Справа № 813/6010/14
Суддя: Довгополов Олександр Михайлович
Дата ухвалення: 2016-11-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 листопада 2016 р. Справа № 876/10174/14

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Довгополова О.М.,

суддів Гудима Л.Я., Святецького В.В.,

з участю секретаря судового засідання Кудєрової О.В.,

представника позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 06 жовтня 2014 року у справі за позовом Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області до Головного управління юстиції у Львівській області, Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області, Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області про визнання дій протиправними, скасування постанови, -

ВСТАНОВИВ:

Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області звернулось до суду з позовом до Головного управління юстиції у Львівській області, Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області, Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області, яким просило визнати протиправними дії державного виконавця щодо винесення постанови про відкриття виконавчого провадження від 12.08.2014 року ВП № 44363023 та скасувати дану постанову.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 06 жовтня 2014 року у задоволенні позову відмовлено.

Постанова мотивована тим, що оскаржувана постанова державного виконавця про відкриття виконавчого провадження винесена з дотриманням вимог законодавства, а позивач не надав жодних належних доказів її протиправності. Зокрема, суд зазначив, що у виконавчому листі вказано, що його видано у справі № 2а-10798/12/1370 на підставі рішення, ухваленого 24.05.2014 року, а тому суд не взяв до уваги доводи позивача про невідповідність виконавчого листа вимогам закону. Щодо посилання позивача на те, що у виконавчому листі вказана абревіатура на позначення боржника ГУПФУ у Львівській області, суд зазначив, що у виконавчому листі наведені достатні дані для ідентифікації боржника, в звязку з чим доводи позивача про те, що тлумачення вказаної абревіатури є неоднозначним та може призвести до неможливості виконання судового рішення, на думку суду, є безпідставними. Також суд зазначив, що ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено 7-денний строк для самостійного виконання судового рішення боржником, який розпочинає перебіг з моменту винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, а не з моменту отримання боржником постанови про відкриття виконавчого провадження. Тому суд відхилив посилання позивача на ту обставину, що постанова про відкриття виконавчого провадження від 12.08.2014 року надійшла на його адресу лише 15.08.2014 року, в звязку з чим він не мав можливості самостійно виконати вимоги вказаної постанови у встановлений строк для добровільного виконання, а саме до 19.08.2014 року, оскільки позивач не надав жодних доказів того, що ним вчинялися дії для добровільного виконання постанови у встановлений строк. Також суд вказав, що відповідно до «Положення про управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також у містах та районах» управління Пенсійного фонду України, зокрема, в областях є територіальними органами Пенсійного фонду України. На думку суду, поняття «територіальний орган центрального органу виконавчої влади» та «територіальний підрозділ центрального органу виконавчої влади» є тотожними за змістом, оскільки законом вони вживаються в однаковому значенні. З огляду на наведене суд дійшов висновку, що спірне виконавче провадження відповідно до ст. 21 Закону України «Про виконавче провадження» підвідомче Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області.

Постанову в апеляційному порядку оскаржив позивач, вважає, що суд неповно зясував обставини, що мають значення для справи, порушив норми матеріального та процесуального права. Просить постанову скасувати та прийняти нову, якою позов задовольнити.

На обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що оскаржувана постанова про відкриття виконавчого провадження винесена з порушенням вимог законодавства, а саме на підставі виконавчого документу, який не відповідає вимогам Закону України «Про виконавче провадження», оскільки у виконавчому листі вказана абревіатура боржника ГУПФУ у Львівській області, в звязку з чим тлумачення вказаної абревіатури є неоднозначним та може призвести до неможливості виконання судового рішення. Також позивач зазначає, що постанова про відкриття виконавчого провадження надійшла на його адресу через три дні після її винесення, в звязку з чим у нього не було обєктивної можливості виконати рішення суду у встановлений строк для добровільного виконання, про що він повідомив державного виконавця і заявив клопотання про відкладення вчинення виконавчих дій. Також, на думку позивача, виконавче провадження не підвідомче Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби головного управління юстиції у Львівській області, а висновок суду першої інстанції про те, що Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області є територіальним підрозділом у Львівській області центрального органу виконавчої влади Пенсійного фонду України та безпосередньо йому підпорядковане, не ґрунтується на вимогах законодавства. Крім того, постановою державного виконавця від 10.07.2014 року було закінчене виконавче провадження з виконання того ж судового рішення, що і у спірному випадку, однак оскаржуваною постановою дане виконавче провадження було поновлене без передбачених законом підстав.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

12.08.2014 року державний виконавець Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області виніс постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 44363023 на виконання виконавчого листа № 2а-10798/12/1370, виданого 27.03.2014 року Львівським окружним адміністративним судом, яким зобов'язано Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області провести перерахунок і виплату пенсії ОСОБА_2 з врахуванням до неї доплати за роботу у нічний час з моменту призначення пенсії з 01.05.2008 року.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про правомірність даної постанови з таких підстав.

Відповідно до ч. 5 ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обовязковими до виконання на всій території України.

Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження» (тут і далі Закон від 21.04.1999 року № 606-XIV, який був чинним на час виникнення спірних правовідносин та у відповідній редакції) примусове виконання рішень державною виконавчою службою здійснюється на підставі виконавчих документів, визначених цим законом, зокрема підлягають до виконання виконавчі листи, що видаються судами, накази господарських судів, у тому числі на підставі рішень третейського суду.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 24 цього Закону державний виконавець зобовязаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк предявлення виконавчого документа до виконання і цей документ відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, та предявлений до виконання до органу державної виконавчої служби за належним місцем виконання рішення. Державний виконавець у 3-денний строк з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 19 цього Закону державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення.

Відповідно до ст. 18 цього Закону у виконавчому документі повинні бути зазначені, зокрема, повне найменування (для юридичних осіб) або ім'я (прізвище, ім'я та по батькові за його наявності для фізичних осіб) стягувача і боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), ідентифікаційний код суб'єкта господарської діяльності стягувача та боржника за його наявності (для юридичних осіб), індивідуальний ідентифікаційний номер стягувача та боржника за його наявності (для фізичних осіб платників податків), місцезнаходження майна боржника тощо; резолютивна частина рішення.

Як зазначено вище, виконавчий лист № 2а-10798/12/1370, відповідно до якого державним виконавцем винесено спірну постанову про відкриття виконавчого провадження, відповідає вимогам, передбаченим ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», зокрема, містить повне найменування боржника Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області, та адресу його місцезнаходження.

Водночас зазначення в резолютивній частині постанови Львівського окружного адміністративного суду від 24.05.2014 року, на підставі якої був виданий цей виконавчий лист, неповного (скороченого) найменування відповідача ГУПФУ у Львівській області, на думку колегії суддів, не впливає на правильність оформлення виконавчого листа і, як правильно вказав суд першої інстанції, наявні у виконавчому листі відомості, достатні для ідентифікації боржника у виконавчому провадженні, а доводи позивача про те, що тлумачення вказаної абревіатури є неоднозначним та може призвести до неможливості виконання судового рішення, є безпідставними.

Також, на думку колегії суддів, дана обставина не впливає на права та обовязки державного виконавця і сторін виконавчого провадження і не може бути самостійною підставою для визнання виконавчого листа таким, що не відповідає вимогам ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження».

Враховуючи наведене вище, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність порушень з боку державного виконавця при відкритті виконавчого провадження норм Закону України «Про виконавче провадження», а також підстав, які б перешкоджали виконанню судового рішення.

Посилання позивача на ту обставину, що постанова про відкриття виконавчого провадження від 12.08.2014 року надійшла на його адресу лише 15.08.2014 року, в звязку з чим він не мав можливості самостійно виконати вимоги вказаної постанови у встановлений строк для добровільного виконання, а саме до 19.08.2014 року, про що він повідомив державного виконавця і заявив клопотання про відкладення вчинення виконавчих дій, колегія суддів вважає безпідставним і не бере до уваги, оскільки всі дії, вчинені державним виконавцем після винесення оскаржуваної постанови жодним чином не впливають на правомірність винесення цієї постанови.

Щодо доводів позивача про те, що зазначене виконавче провадження не підвідомче Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області, колегія судді зазначає наступне.

Статтею 21 Закону України «Про виконавче провадження» було передбачено, що на підрозділ примусового виконання рішень відділів державної виконавчої служби Головного управління юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, обласних, Київського та Севастопольського міських управлінь юстиції покладається виконання рішень, зокрема, за якими боржниками є територіальні підрозділи центральних органів державної влади, місцеві суди, міські або районні ради чи районні державні адміністрації, міські, районні, міжрайонні, інші прирівняні до них прокуратури, військові прокуратури гарнізонів, а також інші територіальні підрозділи органів державної влади.

Відповідно до ст. 20 цього Закону виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. У разі якщо боржник є юридичною особою, то виконання провадиться за місцезнаходженням його постійно діючого органу або майна. Право вибору місця виконання між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії з виконання рішення на території, на яку поширюються їх функції, належить стягувачу. Виконання рішення, яке зобов'язує боржника вчинити певні дії, здійснюється державним виконавцем за місцем проведення таких дій.

Відповідно до п. 7 «Положення про Пенсійний фонд України», затвердженого указом Президента України від 06.04.2011 року № 384/2011, Пенсійний фонд України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики України. Пенсійний фонд України здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи.

А відповідно до п. 1.1 «Положення про головні управління Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 27.06.2002 № 11-2, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 12.07.2002 року за № 581/6869 (яке було чинним на час виникнення спірних правовідносин), Головні управління Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі (далі Управління) разом з управліннями Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також у містах та районах утворюють систему територіальних органів Пенсійного фонду України (далі Фонд), який є центральним органом виконавчої влади.

Отже, як правильно зазначив суд першої інстанції, Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області є саме таким територіальним підрозділом у Львівській області центрального органу державної влади Пенсійного фонду України та безпосередньо йому підпорядковане. Твердження представника позивача про те, що управління Пенсійного фонду України у Львівській області є не територіальним, а регіональним підрозділом, не змінює правового статусу юридичної особи.

А як правильно зазначив суд першої інстанції, поняття «територіальний орган центрального органу виконавчої влади» та «територіальний підрозділ центрального органу виконавчої влади» є тотожними за змістом, оскільки законом вони вживаються в однаковому значенні та позначають ті органи, які здійснюють реалізацію державної політики у відповідній сфері на місцях.

Щодо доводів позивача про те, що постановою державного виконавця від 10.07.2014 року було закінчене виконавче провадження ВП № 43004095 з виконання того ж судового рішення (постанови Львівського окружного адміністративного суду від 24.05.2014 року у справі 2а-10798/12/1370), що і у спірному випадку, а оскаржуваною постановою дане виконавче провадження було поновлене без передбачених законом підстав, колегія суддів зазначає наступне.

На обґрунтування таких доводів позивач посилається на положення ст. 51 Закону України «Про виконавче провадження», якою було передбачено, зокрема, що завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

Як слідує із змісту даної норми, нею встановлено заборону повторно розпочинати (поновлювати) завершене виконавче провадження за відсутності підстав, передбачених цим Законом.

Однак у спірному випадку державний виконавець не поновлював виконавче провадження ВП № 43004095, закінчене постановою від 10.07.2014 року, а відкрив нове ВП № 44363023.

Колегія суддів зазначає, що нормами Закону України «Про виконавче провадження» було передбачено право стягувача повторно подавати до примусового виконання виконавчий лист, який був повернутий йому або органу, який видав цей лист, але не був виконаний повністю чи частково, а єдиною умовою для повторного звернення було подання виконавчого листа в межах строків пред'явлення виконавчих документів до виконання, встановлених ст. 22 цього Закону.

Нормами зазначеної статті було визначено, що судові рішення можуть бути пред'явлені до виконання протягом року, якщо інше не передбачено законом, а даний строк встановлюється з наступного дня після набрання рішенням законної сили.

Як встановив суд з матеріалів справи, зазначена вище постанова Львівського окружного адміністративного суду від 24.05.2013 року у справі 2а-10798/12/1370 набрала законної сили 18.02.2014 року, отже, строк її виконання закінчувався 17.02.2015 року, тобто ОСОБА_2 подав повторно заяву про виконання цього рішення в межах цього строку, а саме 11.08.2014 року.

За наведених обставин колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та прийняв постанову з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, тому оскаржувану постанову слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 160, 195, 196, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. 200, п. 1 ч. 1 ст. 205, ст. ст. 206, 254 КАС України, суд -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області залишити без задоволення.

Постанову Львівського окружного адміністративного суду від 06 жовтня 2014 року у справі № 813/6010/14 за позовом Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області до Головного управління юстиції у Львівській області, Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області, Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області про визнання дій протиправними, скасування постанови залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий О.М. Довгополов

Судді Л.Я. Гудим

ОСОБА_3

Ухвала складена в повному обсязі 21.11.2016 року