Справа № 738/480/15-а
Суддя: Головчук С.В.
Дата ухвалення: 2016-11-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"10" листопада 2016 р. м. Київ К/800/29205/15

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

головуючого суддіГоловчук С.В. (суддя-доповідач),
суддівЗагороднього А.Ф.,
Черпака Ю.К.,

секретар судового засідання Малина Л.В.,

за участю прокурора Чубенка В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу заступника прокурора м. Києва на ухвалу Менського районного суду Чернігівської області від 09 квітня 2015 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 02 червня 2015 року у справі за позовом прокурора Менського району Чернігівської області до Менської районної ради Чернігівської області про зобов'язання суб'єкта владних повноважень вчинити певні дії,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2015 року прокурор Менського району Чернігівської області звернувся до суду з позовом до Менської районної ради Чернігівської області, в якому просив визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо неприведення у відповідність з вимогами діючого законодавства абзацу 2 пункту 2.2. абзацу 1 пункту 2.3, пунктів 2.4, 5, 7.4, 7.5, 9, 14.1-14.8, 15.1-15.2, Додатку №1 «Орендні ставки за використання цілісних майнових комплексів комунальних підприємств», Додатку №2 «Орендні ставки та коефіцієнт цільового використання» Методики розрахунку та порядку використання плати за оренду майна спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міста Менського району, затвердженої рішенням Менської районної ради від 26 червня 2012 року та зобов'язати Менську районну раду на черговій сесії розглянути питання про внесення змін до абзацу 2 пункту 2.2. абзацу 1 пункту 2.3, пунктів 2.4, 5, 7.4, 7.5, 9, 14.1-14.8, 15.1-15.2, Додатку №1 «Орендні ставки за використання цілісних майнових комплексів комунальних підприємств», Додатку №2 «Орендні ставки та коефіцієнт цільового використання» Методики розрахунку та порядку використання плати за оренду майна спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міста Менського району, затвердженої рішенням Менської районної ради від 26 червня 2012 року, з метою приведення їх у відповідність до законодавства.

Ухвалою Менського районного суду Чернігівської області від 09 квітня 2015 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 02 червня 2015 року, позовну заяву повернуто позивачу.

У касаційній скарзі заступник прокурора м. Києва порушує питання про скасування рішень судів першої та апеляційної інстанцій і направлення справи до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження у справі. Зазначає, що судами порушено норми процесуального права.

Перевіривши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів приходить до висновку про те, що касаційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи видно, що прокурор Менського району Чернігівської області в порядку статті 121 Конституції України, статті 60 Кодексу адміністративного судочинства України та статті 36-1 Закону України «Про прокуратуру» звернувся до суду з позовом в інтересах держави у правовідносинах, що стосуються законності та приведення у відповідність до законодавства рішення органу місцевого самоврядування.

Повертаючи позовну заяву, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що невиконання прокурором вимог щодо обґрунтування в позовній заяві своїх представницьких функцій, є підставою для її повернення відповідно до пункту 4 частини 3 статті 108 Кодексу адміністративного судочинства України, оскільки позовна заява від імені позивача подана особою, яка не має повноважень на ведення справи.

Проте, з такими висновками судів погодитись не можливо.

Пунктом 2 статті 121 Конституції України встановлено, що прокуратура України становить єдину систему, на яку покладається представництво інтересів громадянина або держави в суді у випадках, визначених законом.

Такими законами, зокрема, є Кодекс адміністративного судочинства України та Закон України «Про прокуратуру».

Відповідно до частини 1 статті 36-1 Закону України від 05 листопада 1991 року № 1789-ХІІ «Про прокуратуру» (який був чинний на час звернення до суду з позовом, далі - Закон № 1789-ХІІ) представництво прокуратурою інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні прокурорами від імені держави процесуальних та інших дій, спрямованих на захист у суді інтересів громадянина або держави у випадках, передбачених законом.

Частиною 3 статті 36-1 Закону № 1789-ХІІ встановлено, що підставою представництва в суді інтересів держави є наявність порушень або загрози порушень інтересів держави.

Згідно із пунктом 1 частини 5 вказаної статті за наявності підстав, передбачених частинами 2-4 статті 36-1 вказаного Закону, з метою представництва громадянина або держави прокурор має право в порядку, передбаченому процесуальним законом, звертатися до суду з позовами.

Відповідно до частини 6 статті 36-1 Закону № 1789-ХІІ обираючи форму представництва, передбачену частиною 5 цієї статті, прокурор визначає, в чому полягає порушення або загроза порушення інтересів держави чи громадянина, обґрунтовує необхідність їх захисту.

Повноваження прокурора в адміністративному судочинстві визначені частиною 2 статті 60 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно якої (в редакції, чинній на момент звернення прокурора з позовною заявою) з метою представництва інтересів громадянина або держави в адміністративному суді прокурор в межах повноважень, визначених законом, звертається до суду з адміністративним позовом (поданням), бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження в якій відкрито за адміністративним позовом інших осіб, на будь-якій стадії її розгляду, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення Верховним Судом України, про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами для представництва інтересів громадянина або держави. При цьому прокурор повинен надати адміністративному суду докази, які підтверджують неможливість громадянина самостійно здійснювати представництво своїх інтересів.

Відповідно до абзацу 2 частини 2 статті 60 Кодексу адміністративного судочинства України прокурор, який звертається до адміністративного суду в інтересах держави, в позовній заяві (поданні) самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави, та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до адміністративного суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі прокурор набуває статусу позивача.

Отже, зміст наведених норм вказує на те, що законодавець не ставить під сумнів право прокурора на звернення до суду в інтересах держави, проте, встановлює певні вимоги до такого позову, зокрема, потрібно зазначити: у чому полягає порушення інтересів держави, необхідність захисту таких інтересів, а також зазначити орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах (якщо такий є).

Враховуючи викладене, висновки судів про необхідність повернення позовної заяви, оскільки її подано особою, яка не має повноважень на ведення справи, є передчасними, оскільки, прокурор вправі звертатися до суду з позовом в інтересах держави, проте, обов'язковою умовою для такого звернення є обґрунтування порушення інтересів держави та необхідність захисту таких інтересів.

Незазначення у позовній заяві обґрунтувань щодо порушення інтересів держави, є недоліком позовної заяви та підставою для залишення такої позовної заяви без руху.

Відповідно до пункту 2 статті 227 Кодексу адміністративного судочинства України, підставою для скасування судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи і не можуть бути усунені судом касаційної інстанції.

За таких обставин, рішення судів підлягають скасуванню з направленням матеріалів справи до суду першої інстанції для вирішення питання про прийняття позовної заяви.

Керуючись статтями 160, 167, 220, 221, 223, 227, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу заступника прокурора м. Києва задовольнити.

Ухвалу Менського районного суду Чернігівської області від 09 квітня 2015 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 02 червня 2015 року скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для вирішення питання про прийняття позовної заяви.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя С.В. Головчук
Судді А.Ф. Загородній
Ю.К. Черпак