Справа № 804/462/16
Суддя: Степаненко Вячеслав Віталійович
Дата ухвалення: 2016-06-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 червня 2016 р. Справа № 804/462/16
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді суддівОСОБА_1 ОСОБА_2, ОСОБА_3
при секретаріОСОБА_4
представника позивача представника відповідача ОСОБА_5 ОСОБА_6
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпро адміністративну справу за адміністративним позовом Прокуратури Дніпропетровської області до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про скасування постанови, -
Прокуратура Дніпропетровської області звернулась до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, в якому із врахуванням заяви про зміну позовних вимог просить:
- визнати протиправними дії головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 05.01.2016 року, які виразились у винесенні у виконавчому провадженні №47227518 постанови про стягнення з прокуратури Дніпропетровської області виконавчого збору у розмірі 2040 грн.;
- визнати протиправною та скасувати постанову головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 05.01.2016 року, винесену у виконавчому провадженні №47227518 про стягнення з прокуратури Дніпропетровської області виконавчого збору у розмірі 2040 грн.;
- стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України суму безпідставно стягнутого виконавчого збору з прокуратури Дніпропетровської області у сумі 2040 грн. за постановою від 05.01.2016 року ВП №47227518 на користь прокуратури Дніпропетровської області;
- стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України на користь прокуратури Дніпропетровської області здійснені судові витрати у вигляді судового збору.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що постанова про стягнення з прокуратури Дніпропетровської області виконавчого збору у розмірі 2040 грн. винесена передчасно, оскільки позивачем було вжито всіх можливих і належних заходів для своєчасного, повного виконання судового рішення згідно із виконавчим документом, та відповідного інформування про це державного виконавця.
У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги та просив задовольнити позов у повному обсязі.
Відповідач позов не визнав, надав до суду письмові заперечення, зазначивши, що оскаржувану постанову винесено правомірно, в межах повноважень та на підставі законодавства України. У судовому засіданні представник відповідача підтримав доводи, викладені у запереченнях на позов, та просив відмовити у задоволенні позовних вимог.
Заслухавши пояснення сторін, розглянувши наявні документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.
Не погодившись із вказаними рішеннями суду, Генеральна прокуратура України оскаржила їх в касаційному порядку.
10 квітня 2015 року державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №47227518. У пунктах 2, 3 вказаної постанови було зазначено про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови та повідомлено, що при невиконанні рішення в наданий для самостійного виконання строк воно буде виконано в примусовому порядку зі стягненням з боржника виконавчого збору та витрат, пов'язаних з провадженням виконавчих дій.
27 серпня 2015 року виконавче провадження було зупинено на підставі ухвали Вищого адміністративного суду України від 17.03.2015 року №К/800/8147/15.
З метою повного та своєчасного виконання рішення суду прокуратурою області 15.12.2015 року до головного розпорядника коштів - Генеральної прокуратури України було направлено постанову від 20.11.2015 року про поновлення виконавчого провадження №47227518 з розрахунком грошової допомоги для ОСОБА_8
За результатами розгляду вказаного питання 16 грудня 2015 року управлінням планово-фінансової діяльності, бухгалтерського обліку, звітності, внутрішнього контролю та аудиту Генеральної прокуратури України, згідно з довідкою №157 внесено зміни до кошторису доходів та видатків прокуратури Дніпропетровської області на 2015 рік та виділено додаткове фінансування для виплати грошової допомоги ОСОБА_8
21 грудня 2015 року асигнування надійшли на рахунок прокуратури Дніпропетровської області в ГУДКСУ у Дніпропетровській області та відділом фінансування та бухгалтерського обліку прокуратури Дніпропетровської області було підготовлено платіжне доручення №5840 від 21.12.2015 року.
З рахунку прокуратури Дніпропетровської області в ГУДКСУ у Дніпропетровській області грошова допомога ОСОБА_8 відправлена 23 грудня 2015 року згідно з його заявою на картковий рахунок.
05 січня 2016 року виконавче провадження було закінчено у звязку із виконанням рішення суду.
Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.
За приписами статті 25 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби. У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом.
Згідно частини 5 статті 25 Закону України «Про виконавче провадження» копії постанови про відкриття виконавчого провадження надсилаються не пізніше наступного робочого дня стягувачу та боржникові.
У частині 1 статті 31 Закону України «Про виконавче провадження» закріплено, що копії постанов державного виконавця та інші документи виконавчого провадження , що державний виконавець зобов'язаний довести до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам із супровідними листами простою кореспонденцією, крім постанов про відкриття виконавчого провадження або відмову у відкритті виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до статті 47 цього Закону, що надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Боржник вважається повідомленим про відкриття виконавчого провадження, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.
Як вбачається із заперечень на позов, відповідач наполягає, що копія постанови про відкриття виконавчого провадження від 10.04.2015 року була направлена на адресу Прокуратури Дніпропетровської області супровідним листом від 11.04.2015 року № С-4114/2./9, проте у наданих відповідачем матеріалах виконавчого провадження відсутня інформація про дату отримання позивачем постанови про відкриття виконавчого провадження.
Зважаючи, що в матеріалах виконавчого провадження відсутня інформація про дату отримання позивачем постанови про відкриття виконавчого провадження, та вимоги від 05.06.2015 року №С-4114/9, суд вважає, що прокуратура Дніпропетровської області про відкриття виконавчого провадження дізналась саме 10 серпня 2015 року, оскільки ця дата зазначена прокуратурою на вимозі, отриманій від відповідача.
В силу частини 1 статті 28 Закону України «Про виконавче провадження» у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом.
Частиною 1 статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України закріплено, що обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.
Стаття 14 Кодексу адміністративного судочинства України встановлює, що постанови та ухвали суду в адміністративних справах, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання на всій території України.
В той же час суд не вбачає підстав для задоволення позову в частині визнання протиправними дій головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, які виразились у винесенні у виконавчому провадженні №47227518 постанови від 05.01.2016 року про стягнення з прокуратури Дніпропетровської області виконавчого збору у розмірі 2040 грн., оскільки на момент винесення спірної постанови відповідачу не було відомо про судові рішення по справі №804/153/16, якими підтверджено факт виконання прокуратурою виконавчого лист у визначений строк.
Щодо вимоги позивача стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України суму безпідставно стягнутого виконавчого збору з прокуратури Дніпропетровської області у сумі 2040 грн. за постановою від 05.01.2016 року ВП №47227518 на користь прокуратури Дніпропетровської області, суд зазначає, що за пунктом 3 Порядку повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України №787 від 03.09.2013 року (надалі Порядок №787 від 03.09.2013 року), повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету платежів у національній валюті здійснюється органами Державної казначейської служби України з відповідних бюджетних рахунків для зарахування надходжень, відкритих в органах Казначейства відповідно до законодавства, шляхом оформлення розрахункових документів.
Повернення платежів у національній валюті здійснюється на рахунки одержувачів коштів, відкриті в банках або органах Казначейства, вказані у поданні або заяві платника. Повернення платежів фізичним особам, які не мають рахунків у банках, може здійснюватись шляхом повернення готівковими коштами за чеком органу Казначейства з відповідних рахунків, відкритих у банках на імя органу Казначейства, або з відповідних рахунків банку чи підприємства поштового зв'язку, вказаних у поданні або заяві платника (його довіреної особи).
Пунктом 5 Порядку №787 від 03.09.2013 року визначено, що повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету податків, зборів, платежів та інших доходів бюджетів здійснюється за поданням органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, а при поверненні судового збору (крім помилково зарахованого) - за ухвалою суду, яка набрала законної сили.
Подання подається до органу Казначейства за формою, передбаченою нормативно-правовими актами з питань повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету коштів, або в довільній формі на офіційному бланку установи за підписом керівника установи (його заступника відповідно до компетенції), скріпленим гербовою печаткою (у разі наявності) або печаткою з найменуванням та ідентифікаційним кодом установи (у разі наявності), з обов'язковим зазначенням такої інформації: обґрунтування необхідності повернення коштів з бюджету, найменування платника (суб'єкта господарювання), код за ЄДРПОУ (для юридичної особи) або прізвище, ім'я, по батькові фізичної особи, реєстраційний номер облікової картки платника податків (ідентифікаційний номер) або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та мають відмітку у паспорті), сума платежу, що підлягає поверненню, дата та номер документа на переказ, який підтверджує перерахування коштів до відповідного бюджету.
Таким чином, суд зазначає, що у відповідності до приписів Порядку №787 від 03.09.2013 року відповідач як орган, який контролює справляння надходжень до бюджету, повинен направити Головному управлінню державної казначейської служби України у Дніпропетровській області подання про повернення надміру зарахованих до бюджету податків, зборів, платежів та інших доходів бюджетів, згідно якого відбувається зарахування коштів на розрахунковий рахунок позивача.
А тому вимога про зобовязання відповідача повернути безпідставно стягнуті кошти в сумі 2040 грн. є безпідставною, оскільки порушує встановлену законом процедуру.
Частиною першою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України закріплено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.
Відповідно до частини 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Таким чином, із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві доводи позивача є такими, що підлягають частковому задоволенню.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд керується вимогами частини 3 статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно з якими, якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.
Оскільки судом встановлено, що позивачем з урахуванням уточнень позовних вимог фактично заявлено 3 позовних вимоги, одна з яких немайнового характеру, а дві майнового, однак сплачено судовий збір лише за дві вимоги, то задовольняючи одну майнову вимогу з трьох суд вважає безпідставним присудження судових витрат на користь позивача у справі.
Керуючись статтями 11, 70-72, 86, 94, 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

Адміністративний позов Прокуратури Дніпропетровської області до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про скасування постанови - задовольнити частково.
Визнати протиправною та скасувати постанову Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 05.01.2016 року про стягнення з Прокуратури Дніпропетровської області виконавчого збору у розмірі 2 040,00 грн. по виконавчому провадженню ВП №47227518.
У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.
Постанова суду набирає законної сили відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в порядку та у строки, встановлені статтею 186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст постанови складено 04 липня 2016 року.

Головуючий суддя Суддя Суддя ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3