6 параграфу 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданих національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права".

У рішенні по справі "Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії" від 13 січня 2000 року та у рішенні по справі "Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії" від 28 жовтня 1998 року Європейський Суд з прав людини вказав, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права доступу до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнане порушенням пункту 1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Іліан проти Туреччини" правило встановлення обмежень доступу до суду в зв'язку з пропуском строку звернення до суду повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру; перевіряючи його виконання, слід звертати увагу на обставини справи.

У даному випадку обставини справи вказують на те, що в силу таких об'єктивних причин як хвороба позивача, яка мала місце в період проведення процедури атестації, збір матеріалів для подання позовної заяви до суду, строк звернення до суду необхідно вважати пропущеним із поважних причин.

Згідно з ч. 1 ст. 100 КАС України адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про те, що в задоволенні клопотання представника відповідача 1 про залишення адміністративного позову без розгляду у зв'язку із пропуском строку звернення до суду слід відмовити.

Відтак необхідно визнати поважними причини пропуску позивачем строку звернення до суду.

Керуючись ст.ст. 99,100, 167, 254 КАС України суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволені заяви представника Головного управління Національної поліції у Вінницькій області (вх. № 24574 від 10.11.16) про залишення позовної заяви без розгляду в частині позовних вимог відмовити.

Заяву ОСОБА_1 про визнання поважними причин пропуску строку звернення до суду задовольнити.

Визнати поважними причини пропуску позивачем строку звернення до суду в частині позовних вимог щодо визнання протиправним рішення Головного управління Національної поліції у Вінницькій області в частині включення лейтенанта поліції ОСОБА_1 до списку поліцейських, які підлягають атестуванню та в частині вимог про визнання протиправним та скасування висновку (рішення) Атестаційної комісії № 13 ГУНП у Вінницькій області від 23.08.2016 року, зазначене в протоколі № 15.00026163.0056059 та в розділі ІV "Результати атестування (висновок атестаційної комісії)" атестаційного листа (пункти 1 та 2 прохальної частини позовної заяви).

Ухвала оскарженню не підлягає. Відповідно до ч. 6 ст. 254 КАС України ухвали суду, які не можуть бути оскаржені, набирають законної сили з моменту постановлення.

Суддя Слободонюк Михайло Васильович