Справа № 815/1284/16
Суддя: Кравченко К.В.
Дата ухвалення: 2016-11-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 листопада 2016 р.м.ОдесаСправа № 815/1284/16

Категорія: 6.1 Головуючий в 1 інстанції: Глуханчук О. В.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді -Кравченка К.В.,
судді -Градовського Ю.М.
судді -Лукянчук О.В.
при секретарі -Величко А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру в Одеській області на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 13 липня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_5 до Головного управління Держгеокадастру в Одеській області про визнання протиправною відмови у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою та зобов'язання повторно розглянути питання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою,-

В С Т А Н О В И В:

В березні 2016 року ОСОБА_5 (надалі - позивач) звернувся до суду з позовом до Головного управління Держгеокадастру в Одеській області (надалі - відповідач, Держгеокадастр) в якому просив:

- визнати протиправною відмову, викладену в листі-відповіді №П-601/0-630-16 від 29.02.2016 року у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення в оренду земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства із земель сільськогосподарського призначення площею 4,3945 га на території Кілійського району Одеської області;

- зобов'язати повторно розглянути питання щодо надання позивачу дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення в оренду земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства із земель сільськогосподарського призначення площею 4,3945 га на території Кілійського району Одеської області.

В обґрунтування позовних вимог було зазначено, що позивач звернувся до відповідача із клопотанням про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення в оренду земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель державної власності. Однак, позивачу було відмовлено. Відповідь про відмову у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою з тих підстав, що право оренди на заявлену земельну ділянку може бути набуто на земельних торгах, позивач вважає протиправною, оскільки вичерпний перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою, передбачений Земельним кодексом України та серед них не має підстави зазначеної відповідачем, а заявлена земельна ділянка призначена для ведення особистого селянського господарства, отже не підлягає продажу на земельних торгах.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 13.07.2016 року позовні вимоги задоволені повністю.

Не погоджуючись з вищезазначеною постановою, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального права, просить постанову суду першої інстанції скасувати та винести нову постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що позивач користується земельною ділянкою, призначеною для ведення особистого селянського господарства із земель сільськогосподарського призначення площею 4,3945 га на території Дмитрівської сільської ради Кілійського району Одеської області (за межами населеного пункту).

Вказана земельна ділянка на підставі Державного акту на право постійного користування землею від 22.02.1999 року НОМЕР_1 була надана у постійне користування громадянину України ОСОБА_6 для ведення селянського (фермерського) господарства.

Позивач доводиться сином ОСОБА_6.

Після смерті батька (свідоцтво про смерть від 01.06.2010 року серія НОМЕР_2) позивач продовжує користуватись земельною ділянкою площею 4,40 га на території Дмитрівської сільської ради Кілійського району Одеської області.

На замовлення позивача виготовлено експлікацію земельної ділянки, позивачем було отримано відомості з документації землеустрою, що включена до Державного фонду документації із землеустрою із позначенням бажаного місця розташування земельної ділянки позивача для ведення селянського (фермерського) господарства від 19.03.2015 року №31-1515-0.11-990/2-15, видані відділом Держземагентства у Кілійському районі Одеської області.

20.01.2016 року позивач звернувся до Держгеокадастру з клопотанням про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду строком на 49 років для ведення особистого селянського господарства площею 4,3945 га за рахунок земель державної власності на території Дмитрівської сільської ради Кілійського району Одеської області (за межами населеного пункту).

На вказане звернення Держгеокадастром позивачу надано відповідь та повідомлено про те, що відповідно до доручення Віце-прем'єр-міністра України міністра регіонального розвитку, будівництва та житлового комунального господарства України Гройсмана В.Б. від 08.10.2014 року №37732/0/1-14 та наказу Держземагентства України від 15.10.2014 року №328 «Про введення в дію рішень колегії Держземагентства України від 14.10.2014» Головним управлінням Держземагентства в Одеській області наказом від 18.09.2014 року №77 із змінами від 21.11.2014 року №112, затверджений перелік земельних ділянок право оренди на які виставляється на земельні торги окремими лотами і до якого включена земельна ділянка, що вказана у заяві позивача.

Отже, пославшись на ч.3 ст.136 Земельного кодексу України, Держгеокадастр відмовив позивачу у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, запропонувавши придбати право на бажану земельну ділянку на земельних торгах.

Позивач вважає таку відмову Держгеокадастру протиправною, оскільки чинним земельним законодавством встановлено вичерпний перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою, серед яких не має підстави зазначеної відповідачем, а заявлена земельна ділянка не має кадастрового номеру та призначена для ведення особистого селянського господарства, отже не підлягає продажу на земельних торгах.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відмова відповідача у наданні позивачу дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду для ведення особистого селянського господарства на підставі того, що відведення земельної ділянки може здійснюватися лише на конкурентних засадах є безпідставною.

Колегія суддів погоджується з цим висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.3 ст.22 ЗК України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування: а) громадянам - для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва, фермерського господарства.

Частиною 1 ст.121 ЗК України визначено, що громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 гектара.

Згідно з ч.4 ст.122 ЗК України, центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

Державну політику у сфері топографо-геодезичної і картографічної діяльності та земельних відносин, а також у сфері Державного земельного кадастру відповідно до Положення про Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14.01.2015 року №15, реалізує Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру (Держгеокадастр), яка є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Віце-премєр-міністра України - Міністра регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства.

Згідно з пп.31 п.4 Положення про Держгеокадастр, Держгеокадастр відповідно до покладених на нього завдань розпоряджається землями державної власності сільськогосподарського призначення в межах, визначених Земельним кодексом України, безпосередньо або через визначені в установленому порядку його територіальні органи.

Відповідно ч.ч.1, 3 ст.124 ЗК України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки.

Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, громадянам, юридичним особам, визначеним частинами другою, третьою статті 134 цього Кодексу, здійснюється в порядку, встановленому статтею 123 цього Кодексу.

Відповідно до ч.2 ст.123 ЗК України, особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, передають у власність або користування такі земельні ділянки.

У клопотанні зазначаються орієнтовний розмір земельної ділянки та її цільове призначення. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування та розмір земельної ділянки, письмова згода землекористувача, засвідчена нотаріально (у разі вилучення земельної ділянки). Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у користування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Отже, на підставі вищевказаних положень позивач звернувся до Держгеокадастру з клопотанням про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду. До клопотання позивачем додано відомості з документації із землеустрою з позначенням бажаного місця розташування земельної ділянки від 19.03.2015 року №31-1515-0.11-990/2-15.

Однак, рішенням Держгеокадастру, викладеним у листі-відповіді від 29.02.2016 року, позивачу відмовлено у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою. Підставою відмови стали положення ч.3 ст.136 ЗК України.

Відповідно до ч.3 ст.136 ЗК України, земельні ділянки, включені до переліку земельних ділянок державної чи комунальної власності або прав на них, які виставлені на земельні торги, не можуть відчужуватися, передаватися в заставу, надаватися у користування до завершення торгів.

Але, разом з цим, ч.1 ст.134 ЗК України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) зазначено, що земельні ділянки державної чи комунальної власності або права на них (оренда, суперфіцій, емфітевзис), у тому числі з розташованими на них об'єктами нерухомого майна державної або комунальної власності, підлягають продажу окремими лотами на конкурентних засадах (земельних торгах), крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Згідно абз.15 ч.2 ст.134 ЗК України (у редакції від 29.12.2015 року, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) не підлягають продажу на конкурентних засадах (земельних торгах) земельні ділянки державної чи комунальної власності або права на них у разі передачі громадянам земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства.

Таким чином, кожна особа, має право, в разі виконання спеціальних вимог закону, отримати земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства без проведення земельних торгів.

Саме до такої правової позиції дійшов Вищий адміністративний суд України в ухвалі від 19.05.2016 року по справі №804/13706/14.

Як вже зазначалося вище, позивачем при зверненні до Держземагенства з клопотанням про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду строком на 49 років для ведення особистого селянського господарства надано всі передбаченні ч.2 ст.123 ЗК України документи.

Відповідно до ч.3 ст.123 Земельного кодексу України, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування в межах їх повноважень у місячний строк розглядає клопотання і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а також генеральних планів населених пунктів, іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Отже, Земельним кодексом України визначено вичерпний перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Однак, відповідачем у відповіді про відмову від 29.02.2016 року вказаних підстав не наведено, що свідчить про необґрунтованість прийнятого рішення.

За таких підстав, колегія суддів приходить до висновку, що рішення Держгеокадастру, викладене в листі-відповіді №П-601/0-630-16 від 29.02.2016 року про відмову у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення в оренду земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства із земель сільськогосподарського призначення площею 4,3945 га на території Кілійського району Одеської області є необґрунтованим та таким, що підлягає скасуванню, оскільки вказані відповідачем підстави для відмови не передбачені Земельним кодексом України.

Враховуючи все вищенаведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, порушень матеріального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.

За таких обставин апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.195, ст.196, п.1 ч.1 ст.198, п.1 ч.1 ст.205, ст.206, ч.5 ст.254 КАС України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру в Одеській області - залишити без задоволення, а постанову Одеського окружного адміністративного суду від 13 липня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає чинності негайно після її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Повний текст судового рішення виготовлений 18 листопада 2016 року.

Головуючий суддя:К.В. Кравченко
Суддя: Суддя: О.В. Лукянчук Ю.М. Градовський