Справа № 204/4173/16-а
Суддя: Самсонова В. В.
Дата ухвалення: 2016-11-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 204/4173/16-а
Провадження № 2-а/204/165/16 р.
КРАСНОГВАРДІЙСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 листопада 2016 року Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючої судді Самсонової В.В.

за участю секретаря Зайченко О.В.

за участю представника позивачки ОСОБА_1

за участю представника відповідача Гаркуши Т.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпро справу за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення,-

В С Т А Н О В И В:

В червні 2016 року позивачка звернулася до суду з даним адміністративним позовом, в якому просила визнати причини пропуску строку звернення до суду поважними та поновити строк звернення до суду для оскарження постанови № 462 від 14.07.2014 року; постанову № 462 від 14.07.2014 року про накладення на ОСОБА_3 адміністративного стягнення по ст. 155 Кодексу України про адміністративні правопорушення - визнати незаконною та скасувати; провадження в адміністративній справі - закрити; та зобов'язати відповідача відшкодувати ОСОБА_3 витрати по сплаті судового збору. В обґрунтування своїх вимог вказала на те, що 27 травня 2016 року на її адресу надійшов конверт з ДП «Національні інформаційні системи» в якому був витяг від 17.05.2016 року про реєстрацію в державному реєстрі обтяжень майна. Згідно вказаного витягу постановою державного виконавця Дніпровського районного відділу ДВС від 22.04.2016 року накладено арешт на все її майно. Одразу звернувшись до Дніпровського районного відділу ДВС з вказаного питання їй було повідомлено, що нібито в провадженні відділу державної виконавчої служби знаходиться декілька виконавчих проваджень, відкритих за постановами Держспоживінспекції в Дніпропетровській області 2014 року. Так, дійсно в 2014 році відносно неї Держспоживінспекцією в Дніпропетровській області розглядались декілька актів з приводу звернень споживачів щодо усунення недоліків поставлених меблів, але всі акти та провадження за ними, за наявними у позивачки відомостями, було закрито як за обставин усунення недоліків, так і за обставин незнаходження інспекцією з питань захисту прав споживачів порушень в діях позивачки. Тому, зважаючи, що раніше позивачка не отримував жодних постанов чи відомостей щодо відкритих виконавчих проваджень за зверненням Держспоживінспекції, вона 31 травня 2016 року звернулась із заявою до Дніпровського районного відділу ДВС, в якій просила надати всі наявні постанови про відкриття відносно неї будь-яких виконавчих проваджень. Крім того, зважаючи на отриману інформацію щодо можливого накладення Держспоживінспекцією в 2014 році стягнень, представником позивачки було подано запит від 02.06.2016 року до Держпродспоживслужби в Дніпропетровській області, яка згідно постанови Кабінету Міністрів України «Про оптимізацію системи центральних органів виконавчої влади» від 10 вересня 2014 року № 442 є правонаступником Держспоживінспекції в Дніпропетровській області. 10 червня 2016 року представником позивача за місцем знаходження відповідача отримано лист-відповідь від 08.06.2016 року № 01/379 на запит від 02.06.2016 року згідно якого направлялись копії матеріалів справ розгляду Держспоживінспекцією в Дніпропетровській області за актами перевірок дотримання законодавства про захист прав споживачів позивачем. Ознайомившись з вказаними документами позивачці 10.06.2016 року стало відомо, що постановою № 462 від 14.07.2014 року її притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 155 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 170 грн. 00 коп. Вона вважає, що постанова Держспоживінспекцією в Дніпропетровській області від № 462 від 14.07.2014 року є незаконною, а викладені у ній висновки не відповідають фактичним обставинам справи. Так, дійсно 15 лютого 2014 року між позивачем та ОСОБА_4 було укладено договір купівлі-продажу № 00185, за яким останнім було придбано у позивачки меблі на загальну вартість 8543 грн. 00 коп. Згідно вказаного договору позивачкою 15.03.2014 року було здійснено доставку в квартиру ОСОБА_4 та монтаж всіх меблів. 16 березня 2014 року ОСОБА_4 звернувся до неї із скаргою щодо виявлених недоліків у придбаних меблях. Розглянувши вказану скаргу позивачкою протягом двох тижнів було повністю усунуто наявні недоліків і ОСОБА_4 не мав жодних претензій до позивачки, про що свідчить лист позивачки від 03.04.2014 року та лист ОСОБА_4 від 01.04.2014 року. Оскільки, ОСОБА_4 зі скаргами звернувся одночасно як до позивачки, так і до Держспоживінспекцією в Дніпропетровській області, позивачкою в квітні 2014 року було одразу проінформовано Держінспекцію щодо усунення недоліків, а також особисто надано вище вказані листи і відповідні пояснення. За вказаних обставин працівниками Держспоживінспекції її було повідомлено, що провадження для перевірки скарги ОСОБА_4 вони не будуть навіть відкривати.

В судовому засіданні представник позивачки ОСОБА_1 підтримав вимоги позивачки та просив задовольнити їх в повному обсязі. При цьому, посилався на обставини, які викладені в адміністративному позові.

Представник відповідача Гаркуша Т.Г. в судовому засіданні заперечувала проти задоволення вимог позивачки та просила відмовити їй в повному обсязі.

Вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що адміністративний позов підлягає задоволенню по наступним підставам.

Згідно із ст. 155 КУпАП, порушення правил торгівлі і надання послуг працівниками торгівлі, громадського харчування та сфери послуг, громадянами, які займаються підприємницькою діяльністю.

У судовому засіданні було встановлено, що 14 липня 2014 року відносно позивачки інспекцією з питань захисту прав споживачів у Дніпропетровській області, правонаступником якого є Державна служба України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів, було винесено постанову у справі про адміністративне правопорушення № 462, де зазначено, що 20 травня 2014 року ОСОБА_3, яка працює фізичною особою-підприємцем, за адресою: АДРЕСА_1, не забезпечила виконання гарантійних зобов'язань щодо виготовлення виробів за замовленням споживача ОСОБА_4, чим порушила п.25 Правил побутового обслуговування населення, затверджених постановою КМУ від 16.05.1994 року за № 313, тим самим вчинила порушення згідно ст. 155 КУпАП. На позивачку було накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 170 грн. (а.с.45).

Позивачка вважає вищевказану постанову протиправною та просила її скасувати, а провадження в адміністративній справі - закрити.

Відповідно до ч. 2 ст. 99 КАС України, для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

У відповідності до ч. 1 ст. 102 КАС України, пропущений з поважних причин процесуальний строк, встановлений законом, може бути поновлений, а процесуальний строк, встановлений судом, - продовжений судом за клопотанням особи, яка бере участь у справі.

Так, зі змісту спірної постанови не вбачається, що позивачка її отримувала особисто, а є відомості про направлення її (постанови) поштою. Разом з тим, відповідачем не надано суду доказів того, що позивачка отримувала цю постанову.

Крім того, судом встановлено, що позивачку не викликали й на розгляд спірного питання та постанова була прийнята без її участі.

За таких обставин, з урахуванням всього вищевказаного, суд приходить до висновку, що можливо визнати причини пропуску строку звернення до суду поважними та поновити строк звернення до суду для оскарження постанови № 462 від 14.07.2014 року, оскільки він був пропущений з поважних причин.

При цьому, згідно з положеннями ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Так, позивачку притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 155 КУпАП за порушення нею незабезпечення виконання гарантійних зобов'язань щодо виготовлення виробів за замовленням споживача.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Так, відповідачем не наведено в оскаржуваній постанові у справі про адміністративне правопорушення, яку саме ч. 155 КУпАП, було порушено позивачкою.

В свою чергу в судовому засіданні був допитаний сам споживач ОСОБА_4 в якості свідка, за незабезпечення виконання гарантійних зобов'язань якому, щодо виготовлення виробів за замовленням, й притягнута позивачка до адміністративної відповідальності, і який вказав, що позивачка вчасно усунула недоліки у заказі та претензій він не має.

Все вищевказане свідчить про те, що постанова № 462 інспекції з питань захисту прав споживачів у Дніпропетровській області, правонаступником якого є Державна служба України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів, від 14.07.2014 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_3 за ст. 155 КУпАП та накладення на неї штрафу у розмірі 170 грн. є незаконною та підлягає скасуванню.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 94 КАС України, з Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів належить стягнути на користь ОСОБА_3 понесені нею судові витрати в сумі 551 грн. 20 коп.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 155, 247, 251, 280 КУпАП, ст. ст. 70-72, 94, 159-163 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_3 до Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення - задовольнити.

Визнати причини пропуску строку звернення до суду поважними та поновити строк звернення до суду для оскарження постанови № 462 від 14.07.2014 року.

Постанову № 462 від 14.07.2014 року про накладення на ОСОБА_3 адміністративного стягнення по ст. 155 Кодексу України про адміністративні правопорушення - визнати незаконною та скасувати.

Провадження в адміністративній справі - закрити.

Стягнути з Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів на користь ОСОБА_3 судовий збір в сумі 551 грн. 20 коп.

Постанова суду може бути оскаржена сторонами до Дніпропетровського адміністративного апеляційного суду через Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя В.В. Самсонова