Справа № 813/6352/15
Суддя: Левицька Наталія Георгіївна
Дата ухвалення: 2016-11-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.11.2016р. Справа № 876/4062/16

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

Головуючого судді Левицької Н.Г.,

судді Хобор Р.Б.,

судді Мікули О.І.,

за участю секретаря судового засідання Гелецького П.В.,

за участю представників:

апелянта (позивача у справі): ОСОБА_1, ОСОБА_2

відповідача у справі: не зявився

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові

апеляційну скаргу ОСОБА_1

на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 25.04.2016р. у справі №813/6352/15

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області

про скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

ВСТАНОВИВ:

07.12.2015р. позивач: ОСОБА_1 звернувся до Львівського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до відповідача: Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області про скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, просив визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області №848о/с від 06.11.2015р. про звільнення ОСОБА_1 з органів внутрішніх справ; поновити ОСОБА_1 на посаді дільничого інспектора міліції сектору дільничих інспекторів міліції ОСОБА_3 ГУ МВС України у Львівській області; стягнути з ГУ МВС України у Львівській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 06.11.2015р.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що звільнення позивача з органів внутрішніх справ через скорочення штатів є незаконним, оскільки, на його думку, не було дотримано процедури звільнення, не було зясовано можливості його подальшого використання на службі та не запропоновано жодної іншої посади. Враховуючи вказані порушення, позивач вважає наказ №848о/с від 06.11.2015р. таким, що прийнятий без врахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, та з порушенням вимог трудового законодавства України.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 25.04.2016р. у справі №813/6352/15 у задоволенні адміністративного позову відмовлено повністю.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, його оскаржив апелянт (позивач у справі): ОСОБА_1, який у поданій апеляційній скарзі, посилаючись на те, що при винесенні даного рішення судом неповністю зясовано обставини, які мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи та порушено норми матеріального права, просив скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову постанову, якою позовні вимоги задоволити повністю.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовано тим, що процедура звільнення зі служби через скорочення штату Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29.07.1991р. за №114 (далі Положення №114), Законом України Про міліцію, Законом України Про Національну поліцію детально не визначена. Оскільки спеціальним нормативно-правовим актом не можуть бути звужені права працівника, порівняно із правами, передбаченими Кодексов зауонів про працю України (далі КЗпП України), в частині процедури звільнення працівника з підстав скорочення штату застосуванню підлягають норми КзПП України.

Апелянт (позивач у справі) вважає, що формулювання його звільнення є невірним, адже пп.г п.64 Положення №114 має інше формулювання: через скорочення штатів при відсутності можливості подальшого використання на службі (позивача звільнено через скорочення штатів), при цьому, відповідач не визначив, через які підстави позивача не можна було використовувати на службі, як інших працівників ОСОБА_3 Крім того, відповідно до вимог п.48 Положення №114 та ч.4 ст.52 Закону України Про Національну поліцію, відповідач належним чином не провів атестацію при звільненні ОСОБА_1 з ОВС, та до 07.11.2015р. не проведено атестацію відповідно до приписів п.9 Розділу ХІ Прикінцевих та перехідних положень, ч.4 ст.52 Закону України Про Національну поліцію (за відсутності підзаконних нормативно-правових актів щодо реалізації приписів закону).

ОСОБА_1 зазначає, що відповідач не виконав вимог п.9 Розділу ХІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України Про Національну поліцію, не запропонував йому рівнозначну посаду в національній поліції, а навпаки не надавав можливості реалізувати право на працю, звільнивши його 06.11.2015р., не врахувавши при цьому, що позивач протягом 06.11.2015р.-07.11.2015р. міг написати рапорт на звільнення зідно з пп.з п.64 Положення №114 (у звязку з переходом на службу в інші Міністерства (поліцію), та заяву на переведення в національну поліцію.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що відповідач не тільки жодним чином не обгрунтував відсутність можливості подальшого використання позивача на службі, не врахував відсутність його відмови від проходження служби в поліції, а й не перевірив взагалі можливість реалізації права позивача на прийняття на службу до поліції. Крім того, суд першої інстанції, на думку позивача, протиправно не застосував норми КЗпП України та практику Верховного Суду України.

В судове засідання Львівського апеляційного адміністративного суду 14.11.2016р. зявились: апелянт (позивач у справі): ОСОБА_1, представник апелянта (позивача у справі): ОСОБА_2, які висловили в усних поясненнях, наданих колегії суддів, свою правову позицію на підтримку позовних вимог та вимог апеляційної скарги, викладену у позовній заяві та апеляційній скарзі.

Заслухавши доповідь судді-доповідача у справі, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги у їх сукупності, встановивши обставини справи та відповідні їм правовідносини, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегією суддів встановлено наступне:

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_1 проходив службу в органах внутрішніх справ з 05.08.1999р. по 06.11.2015р. З 04.08.2014р. позивач працював на посаді дільничного інспектора міліції Сектору дільничних інспекторів міліції ОСОБА_3 районного відділу ГУ МВС України у Львівській області.

Наказом Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області №848о/с від 06.11.2015р., відповідно до вимог Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, ОСОБА_1 звільнено з органів внутрішніх справ за пп.г п.64 через скорочення штатів.

Вислуга років на день звільнення ОСОБА_1 у календарному обчисленні складає 16 років 03 місяці 03 дні, у пільговому обчисленні 20 років 03 місяці 02 дні.

Спірні правовідносини врегульовано Законом України Про Національну поліцію №508-VIII від 02.07.2015р., який визначає правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України, та Положенням №114.

Надаючи правову оцінку правовідносин, які виникли між сторонами, апеляційний суд виходить з наступного:

Відповідно до вимог пп.г п.64 Положення №114, особи середнього, старшого вищого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік) через скорочення штатів при відсутності можливості подальшого використання на службі.

Одним з видів змін в організації виробництва та праці є ліквідація підприємства, установи чи організації. Ліквідація логічно повязана із скороченням чисельності штату працівників. У разі ліквідації чисельність працівників скорочується, а весь штат працівників ліквідується. Ліквідація є формою припинення юридичної особи, за якої припиняються її права та обовязки, тобто вона знімається з реєстрації в усіх фондах та організаціях. Отже, у випадку повної ліквідації чисельність працівників скорочується, а весь штат працівників ліквідується, крім працівників, відносно яких діють обмеження на звільнення, тобто, пряма заборона на звільнення перелічених працівників, обумовлена в Законі.

Постановою Кабінету Міністрів України Про утворення територіальних органів Національної поліції та ліквідацію територіальних органів Міністерства внутрішніх справ №730 від 16.09.2015р. ліквідовано як юридичні особи всі територіальні органи Міністерства внутрішніх справ. На даний час ГУ МВС України у Львівській області перебуває в стані припинення.

Наказом Міністерства внутрішніх справ України №1388 від 06.11.2015р. Про організаційно-штатні питання скорочено всі штатні посади, в том числі і в ГУ МВС України у Львівській області, у кількості 7521 одиниця.

Таким чином, звільнення позивача відбулось у звязку з повною ліквідацією територіальних органів МВС України, скороченням усіх штатних посад ГУ МВС України у Львівській області.

Відповідно до вимог ст.1 Закону України Про Національну поліцію, Національна поліція України це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку. Діяльність поліції спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністра внутрішніх справ України згідно із законом.

Пунктом 8 Розділу ХІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України Про Національну поліцію встановлено, що з дня опублікування цього Закону всі працівники міліції (особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ), а також інші працівники Міністерства внутрішніх справ України, його територіальних органів, закладів та установ вважаються такими, що попереджені у визначеному порядку про можливе майбутнє звільнення через скорочення штатів.

ОСОБА_4 був опублікований в газеті Голос України 06.08.2015р. №141-142 та в газеті Урядовий курєр 12.08.2015р. №146, відтак, з цього дня всі працівники органів внутрішніх справ України вважаються такими, що попереджені у визначеному порядку про можливе майбутнє звільнення через скорочення штатів.

Враховуючи те, що з загальним правилом при наявності спеціального законодавства, пріоритетними є норми спеціальних законів, а норми трудового законодавства підлягають застосуванню лише у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірних відносин, та коли про можливість такого застосування прямо зазначено у спеціальному законі, колегія суддів апеляційного адміністративного суду вважає безпідставними посилання апелянта (позивача у справі) на те, що його було повідомлено про можливе майбутнє звільнення в строк, менший за 2 місяці.

Пунктом 9 Розділу ХІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України Про Національну поліцію передбачено, що працівники міліції, які виявили бажання проходити службу в поліції, за умови відповідності вимогам до поліцейських, визначеним цим Законом, упродовж трьох місяців з дня опублікування цього Закону можуть бути прийняті на службу до поліції шляхом видання наказів про призначення за їх згодою чи проходження конкурсу на посади, що заміщуються поліцейськими, у будь-якому органі (закладі, установі) поліції. Посади, що пропонуються особам, зазначеним у цьому пункті, можуть бути рівнозначними, вищими або нижчими щодо посад, які ці особи обіймали під час проходження служби в міліції.

ОСОБА_4 нормою передбачено альтернативу вибору працівників міліції, які виявили бажання проходити службу в поліції, а саме прийняття на службу за їх згодою або проходження конкурсу на посади, що заміщуються поліцейськими у будь-якому органі (закладі, установі) поліції.

Таким чином, працівники міліції можуть бути прийняті на службу до поліції лише за умови виявлення ними відповідного бажання та у спосіб, визначений п.9 розділу XI Прикінцеві та перехідні положення Закону України Про Національну поліцію.

Виходячи з приписів п.9 Розділу XI Прикінцеві та перехідні положення Закону України Про Національну поліцію, позивач, у разі наявності бажання проходити службу в поліції, упродовж трьох місяців з дня опублікування даного Закону мав можливість бути прийнятим на службу до поліції шляхом виявлення такої згоди.

Матеріали справи не містять письмових доказів (заяв, рапортів) про бажання ОСОБА_1 працювати в Національній поліції. ОСОБА_4 підтверджується наявною в матеріалах справи довідкою управління кадрового забезпечення ГУ МВС України у Львівській області №18/2114 від 23.12.2015р., згідно з якою за результатами перевірки журналів вхідної кореспонденції ГУ МВС України у Львівській області, а також матеріалів архівної особової справи ОСОБА_1 встановлено, що майор міліції ОСОБА_1, дільничний інспектор міліції СДІМ ОСОБА_3, не звертався до ГУ МВС України у Львівській області з рапортом про звільнення з органів внутрішніх справ у звязку з переходом до Національної поліції України.

Колегія суддів апеляційного адміністративного суду погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що позивач, незалежно від будь-якої наявної в ГУ МВС України у Львівській області інформації щодо його подальшого проходження служби в органах Національної поліції, мав можливість скерувати свою заяву (рапорт) про бажання перейти на службу до Національної поліції України засобами поштового звязку, нарочно до канцелярій ГУ МВС України у Львівській області, тощо, однак, не зробив цього у відповідний період (з 06.08.2015р. по 06.11.2015р.).

Відтак, позивач не скористався наданим йому Законом України Про Національну поліцію правом на подання заяви про прийняття на службу до поліції у 3-х місячний термін, строк якого сплив 06.11.2015р., тобто не висловив свого бажання проходити службу в поліції.

Згідно із вимогами п.10 Розділу XI Прикінцеві та перехідні положення Закону України Про Національну поліцію, працівники міліції, які відмовилися від проходження служби в поліції та/або не прийняті на службу до поліції в тримісячний термін з моменту попередження про наступне вивільнення звільняються зі служби в органах внутрішніх справ через скорочення штатів.

Таким чином, враховуючи відсутність письмового рапорту (заяви) позивача з бажанням проходити службу в Національній поліції та про його звільнення з органів внутрішніх справ у звязку з переходом до Національної поліції України (за пп.з п.64 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ), у відповідача залишився один законний варіант, який і був реалізований звільнення позивача, у звязку із скороченням штатів.

Суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про те, що жодних порушень при винесенні оскаржуваного наказу №848о/с від 06.11.2015р. про звільнення ОСОБА_1 з органів внутрішніх справ допущено не було. Позивач був повідомлений про його майбутнє звільнення з органів внутрішніх справ з моменту опублікування Закону України Про Національну поліцію в газеті Голос України, а саме 06.08.2015р. Жодних заяв (рапортів) з висловленням бажання про переведення його до Національної поліції України від позивача у встановлений даним Законом строк не надходило. Крім того, оскаржуваний наказ винесений у звязку з ліквідацією територіальних органів МВС України, скороченням всіх штатних посад ГУ МВС України у Львівській області, за відсутності можливості подальшого проходження позивачем служби в міліції.

Приписами ст.19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Керуючись вимогами ст.9 КАС України, суди при вирішенні справи керуються принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Враховуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції зазначає, що судом першої інстанції при вирішенні даного публічно-правового спору правильно встановлено обставини справи та ухвалено законне рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, постанова суду першої інстанції ґрунтується на повно, обєктивно і всебічно зясованих обставинах справи, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, тому підстави для скасування постанови суду першої інстанції відсутні.

Відповідно до вимог ч.1 ст.200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись вимогами ч.3 ст.160, ст.ст.195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України,-

суд,

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 25.04.2016р. у справі №813/6352/15 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області про скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, - залишити без задоволення.

2. Постанову Львівського окружного адміністративного суду від 25.04.2016р. у справі №813/6352/15, - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга подається безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції.

Касаційна скарга на судові рішення подається протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції, а у разі складення ухвали в повному обсязі відповідно до статті 160 КАС України, з дня складення ухвали в повному обсязі.

Головуючий суддя Н.Г. Левицька

Суддя Р.Б. Хобор

Суддя О.І.Мікула

Повний текст рішення виготовлено і підписано 21.11.2016р.