Справа № 808/485/16
Суддя: Приходько І.В.
Дата ухвалення: 2016-11-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 листопада 2016 року м. Київ К/800/21587/16

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

головуючого Приходько І.В.

суддів Бухтіярової І.О.

Цвіркуна Ю.І.

розглянувши у порядку письмового провадження

касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Ленінському районі м. Запоріжжя Головного управління ДФС у Запорізькій області

на постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 02.03.2016 р.

та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 30.06.2016 р.

у справі № 808/485/16

за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрнафта» в особі Відділення реалізації нафтопродуктів по Запорізькій області

до Державної податкової інспекції у Ленінському районі м. Запоріжжя Головного управління ДФС у Запорізькій області

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2016 року Публічне акціонерне товариство «Укрнафта» в особі Відділення реалізації нафтопродуктів по Запорізькій області (далі - позивач, ПАТ «Укрнафта») звернулось до суду з позовом до Державної податкової інспекції у Ленінському районі м. Запоріжжя Головного управління ДФС у Запорізькій області (далі - відповідач, ДПІ у Ленінському районі м.Запоріжжя ГУ ДФС у Запорізькій області) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 18.11.2015 р. № про застосування штрафної (фінансової) санкції в сумі 12 371,30 грн.

Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 02.03.2016 р., залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 30.06.2016 р., позов задоволено повністю. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення ДПІ у Ленінському районі м.Запоріжжя ГУ ДФС у Запорізькій області.

У справі відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою відповідача, у якій ставиться питання про скасування рішення суду першої та апеляційної інстанції та прийняття нового рішення про відмову в задоволенні позову, з підстав порушення норм матеріального права.

Позивач у запереченнях на касаційну скаргу просив залишити її без задоволення, а рішення суду першої та апеляційної інстанції - без змін.

Перевіривши повноту встановлення обставин справи та правильність їх юридичної оцінки в судових рішеннях, в межах доводів касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідачем проведено позапланову документальну невиїзну перевірку з питання своєчасної сплати позивачем акцизного податку, передбаченого підпунктом 222.3.1 пункту 222.3 статті 222 Податкового кодексу України від 02.12.2010 р.№2755-VI (із змінами та доповненнями, далі - ПК України) за січень 2015 року, за наслідками якої складено акт перевірки № 1097/15-02-00135390 від 02.11.2015 р.

За висновками акта перевірки позивачем допущено порушення вимог підпункту 222.3.1 пункту 222.3 статті 222 ПК України, а саме: підприємством несвоєчасно сплачено акцизний податок за січень 2015 року у сумі 123 713 грн., яка задекларована в декларації з акцизного податку за січень 2015 року № від 20.02.2015 р., граничний термін сплати якого за вказаний податковий період є 02.03.2015 (один день затримки).

На підставі акта перевірки контролюючим органом прийнято податкове повідомлення-рішення № від 18.11.2015 р. про сплату 12 371,30 грн. штрафних санкцій (10 % від суми сплаченого боргу).

Суд першої інстанції, з доводами якого погодився суд апеляційної інстанції, скасовуючи прийняте контролюючим органом податкове повідомлення-рішення, обґрунтовував своє рішення тим, що податковим органом, всупереч вимогам ч.2 ст.71 КАС України, не надано достатніх доказів на підтвердження правомірності прийнятого рішення.

Колегія суддів касаційної інстанції погоджується з такою позицією судів попередніх інстанцій з огляду на таке.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що фактичною підставою для застосування штрафних санкцій згідно з податковим повідомленням-рішенням, з приводу правомірності якого виник спір, став висновок податкового органу про порушення позивачем граничного терміну сплати задекларованих сум податку з роздрібного продажу підакцизних товарів за січень 2015 року, яким є 02.03.2015 р., оскільки згідно платіжного доручення № 887 від 27.02.2015 р. позивачем були перераховані грошові кошти призначені для сплати податку з роздрібного продажу підакцизних товарів за січень 2015 року на інший розрахунковий рахунок з невірним зазначенням коду платежу. 03.03.2015 р. ГУДКСУ у Запорізькій області зазначені кошти були повернуті на розрахунковий рахунок підприємства, у зв?язку з невірним визначенням коду класифікації доходів бюджету « 14040000», а не « 14040001». Фактично сплата позивачем задекларованих сум податку з роздрібного продажу підакцизних товарів за січень 2015 року здійснена згідно платіжного доручення № 923 від 03.03.2015 р.

Відповідно до пункту 57.1 статті 57 ПК України платник податків зобов'язаний самостійно сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За правилом пункту 126.1 статті 126 ПК України у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов'язання протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу. Зокрема, при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов'язання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу.

Таким чином, за несплату платником податків узгодженої суми грошового зобов'язання у певний термін законодавець для такого платника передбачив негативні наслідки у вигляді штрафних санкцій.

Разом з тим, для підтвердження факту несплати узгодженої суми грошового зобов'язання необхідно встановити, що у строк, передбачений пунктом 57.1 статті 57 ПК України, платник податків не вчиняв дії, спрямовані на перерахування узгодженої суми грошового зобов'язання до державного бюджету. Здійснення помилки під час перерахування узгодженої суми грошового зобов'язання до державного бюджету в строк, встановлений пунктом 57.1 статті 57 ПК України, має кваліфікуватися як дія, хоча й помилкова. Відтак дії, які не містять ознак бездіяльності платника податків при сплаті узгодженої суми грошового зобов'язання, не можуть бути підставою для застосування штрафів, передбачених пунктом 126.1 статті 126 ПК України.

Статтею 10 Закону України від 28 грудня 2014 року № 80-VIII «Про Державний бюджет України на 2015 рік» встановлено, що до доходів загального фонду Державного бюджету України на 2015 рік належать доходи державного бюджету, що визначені частиною другою статті 29 Бюджетного кодексу України.

При виконанні державного бюджету і місцевих бюджетів застосовується казначейське обслуговування бюджетних коштів. Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, забезпечує казначейське обслуговування бюджетних коштів на основі ведення єдиного казначейського рахунку, відкритого у Національному банку України (частина перша статті 43 Бюджетного кодексу України).

Згідно із частиною п'ятою статті 45 Бюджетного кодексу України податки і збори (обов'язкові платежі) та інші доходи державного бюджету визнаються зарахованими до державного бюджету з дня зарахування на єдиний казначейський рахунок.

Крім цього, пунктом 22.4 статті 22 Закону України від 5 квітня 2001 року № 2346-III «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) визначено, що під час використання розрахункового документа ініціювання переказу є завершеним для платника з дати надходження розрахункового документа на виконання до банку платника. Банки мають забезпечувати фіксування дати прийняття розрахункового документа на виконання.

У справі, що розглядається, суди встановили, що 27.02.2015 р. - у строк, передбачений пунктом 57.1 статті 57 ПК України, позивач здійснив оплату податкового зобов'язання в сумі 123713,00 грн. до Державного бюджету України, проте помилково у платіжному дорученні №887 зазначив код бюджетної класифікації 14040000. Внаслідок цього вказане податкове зобов'язання зараховано до Державного бюджету України за правильним кодом бюджетної класифікації 14040001 згідно платіжного доручення №923 від 03.03.2015.

Оскільки такі суми зараховуються на єдиний казначейський рахунок, то помилкове визначення розрахункового рахунку чи коду бюджетної класифікації в платіжному дорученні під час сплати суми податкового зобов'язання не є достатньою правовою підставою для висновку про несплату необхідної суми грошового зобов'язання у визначений вказаною нормою ПК України строк, а відтак і для застосування на підставі пункту 126.1 статті 126 ПК України штрафних (фінансових) санкцій.

За встановлених судами фактичних обставин справи, висновок контролюючого органу про порушення позивачем встановлених підпунктом 222.3.1 пункту 222.3 статті 222 Податкового кодексу України граничних строків сплати податкових зобов?язань не знайшов свого підтвердження а також не відповідає викладеному у постановах Верховного Суду України від 09.06.2015 р. та від 02.12.2015 р. висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

Відповідно до частини першої статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Враховуючи викладене, Вищий адміністративний суд України дійшов висновку, що судами першої та апеляційної інстанцій виконано всі вимоги процесуального законодавства, всебічно перевірено обставини справи, вирішено справу у відповідності до норм матеріального права, постановлено обґрунтовані рішення, в яких повно відображені обставини, що мають значення для справи. Порушень норм матеріального права, які могли призвести до зміни чи скасування рішень судів попередніх інстанцій не встановлено.

Керуючись ст. ст. статтями 160, 167, 220, 222, 223, 224, 230, 231, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів -

У Х В А Л И Л А:

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Ленінському районі м. Запоріжжя Головного управління ДФС у Запорізькій області залишити без задоволення.

Постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 02.03.2016 р. та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 30.06.2016 р. - без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі. Заява про перегляд судового рішення в адміністративній справі може бути подана з підстав, в порядку та у строки встановлені ст.ст.236-239№ КАС України безпосередньо до Верховного Суду України.

Головуючий І.В.Приходько

Судді І.О.Бухтіярова

Ю.І.Цвіркун