Справа № 813/3051/16
Суддя: Гулик Андрій Григорович
Дата ухвалення: 2016-11-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 листопада 2016 року справа № 813/3051/16

13 год. 00хв. зал судових засідань № 6

Львівський окружний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Гулика А.Г.,

секретар судового засідання Жовковська Ю.В.,

за участю:

представника позивача Сабана М.Р.,

представника відповідача Антонюка І.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом приватного підприємства «Оліяр» до Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників податків у м.Львові Міжрегіонального Головного управління ДФС про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

в с т а н о в и в :

приватне підприємство «Оліяр» звернулося з позовом до Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників податків у м.Львові Міжрегіонального Головного управління ДФС, в якому просить суд визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення №/12072, №/12075 та №/12073 від 12.09.2016.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що висновки акта перевірки відповідача не відповідають фактичним обставинам фінансово-господарської діяльності позивача з контрагентом СФГ «Промінь». Позивач надавав до перевірки всі передбачені законодавством первинні документи, які підтверджують фактичне отримання товару, тому вважає, що висновки відповідача про порушення позивачем приписів Податкового кодексу України базується виключно на припущеннях. Крім того, зазначає, що не може нести юридичну відповідальність за недотримання контрагентом податкового законодавства, оскільки така відповідальність носить індивідуальних характер. Долучені до матеріалів справи докази, на думку позивача, повністю спростовують висновки відповідача, а тому прийняті оскаржені податкові повідомлення-рішення є протиправними і підлягають скасуванню.

Відповідач подав до суду заперечення на позовну заяву. Заперечення відповідача обґрунтовані тим, що під час проведення перевірки встановлено відсутність фактичного здійснення господарських операцій позивача з контрагентом СФГ «Промінь», оскільки наявна податкова інформація свідчить про незаконне формування податкового кредиту позивача шляхом документального оформлення придбання товарно-матеріальних цінностей та проведення безтоварних операцій. При проведенні аналізу наданих до перевірки документів, податкової звітності, зареєстрованих податкових накладних, інформацію ІАС «Податковий блок» встановлено відсутність всіх належним чином заповнених первинних документів.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги з підстав, викладених у позові, просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечив з підстав, викладених у письмових запереченнях на позовну заяву. Просив суд в задоволенні позову відмовити повністю.

Заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов до висновку, що позов необхідно задовольнити повністю, виходячи з наступних підстав.

Приватне підприємство «Оліяр» (далі-ПП «Оліяр») зареєстроване 02.04.2003 Пустомитівським районним управлінням юстиції, реєстраційний номер 0000607, .

Взято на податковий облік в органах державної податкової служби 11.04.2003 №02502061, станом на 31.08.2016 перебуває на обліку в Спеціалізованій державній податковій інспекції з обслуговування великих платників податків у м.Львові Міжрегіонального Головного управління ДФС (далі- СДП з ОВП у м.Львові МГУ ДФС).

У період, за який проводилася перевірка, відповідно до свідоцтва про реєстрацію платника податку на додану вартість від 17.04.2003 №18548017, індивідуальний номер 59, зареєстрований платником тПДВ з 17.03.2003.

Судом встановлено, що СДП з ОВП у м.Львові МГУ ДФС проведено позапланову виїзну перевірку ПП «Оліяр» () з питань дотримання вимог податкового законодавства при проведенні фінансово-господарських операцій з СФГ «Промінь» () за період з 01.01.2014 по 31.12.2015. За результатами проведеної перевірки складено акт від 31.08.2016 № 6/28-06-14-00/32461721( І том а.с.13-48).

В акті перевірки встановлено, що позивач, на думку відповідача, порушив:

- п. 198.1, п. 198.2, п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-VI внаслідок чого встановлено завищено податковий кредит з ПДВ на загальну суму 3968293,67грн, що призвело до заниження податку на додану вартість на загальну суму за червень 2015 року в сумі 2085438,67грн та завищено залишок від'ємного значення, який після бюджетного відшкодування включається до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) за червень 2015 року в сумі 1882855,00грн;

- положення (стандарти) бухгалтерського обліку 16 «Витрати» затверджені наказом Міністерства фінансів України від 31.12.1988 №318, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 19.01.2000 за №27/4248, п.п.134.1.1 п.134.1 ст.134, п.135.1 ст.135 Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-VI внаслідок чого встановлено занижено податок на прибуток за 2015 рік на суму 906524,12грн.

На підставі акта перевірки відповідачем прийняті податкові повідомлення - рішення:

- від 12.09.2016 №/12072, яким позивачу зменшено розмір від'ємного значення суми податку на додану вартість в розмірі 1882855,00грн (Іа.с.49 Т.1);

- від 12.09.2016 № /12075, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток в розмірі 906524,12грн (Іа.с.50 Т.1);

- від 12.09.2016 № /12073, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість в розмірі 3128158,01грн, з них основний платіж - 2085438,67грн. та за штрафними санкціями в розмірі 1042719,34грн (а.с 52 Т.1).

Не погоджуючись із податковими повідомленнями - рішеннями від №/12072, № /12075 та № /12073 від 12.09.2016, позивач звернувся до суду з позовом про визнання протиправними та скасування таких податкових повідомлень - рішень.

При вирішенні спору по суті суд виходить з наступного.

Суд встановив, що між позивачем (покупець) та СФГ «Промінь» (постачальник) укладено договір поставки №7ШС/2104-02 від 21.04.2015. Відповідно до умов вказаного договору постачальник бере на себе зобов'язання поставляти і передавати у власність покупцю (позивачу) товар, а останній зобов'язується прийняти та оплатити продукцію (а.с.54-60 Т.1).

До вказаного договору додані специфікації: №1 від 21.04.2015, №2 від29.04.2015, №3 від 30.04.2015, №4 від 30.04.2015, №5 від 08.05.2015, №6 від 22.05.2015, №7 від 05.06.2015 (а.с.137-150 Т.1), а також додаткові угоди: №1-2, №1-3, №1-4, №1-5 №1-6, №1-7 до договору поставки №7Ш/2104-02 від 21.04.2015 (а.с. 151-156 Т.1).

Договір підписаний сторонами та скріплений печатками, відповідно до вимог ст.ст.203, 204, 207, 208, 655, 656 Цивільного кодексу України з дотриманням усіх істотних умов.

Згідно з п.2.2. вказаного договору датою поставки вважається дата підписання сторонами видаткової накладної та/або товарно-транспортної накладної, або іншого документу, що може підтвердити факт поставки товару за договором.

На підтвердження виконання вказаного договору позивач надав:

- видаткові накладні №РН-0000016 від 22.04.2015 на загальну суму 1440200,00грн, №РН-0000017 від 23.04.2015 на загальну суму 2006780,00грн, №РН-0000018 від 24.04.2015 на загальну суму 2906240,00грн, №РН-0000019 від 25.04.2015 на загальну суму 1916230,00грн, №РН-0000020 від 26.04.2015 на загальну суму 1140190,00грн, №РН-0000021 від 27.04.2015 на загальну суму 496660,00грн, №РН-0000022 від 22.04.2015 на загальну суму 383040,00грн, №РН-0000023 від 29.04.2015 на загальну суму 379430,00грн, №РН-0000024 від 30.04.2015 на загальну суму 526380,00грн, №РН-0000025 від 30.04.2015 на загальну суму 843900,00грн, №РН-0000026 від 02.05.2015 на загальну суму 887841,00грн, №РН-0000027 від 04.05.2015 на загальну суму 1234004,90грн, №РН-0000028 від 26.05.2015 на загальну суму 838468,00грн, №РН-0000029 від 07.05.2015 на загальну суму 412056,00грн, №РН-0000030 від 08.05.2015 на загальну суму 445812,00грн, №РН-0000031 від 09.05.2015 на загальну суму 808260,00грн, №РН-0000032 від 10.05.2015 на загальну суму 392074,00грн, №РН-0000033 від 11.05.2015 на загальну суму 794580,00грн, №РН-0000034 від 13.05.2015 на загальну суму 423510,00грн, №РН-0000035 від 13.05.2015 на загальну суму 442708,00грн, №РН-0000036 від 14.05.2015 на загальну суму 437082,00грн, №РН-0000037 від 15.05.2015 на загальну суму 417294,00грн, №РН-0000038 від 16.05.2015 на загальну суму 795012,00грн, №РН-0000041 від 16.05.2015 на загальну суму 374680,00грн, №РН-0000042 від 19.05.2015 на загальну суму 831678,00грн, №РН-0000043 від 21.05.2015 на загальну суму 768936,00грн, №РН-0000044 від 21.05.2015 на загальну суму 375390,00грн, №РН-0000045 від 24.05.2015 на загальну суму 304192,00грн, №РН-0000046 від 26.05.2015 на загальну суму 408690,00грн, №РН-0000047 від 06.06.2015 на загальну суму 378144,00грн(а.с.61 - 90 Т.1).

Для підтвердження віднесення до складу податкового кредиту сум ПДВ за період, що перевірявся, позивач надав суду податкові накладні: №3 від 22.04.2015 на загальну суму 2500000,00грн, №4 від 23.04.2015 на загальну суму 2500000,00грн, №5 від 24.04.2015 на загальну суму 2850000,00грн, №6 від 27.04.2015 на загальну суму 2350000,00грн, №7 від 30.04.2015 на загальну суму 5800000,00грн, №8 від 29.04.2015 на загальну суму 611570,00грн, №1 від 08.05.2015 на загальну суму 2300000,00грн, №2 від 18.05.2015 на загальну суму 2425000,00грн, №6 від 26.05.2015 на загальну суму 993775,90грн, №7 від 27.05.2015 на загальну суму 1000000,00грн, №8 від 08.05.2015 на загальну суму 1095000,00грн(І том 91-101).

Вказані податкові накладні, складені СФГ «Промінь» не мають жодних недоліків та порядок їх заповнення відповідає діючому законодавству. Суми ПДВ за цими податковими накладними включені позивачем в податковий кредит відповідного періоду та відповідають даним податкової декларації по ПДВ.

Податкові накладні, які отримані від СФГ «Промінь», внесені в реєстр податкових накладних, що підтверджується витягами з Єдиного реєстру податкових накладних №5150559 від 05.05.2015, №14327327 від 14.05.2015, №18327477 від 18.05.2015, №25328161 від 25.05.2015, №8329390 від 08.06.2015, №17330143 від 17.06.2015(а.с.102-114 Т.1) та задекларовані в податковій звітності у відповідному звітному періоді в складі інших отриманих податкових накладних, що підтверджується відповідними податковими деклараціями.

Оплата за поставлений товар проведена позивачем в повному обсязі, що підтверджується банківськими виписками за особовими рахунками та платіжними дорученнями (а.с.31-57 Т.2).

Транспортування товару від СФГ «Промінь» здійснювалось із залученням транспортних перевізників. Для підтвердження вказаних обставин позивачем надані відповідні договори. Так, між ПП «Оліяр» (замовник) та ТзОВ «Транс-Сервіс-1» (перевізник) укладено договір транспортного перевезення №22/05/09-6 від 22.05.2015. Відповідно до умов вказаного договору перевізник зобов'язується надати замовнику послуги по перевезенню вантажу автомобільним транспортом, останній зобов'язується прийняти та оплатити перевізником послуги по перевезенню ( а.с.157-160 Т.1).

Також, між ПП «Оліяр» (клієнт) та ТОВ «Експрес Логістик» (експедитор) укладено договір про надання транспортно-експедиційних послуг №ЕК00186 від 01.12.2011. Відповідно до умов вказаного договору експедитор зобов'язується за плату і за рахунок клієнта виконати або організувати виконання послуг, пов'язаних з перевезенням вантажу (а.с.161-164 Т.1).

Договори підписані сторонами та скріплені печатками, відповідно до вимог ст.ст.203, 204, 207, 208, 655, 656 Цивільного кодексу України з дотриманням усіх істотних умов.

Надання вказаних послуг підтверджується товарно-транспортними накладними на перевезення товару від СФГ «Промінь»(а.с.165-250 Т.1, а.с.1-30 Т.2).

Суду також надані листи ТзОВ «Експрес Логістик» від 14.11.2016 №141116-ВО, від 12.10.2016 №121016-ВО та ТзОВ Транс-Сервіс-1» від 07.10.2016 №0710-16-О, згідно з якими вказані товариства здійснювали перевезення та організовували перевезення сої від СФГ «Промінь» на адресу позивача за за відповідними маршрутами.

У власності позивача перебуває єдиний майновий комплекс за адресою: Львівська область, Пустомитівський район, с. Ставчани, вул. Шашкевича, 36, що підтверджується свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 12.08.2013(а.с.112 Т.3) та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності серії БАТ №168094 від 24.12.2013 (а.с.110-111 Т.3), витягом з балансу ПП «Оліяр» станом на 31.12.2014 (а.с.113-119 Т.3).

Позивач веде складський облік товару, що підтверджується наказом №1 від 06.01.2015 «Про облікову політику підриємства» (а.с. 172-173 Т.3). Отриманий товар від СФГ «Промінь» обліковувався у позивача, що підтверджується оборотно-сальдовими відомостями по рахунку 201 за квітень 2015 року, травень 2015 року, червень 2015року (а.с.175-177 Т.3) та закупками (а.с. 178-180 Т.3).

В штаті позивача передбачені посади вантажників, що підтверджується штатними розписами (а.с. 3-5 Т.4).

Товар від СФГ «Промінь» отримувався ОСОБА_4. менеджером з постачання та ОСОБА_5 начальником відділення (підготовчого) та олійного прес - цеху. Станом на момент розгляду справи ОСОБА_4 звільнений з роботи.

В судовому засіданні 14.11.2016 допитаний свідок ОСОБА_5 пояснив, що перебуваючи на своїй посаді приймав товар від відповідних контрагентів, перевіряв відповідність товару кількісним та якісним показникам та підписував первинні документи. Претензій щодо кількості та якості поставленого товару в нього не було.

Згідно з п.1.5 посадової інструкції начальника сировинного відділення (а.с. 190 -194 Т.3) начальник відділення є керівником виробничої діяльності вагової, складу шроту та макухи, елеватору насіння, відділення фасування гранульованого шроту та лушпиння. Відповідно до п.5.6. вказаної інструкції начальник відділення має право у межах своєї компетенції підписувати і візувати документи.

На території позивача діють ваги автомобільні ТВА-80-20-22 (10) ПФ у кількості 2 штуки, що підтверджується актами приймання - передачі (акти внутрішнього переміщення) основних засобів від 04.12.2013 та актами здачі - приймання ваги автомобільної ТВА -80 від 21.05.2013 з витягами настанови щодо експлуатації з підтвердженням про проходження періодичної повірки (а.с. 204-217 Т.3).

У витязі з журналу вагової ОЕЗ позивача форма 7.1-13-П-06 відображені вагу, зазначену в товарно - транспортні накладних, згідно з якими здійснювалось перевезення товару, та фактичну вагу товару.

Крім того, позивач володіє виробничою лабораторією, яка має право проводити вимірювання у сфері та/або поза сферою поширення державного метрологічного нагляду, що підтверджується свідоцтвом про атестацію № РЛ 082/14 від 30.06.2014 та додатками до нього (а.с.58-64 Т.2).

Отриманий товар від СФГ «Промінь» використаний у виробничій діяльності, що підтверджується актами списання матеріалів та звітами виробництва, а саме:

- актами списання матеріалів №1385 від 29.04.2015 (а.с.65 Т.2), №1387 від 29.04.2015(а.с.67 Т.2), №1389 від 30.04.2015(а.с.69 Т.2), №2172 від 29.06.2015(а.с.71 Т.2), №2173 від 29.06.2015(а.с.73 Т.2), №2174 звід 30.06.2015(а.с.75 Т.2), №3594 від 29.10.2015(а.с.77 Т.2), №3602 від 29.10.2015(а.с.79 Т.2), №3596 від 29.10.2015(а.с.81 Т.2), №4116 від 27.11.2015(а.с.83 Т.2), №4117 від 27.11.2015(а.с.85 Т.2), №4120 від 27.11.2015(а.с.87 Т.2), №4583 від 21.12.2015(а.с.89 Т.2), №4584 від 21.12.2015(а.с.91 Т.2), №4586 від 21.12.2015(а.с.93 Т.2), №1935 від 28.05.2015(а.с.181 Т.3), №1936 від 29.05.2015(а.с.183 Т.3), №1937 від 30.05.2015(а.с.185 Т.2);

- звітами виробництва №1273 за квітень 2015(а.с.64 Т.2), №2015 за квітень 2015(а.с.66 Т.2), №1276 за квітень 2015(а.с.68 Т.2), №2008 за червень 2015(а.с.70 Т.2), №2009 за червень 2015(а.с.72 Т.2), №2011 за червень 2015(а.с.74 Т.2), №3382 за жовтень 2015(а.с.76 Т.2), №3383 за жовтень 2015(а.с.78 Т.2), №3384 за жовтень 2015(а.с.80 Т.2), №3803 за листопад 2015(а.с.82 Т.2), №3804 за листопад 2015(а.с.84 Т.2), №3807 за листопад 2015(а.с.86 Т.2), №4174 за грудень 2015(а.с.88 Т.2), №4175 за грудень 2015(а.с.90 Т.2), №4177 за грудень 2015(а.с.92 Т.2), №1776 за травень 2015(а.с.182 Т.3), №1777 за травень 2015(а.с.184 Т.3), №1778 за травень 2015(а.с.181 Т.3).

Отримана продукція, в результаті переробки в подальшому реалізовувалась іншим контрагентам, що підтверджується митними деклараціями, рахунками до контрактів, специфікаціями, актами завантаження транспортних засобів (а.с.94-250 Т.2, а.с.1-109,120-131 Т.3).

Суд також встановив, що до перевірки надавались усі первинні бухгалтерські документи, складання яких передбачено умовами вказаного договору на підтвердження фактичного виконання сторонами їх умов. У висновках акта перевірки не міститься будь-яких застережень щодо ненадання позивачем вказаних документів чи їх невідповідність вимогам Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

Крім цього, відповідачем не надано жодних доказів на підтвердження тієї обставини щодо обізнаності позивача про неправомірну, на думку податкового органу, діяльності його контрагентів, та доказів про пряму чи опосередковану причетність до такої діяльності з метою отримання податкової вигоди. При цьому, відносини між учасниками попередніх ланок постачання товарів не мають безпосереднього впливу на дослідження факту реальності вчиненої між конкретними контрагентами. В разі наявності у податкового органу інформації щодо порушення окремим платником податків податкового законодавства, негативні наслідки повинні застосовуватись саме до цієї особи.

Суд також враховує, що постановою Хмельницького окружного адміністративного суду від 22.06.2016 у справі №822/855/16, залишеною без змін ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду 13.10.2016, визнано протиправним та скасовано рішення про виключення СФГ «Промінь» з реєстру суб'єктів спеціального режиму оподаткування.

Щодо посилань відповідача на акт Хмельницької ОДПІ ГУ ДФС у Хмельницькій області від 18.03.2016 №151/22/14164685 «Про результати документальної позапланової виїзної перевірки СФГ «Промінь» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2014 по 31.08.2015», суд зазначає наступне.

З аналізу вказаного акта вбачається, що, у контрагента позивача СФГ «Промінь» відсутні виробничо - складські приміщення, сільськогосподарська техніка чи інше майно, які необхідні для здійснення діяльності по вирощуванню сої, що, в свою чергу, на думку відповідача, свідчить про відсутність необхідних умов для досягнення результатів господарської діяльності.

З приводу цього, суд зазначає, що відповідно до п.1 розділу II Наказу Міністерства фінансів України «Про затвердження Порядку оформлення результатів документальних перевірок дотримання законодавства України з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства платниками податків - юридичними особами та їх відокремленими підрозділами» від 20.08.2015, результати документальних перевірок оформлюються у формі акта або довідки документальної перевірки. У разі встановлення під час перевірки порушень складається акт документальної перевірки, а у разі відсутності порушень - довідка документальної перевірки.

Акт документальної перевірки - це службовий документ, який підтверджує факт проведення документальної перевірки, відображає її результати і є носієм доказової інформації про виявлені порушення вимог законодавства з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи (п.2. розділу І Наказу Міністерства фінансів України «Про затвердження Порядку оформлення результатів документальних перевірок дотримання законодавства України з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства платниками податків - юридичними особами та їх відокремленими підрозділами» від 20.08.2015).

Тобто, акт перевірки є виключно службовим документом податкового (фіскального) органу, що складається ним в процесі виконання покладених законодавством на податковий (фіскальний) орган функцій і є результатом службової діяльності посадових осіб такого органу, для платника податків сам по собі акт перевірки не несе ніяких правових наслідків: не встановлює, не змінює та не скасовує прав та обов'язків платника податків, а тому наявність такого акта сама по собі не спричиняє настання правових наслідків для платника податків.

Висновки акта перевірки не є остаточними, оскільки платник податків вправі надати свої заперечення до відповідного акту, які можуть бути в подальшому враховані контролюючим органом під час вирішення питання про здійснення нарахування грошових зобов'язань за результатами перевірки. Висновки ж посадових осіб, зазначені в акті перевірки, є лише думкою цих осіб щодо поведінки платника податків. Вказаний висновок узгоджується з правовою позицією Вищого адміністративного суду України викладеної в ухвалі від 29.06.201б у справі № К/800/26789/15.

Суд також зазначає, що відповідачем не подано вироку суду, що набрав законної сили, яким би встановлювалася вина посадових осіб СФГ «Промінь» у вчиненні злочину у сфері оподаткування.

Таким чином, суд дійшов до висновку, що надання позивачем вказаних вище доказів спростовує доводи відповідача про те, що господарська операція щодо поставки товару не мала реального характеру.

Враховуючи наведене, суд вважає, що надані позивачем докази в повній мірі підтверджують факт реальності здійснення господарських операцій між позивачем та його контрагентом.

Згідно з ст. 9 Закону України «Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні», підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Згідно з п.2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 р. № 88, первинні документи (на паперових і машинозчитуваних носіях інформації) для надання їм юридичної сили і доказовості повинні мати такі обов'язкові реквізити: назва підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), код форми, дата і місце складання, зміст господарської операції та її вимірники (у натуральному і вартісному виразі), посади, прізвища і підписи осіб, відповідальних за дозвіл та здійснення господарської операції і складання первинного документа.

Відповідно до ст.3 Господарського кодексу України під господарською діяльністю розуміється діяльність суб'єктів господарювання у сфері суспільного виробництва спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність.

Господарською діяльністю в розумінні п. 14.1.36. ст. 14 Податкового кодексу України є діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Відповідно до п.138.1 ст.138 Податкового кодексу України витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із: витрат операційної діяльності, інших витрат.

Підпунктом 138.1.1 пункту 138.1 статті 138 Податкового кодексу України встановлено, що витрати операційної діяльності включають собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та інші витрати беруться для визначення об'єкта оподаткування.

Відповідно до п.138.2 ст.138 Податкового кодексу України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II вказаного Кодексу.

Пунктом 139.1 статті 139 Податкового кодексу України встановлено, що не включаються до складу витрат витрати, не пов'язані з провадженням господарської діяльності.

Відповідно до п.п.139.1.9 п.139.1 ст.139 Податкового кодексу України не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Відповідно до п. 198.1. ст. 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту, зокрема, виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Пунктом 198.2. ст. 198 Податкового кодексу України передбачено, що датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Згідно з п. 198.3. ст. 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 вказаного Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 вказаного Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:

придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Пунктом 198.6. ст. 198 вказаного Кодексу передбачено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 вказаного Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 вказаного Кодексу.

У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до вказаного Кодексу.

Відповідно до ст. 201 Податкового кодексу України платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою податкову накладну, у якій зазначаються в окремих рядках такі обов'язкові реквізити: а) порядковий номер податкової накладної; б) дата виписування податкової накладної; в) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - продавця товарів/послуг; г) податковий номер платника податку (продавця та покупця); ґ) місцезнаходження юридичної особи - продавця або податкова адреса фізичної особи - продавця, зареєстрованої як платник податку; д) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - покупця (отримувача) товарів/послуг; е) опис (номенклатура) товарів/послуг та їх кількість, обсяг; є) ціна постачання без урахування податку; ж) ставка податку та відповідна сума податку в цифровому значенні; з) загальна сума коштів, що підлягають сплаті з урахуванням податку; и) вид цивільно-правового договору; і) код товару згідно з УКТ ЗЕД (для підакцизних товарів та товарів, ввезених на митну територію України).

Податкова накладна є податковим документом і одночасно відображається у податкових зобов'язаннях і реєстрі виданих податкових накладних продавця та реєстрі отриманих податкових накладних покупця.

Органи державної податкової служби за даними реєстрів виданих та отриманих податкових накладних, наданих в електронному вигляді, повідомляють платника податку про наявність у такому реєстрі розбіжностей з даними контрагентів. При цьому платник податку протягом 10 днів після отримання такого повідомлення має право уточнити податкові зобов'язання без застосування штрафних санкцій, передбачених розділом II Податкового кодексу України.

Право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку в порядку, передбаченому статтею 183 вказаного Кодексу.

Податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Приписами пункту 198.6 статті 198 Податкового кодексу України встановлено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтвердженими митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 вказаного Кодексу).

Перевіркою не встановлено, що здійснені позивачем господарські операції з вказаними у акті перевірки контрагентом суперечать (є нетиповими) видам діяльності позивача або є збитковими.

Суд встановив, що на час здійснення господарських операцій контрагент позивача перебував на обліку в органах ДФС та був зареєстрованим у встановленому законом порядку платником податку. Відповідачем не надано жодних доказів в спростування вказаних вище обставин.

З огляду на викладене, в ході розгляду справи суд встановив, що позивачем належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами (складання яких передбачено умовами відповідних договорів), податковими накладними, складеними з дотриманням вимог податкового законодавства, документами, що свідчать про фактичне понесення витрат на придбання товару, підтверджено, що господарські операції позивача з його контрагентом обумовлені діловою метою, мали реальний характер і фактично виконані, в зв'язку з чим позивач правомірно включив до складу витрат операційної діяльності вартість (собівартість придбаних товарів (робіт, послуг)) та до складу податкового кредиту суми податку на додану вартість по взаєморозрахунках із контрагентом.

Судом також не беруться до уваги доводи відповідача про невиконання укладених між позивачем та контрагентом договору через відсутність за юридичною адресою, як доказ неможливості самостійно здійснювати фінансово-господарську діяльність, оскільки суб'єктами господарювання не заборонено залучати до здійснення фінансово-господарської діяльності інші підприємства чи підприємців на договірних засадах без їх прийняття на роботу, орендувати майно та транспортні засоби. В свою чергу, відповідачем під час проведення перевірки, вказана обставина не досліджувалась та не відображена в акті перевірки.

В разі наявності в органу державної податкової служби інформації щодо порушення окремим платником податків податкового законодавства, негативні наслідки повинні застосовуватися саме щодо цієї особи.

Суд зазначає, що сама по собі несплата податку продавцем (у тому числі у разі ухилення від сплати) при фактичному здійсненні господарської операції не впливає на податковий кредит покупця.

Норми Податкового кодексу України не містять вимог про необхідність коригування платником податку правомірно визначеного податкового кредиту з ПДВ у зв'язку з тим, що підприємства, з якими мав правові відносини контрагент такого платника податку, порушують вимоги податкового законодавства.

Згідно з ст.1 Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950, Першого Протоколу та Протоколів 2, 4, 7, 11 до Конвенції» ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006, Україна визнала джерелом права рішення Європейського суду з прав людини, а також юрисдикцію цього суду в усіх питаннях, що стосуються тлумачення і застосування Конвенції. Рішення Європейського суду є частиною національного законодавства і є обов'язковим для правозастосування органами правосуддя.

У п. 38 рішення Європейського суду з прав людини від 9 січня 2007 року у справі «Інтерсплав проти України» (заява №803/02, INTERSPLAV проти України) зазначено, що на думку суду, коли державні органи володіють будь-якою інформацією про зловживання у системі відшкодування ПДВ, що здійснюються конкретною кампанією, вони можуть вжити відповідних заходів з метою запобігання або усунення таких зловживань. Суд, однак, не може прийняти зауваження Уряду щодо загальної практики з відшкодування ПДВ за відсутності будь-яких ознак, які б вказували на те, що заявник був безпосередньо залучений до таких зловживань.

Суд враховує те, що відповідно до ст.67 Конституції України, кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом. Правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством (ч.1 ст.19 Конституції України).

Суд також звертає увагу і на те, що платник податків, який через покладений на нього законами обов'язок щодо сплати податків, зборів (обов'язкових платежів) вступає у зв'язку з цим у відповідні правовідносини з державою, не може нести відповідальність за невиконання чи неналежне виконання такого обов'язку іншими платниками податків, якщо інше прямо не встановлено законом. Також, необхідно враховувати і те, що якщо контрагент не виконав свого зобов'язання зі сплати податку до бюджету, то це тягне за собою відповідну відповідальність та інші негативні наслідки саме щодо цієї особи. Зазначена обставина не є підставою для позбавлення платника податків права на віднесення відповідних витрат до валових та сплачених ним у ціні товару відповідних сум податку на додану вартість до податкового кредиту, якщо останній виконав усі передбачені умови щодо нього та має всі документальні підтвердження розміру свого податкового кредиту. Крім того, на думку суду, платник податку не повинен нести відповідальність за невиконання постачальником його зобов'язань зі спати податку і в результаті чого сплачувати ПДВ другий раз, а також сплачувати пеню. Такі вимоги стають надмірним тягарем для платника податку, що порушує справедливий баланс, який повинен підтримуватися між вимогами суспільного інтересу та вимогами захисту права власності.

Таким чином, із урахуванням встановлених обставин у справі та доказів, якими вони обґрунтовуються, суд вважає, що висновки відповідача, викладені в акті перевірки, не підтверджуються належними та допустимими доказами, а тому, позивачем не допущені порушення податкового законодавства в межах спору.

Враховуючи викладене, суд дійшов до висновку, що податкові повідомлення-рішення №/12072, № /12075 та № /12073 від 12.09.2016 є протиправними та підлягають скасуванню.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України та ч.3 ст.2 КАС України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з вимогами ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ст. 86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд дійшов до висновку, що позов необхідно задовольнити повністю.

У відповідності до вимог ст. 94 КАС України зі Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників податків у м.Львові Міжрегіонального Головного управління ДФС за рахунок бюджетних асигнувань на користь приватного підприємства "Оліяр" необхідно стягнути судовий збір в сумі 88 800грн. 00 коп.

Керуючись ст.ст. 7-11, 14, 69-71, 86, 87, 94, 159, 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників податків у м.Львові Міжрегіонального Головного управління ДФС №/12072 від 12.09.2016, №/12075 від 12.09.2016 та №/12073 від 12.09.2016.

Стягнути зі Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників податків у м.Львові Міжрегіонального Головного управління ДФС за рахунок бюджетних асигнувань на користь приватного підприємства "Оліяр" судовий збір в сумі 88 800 (вісімдесят вісім тисяч вісімсот) грн. 00 коп.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого Кодексом адміністративного судочинства України, якщо таку скаргу не було подано.

Апеляційна скарга подається до Львівського апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Повний текст постанови суду складений і підписаний 21 листопада 2016 року.

Суддя А.Г. Гулик