Справа № П/811/688/16
Суддя: Г.М. Момонт
Дата ухвалення: 2016-11-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Україна КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД -------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 листопада 2016 року Справа №П/811/688/16

Кіровоградський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Момонт Г.М., розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому адміністративну справу

за позовом: ОСОБА_1

до відповідача-1: Територіального управління Державної судової адміністрації України в Кіровоградській області,

відповідача-2: Олександрійського міськрайонного суду,

відповідача-3: В.о. голови Олександрійського міськрайонного суду ОСОБА_2

про визнання дій неправомірними та зобовязання вчинити дії, визнання відсутності компетенції, визнання незаконним пункту наказу,

за участю:

секретаря судового засідання Гловацької М.О.,

позивача ОСОБА_1,

представників:

позивача ОСОБА_3,

відповідача-1 не зявився,

відповідачів-2 і 3 ОСОБА_4

ОСОБА_1 звернувся з позовом, у подальшому зміненим, до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Кіровоградській області, Олександрійського міськрайонного суду, в.о. голови Олександрійського міськрайонного суду ОСОБА_2 про:

- визнання дій Територіального управління Державної судової адміністрації України в Кіровоградській області в частині ненарахування і невиплати ОСОБА_1 суддівської винагороди, починаючи з 15 червня 2015 року по 11 липня 2016 року незаконними;

- зобовязання Територіального управління Державної судової адміністрації України в Кіровоградській області провести нарахування та виплату суддівської винагороди ОСОБА_1 з 15 червня 2015 року по 11 липня 2016 року у повному розмірі та зобовязання відповідача здійснювати такі нарахування та виплати в подальшому, до зміни його правового статусу або зміни законодавства;

- визнання незаконними дій Олександрійського міськрайонного суду, в частині внесення відносно ОСОБА_1 до табелю обліку використання робочого часу Олександрійського міськрайонного суду відміток про прогул (ПР), з 17.08.2015 р. по 11.07.2016 р. та вилучення цих даних з облікової справи судді;

- визнання незаконною відмови в.о. голови Олександрійського міськрайонного суду у наданні ОСОБА_1 щорічної та додаткової оплачуваної відпустки за період 2015 2016 років та зобовязання надати йому зазначені відпустки;

- визнання відсутності компетенції в.о. голови Олександрійського міськрайонного суду ОСОБА_2 щодо проведення перевірки обставин, викладених у поясненнях судді Куковенкова С.В. від 12.07.2016 р.;

- визнання незаконним п.2 наказу в.о. голови Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області ОСОБА_2 №75-к від 12 липня 2016 року;

- визнання незаконними дій в.о. голови Олександрійського міськрайонного суду ОСОБА_2 щодо направлення запитів до правоохоронних органів та органів суддівського самоврядування стосовно судді Куковенкова С.В.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що є суддею Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області. 17.08.2015 р. у звязку з особистими обставинами та враховуючи те, що у нього з 21.06.2011 р. закінчився пятирічний строк перебування на посаді судді Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області був змушений виїхати за межі м. Олександрії про що письмово повідомив голову Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області.

Позивач наголошує на тому, що Олександрійським міськрайонним судом неправомірно вносилися до табелів обліку робочого часу відмітки про прогул, а Територіальним управлінням Державної судової адміністрації України в Кіровоградській області протиправно не нараховувалася та не виплачувалася йому суддівська винагорода.

Позивач вважає, що відповідно до положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суддівська винагорода є елементом статусу судді та гарантією незалежності, а право на отримання суддівської винагороди є безумовним. Також позивач звертає увагу на те, що відповідно до позиції членів ОСОБА_5 з питань правової політики та правосуддя Верховної ОСОБА_5 України природа суддівської винагороди передбачає неможливість її позбавлення.

Також позивач вважає, що в табелі обліку робочого часу відносно нього повинна була ставитися відмітка «І» або ж «НЗ»

Окрім того, позивач зазначив, що в.о. голови Олександрійського міськрайонного суду ОСОБА_2 листом №1/787/2016 від 14.07.2016 р. відмовлено йому у наданні щорічної основної та додаткової відпусток, оскільки у період з 17.08.2015 р. по 11.07.2016 р. він був відсутній на роботі та не надав пояснень на причину поважності своєї відсутності у цей період, а надана довідка на підтвердження тимчасової непрацездатності у період з 15.06.2015 р. по 14.08.2015 р., видана медичною установою іноземної держави (міською клінічною лікарнею №1 ім. М.І. Пирогова м. Москви) також не враховується до стажу роботи, що дає право на щорічну основну відпустку. Позивач вважає такі дії відповідача протиправними, оскільки п.2 ст.9 Закону України «Про відпустки» визначено, що до стажу роботи, який дає особі право на щорічну основну відпустку, зараховується час, коли працівник фактично не працював, але за ним, згідно з законодавством, зберігалося місце роботи (посади) та заробітна плата повністю або частково.

Позивач також оскаржує п.2 наказу в.о. голови Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області №75-к від 12 липня 2016 року вважаючи його таким, що виданий з перевищенням повноважень наданих голові суду відповідно до ст. 24 Закону України «Про судоустрій і статус суддів, а також ст. 19 Конституції України.

Стосовно направлення в.о. голови Олександрійського міськрайонного суду ОСОБА_2 до правоохоронних органів, то позивач вказує, що такі дії грубо порушують норми Закону України «Про судоустрій і статус суддів», бо до повноважень голови суду не входить здійснення будь-яких перевірок стосовно інших суддів цього ж суду та направлення запитів до будь-яких органів.

Представником відповідача 1 подано до суду заперечення на позовну заяву відповідно до яких позовні вимоги не визнаються у повному обсязі, оскільки підставою для невиплати позивачу суддівської винагороди стали відмітки щодо прогулу судді Куковенкова С.В. у табелях обліку використання робочого часу Олександрійського міськрайонного суду. Представник відповідача 1 вказує, що єдиною нормою, яка регулює суддівську винагороду є ст.133 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», однак вона визначає лише питання складу суддівської винагороди, розміру посадових окладів суддів судів різних інстанцій, розмір щомісячних доплат у відсотковому співвідношенні, а також зазначає, що суддя, який не здійснює правосуддя не має права на отримання доплат до посадового окладу. Водночас зазначена норма не врегульовує питань обліку робочого часу, перебування на робочому місці, трудової дисципліни та інших питань, необхідних для нарахування і виплати суддівської винагороди.

Представником відповідача 2 і 3 подано до суду заперечення на позовну заяву з огляду на які позовні вимоги не визнаються у повному обсязі, оскільки за суддею у якого закінчився пятирічний строк повноважень зберігаються всі гарантії, права та обовязки визначені Конституцією України та іншими законами, крім тих, які повязані з розглядом та вирішенням судових справ (здійсненням правосуддя). Випадки коли працівник не працює, але за ним зберігається місце роботи (посада) та заробітна плата повністю або частково, прямо встановлені законодавством України. На думку представника відповідачів 2 і 3, позиція позивача, що на нього, як на суддю не поширюються норми трудового законодавства щодо обліку використання робочого часу при вирішенні питань щодо обчислення стажу роботи, надання відпусток, виплати суддівської винагороди є необґрунтованою.

Представник відповідачів 2 і 3 також вважає правомірним внесення до табелю обліку використання робочого часу відміток про прогул ОСОБА_1, оскільки невихід позивача на роботу підтверджено відповідними актами, а причини зазначені у поясненнях позивача не підтверджені доказами. Окрім того, представник відповідачів 2 і 3 наголошує на тому, що табель обліку використання робочого часу Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області не зберігається в особових справах, а тому позовні вимоги про вилучення даних з облікової справи судді є необґрунтованими.

Представником відповідачів 2 і 3 зазначено, що щорічні відпустки надаються виключно за наявності відповідного стажу роботи, тобто за відпрацьований час. Вимога позивача, щодо врахування до періоду, який дає право йому на щорічні відпустки, часу тимчасової непрацездатності у період з 15.06.2015 р. по 14.08.2015 р. за який надано виписку з медичної картки хворого міської клінічної лікарні №1 ім. М.І. Пирогова міста Москви є, на думку сторони відповідачів, необґрунтованою, бо законодавством України визначено порядок обміну медичних документів про хворобу, виданих іноземною державою, а ОСОБА_1 не надано листка тимчасової непрацездатності замість медичного документа, виданого іноземною державою

Окрім того, представником відповідачів 2 і 3 вказано на правомірність оскаржуваного наказу та наявність підстав для направлення запитів.

У судовому засіданні позивач та представник позивача позовні вимоги підтримали у повному обсязі, представник відповідачів 2 і 3 заперечила проти задоволення позову.

Представник відповідача 1 в судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляд справи відповідач 1 повідомлений належним чином (а.с.230, Т.2).

На підставі ч.3 ст.160 КАС України в судовому засіданні 10.11.2016 р. проголошено вступну та резолютивну частини постанови. Виготовлення постанови у повному обсязі відкладено у строк до 15.11.2016 р., про що повідомлено сторонам під час проголошення вступної та резолютивної частини постанови в судовому засіданні з урахуванням вимог ч.4 ст.167 КАС України.

Дослідивши подані позивачем та відповідачами документи і матеріали, заслухавши пояснення сторін, зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, адміністративний суд,

ВСТАНОВИВ:

Указом Президента України від 21.06.2006 р. № 559/2006 «Про призначення суддів» ОСОБА_1 призначено суддею Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області строком на пять років (а.с155-156, Т.1).

На підставі зазначеного Указу наказом начальника Територіального управління Державної судової адміністрації в Кіровоградській області від 03.07.2006 р. №97-к «Про призначення ОСОБА_1В.» ОСОБА_1 призначено на посаду судді Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області з 04 липня 2006 року, з оплатою праці згідно штатного розпису (а.с.157, Т.1).

Заявою від 17.08.2015 р. суддя Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області Куковенков С.В. поставив до відома голову Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області ОСОБА_6, що внаслідок особистих обставин він вимушений на невизначений час залишити межі м. Олександрії (а.с.12-13, 158, Т.1).

Про надходження відповідної заяви на електронну адресу Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області 17.08.2015 р. повідомлено ТУ ДСА України в Кіровоградській області (а.с.159, Т.1).

Наказом голови Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 17.08.2015 р. №106-к «Про утворення комісії з фіксування факту відсутності на роботі судді Куковенкова С.В.» створено комісію з працівників апарату Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області для фіксування в установленому порядку відсутності на роботі судді цього ж суду Куковенкова Сергія Володимировича та зобовязано комісію забезпечувати фіксування факту відсутності на роботі судді Куковенкова С.В. кожного робочого дня до фактичного виходу його на роботу із складанням акту про відсутність на роботі (а.с.160, Т.1).

Як наслідок, у період з 17.08.2015 р. по 11.07.2016 р. включно за кожен робочий день складені акти про відсутність на роботі судді Куковенкова Сергія Володимировича (а.с.237-250, Т.1, а.с.1-206, Т.2). При цьому за вказаний період до табелів обліку використання робочого часу Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області стосовно судді Куковенкова С.В. внесені відмітки «ПР» (прогул) (а.с.34-44, Т.1).

Окрім того, до табелів обліку використання робочого часу Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області за період з 15.06.2015 р. по 15.08.2016 р. щодо позивача вносилися відмітки «НН» (відсутність на роботі, повязана з неоплачуваною тимчасовою непрацездатністю.

Судом встановлено, що з огляду на відомості у табелях обліку використання робочого часу Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області Територіальним управлінням Державної судової адміністрації України у Кіровоградській області судді Куковенкову С.В. за відповідний період не здійснювалося нарахування та виплата суддівської винагороди.

Суд враховує, що факт відсутності в Олександрійському міськрайонному суді Кіровоградської області у період з 15.06.2015 р. по 11.07.2016 р. позивачем не заперечується.

Відповідно до ч.1 ст.52 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 р. №2453-VI, чинного на час виникнення спірних правовідносин (далі за текстом також Закон), суддею є громадянин України, який відповідно до Конституції України та цього Закону призначений чи обраний суддею, займає штатну суддівську посаду в одному з судів України і здійснює правосуддя на професійній основі.

Обовязки судді визначені у частині 5 ст.55 Закону. Так, суддя зобовязаний: своєчасно, справедливо та безсторонньо розглядати і вирішувати судові справи відповідно до закону з дотриманням засад і правил судочинства; дотримуватися правил суддівської етики; виявляти повагу до учасників процесу; не розголошувати відомості, які становлять таємницю, що охороняється законом, у тому числі таємницю нарадчої кімнати і закритого судового засідання; виконувати вимоги та дотримуватися обмежень, установлених законодавством у сфері запобігання корупції; подавати декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування; систематично розвивати професійні навички (уміння), підтримувати свою кваліфікацію на належному рівні, необхідному для виконання повноважень в суді, де він обіймає посаду; звертатися з повідомленням про втручання в його діяльність як судді щодо здійснення правосуддя до органів суддівського самоврядування та правоохоронних органів упродовж п'яти днів після того, як йому стало відомо про таке втручання.

Окрім того, відповідно до ч.6 ст.55 Закону суддя, призначений на посаду судді вперше, проходить щорічну підготовку у Національній школі суддів України.

Таким чином, здійснення правосуддя є основним, але не єдиним обовязком судді.

На підставі викладеного суд дійшов висновку, що закінчення повноважень судді призначеного строком на пять років зумовлює неможливість здійснення правосуддя таким суддею, однак не звільняє його від виконання інших обовязків визначених Законом України «Про судоустрій і статус суддів», у тому числі, але не виключно, щодо систематично розвитку професійних навичок (умінь), підтримання своєї кваліфікації на належному рівні, необхідному для виконання повноважень в суді, де він обіймає посаду; проходження щорічної підготовки у Національній школі суддів України.

Виконання покладених на суддю обовязків зумовлює необхідність перебування такого судді на робочому місці.

Більш того, одним із обовязків суддів є дотримання правил суддівської етики.

Відповідно до ст.1 Кодексу суддівської етики, затвердженого ХІ (черговим) зїздом суддів України 22.02.2013 р. суддя повинен бути прикладом неухильного додержання вимог закону і принципу верховенства права, присяги судді, а також дотримання високих стандартів поведінки з метою зміцнення довіри громадян у чесність, незалежність, неупередженість та справедливість суду.

Згідно зі ст.3 Кодексу суддівської етики суддя має докладати всіх зусиль до того, щоб на думку розсудливої, законослухняної та поінформованої людини його поведінка була бездоганною.

Отже, неухильне дотримання кожним суддею трудового розпорядку суду в якому він працює є проявом дотримання стандартів поведінки, що сприяє зміцненню авторитету судової влади як у громадськості, так і у працівників апарату суду.

Також суд враховує, що саме по собі припинення повноважень судді не свідчить про виникнення у такого судді права знаходитися протягом робочого часу поза межами місця роботи Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області.

За таких умов суд вважає необґрунтованим посилання сторони позивача на відсутність у ОСОБА_1 обовязку щодо фактичного перебування в Олександрійському міськрайонному суді Кіровоградської області внаслідок закінчення повноважень та неможливості виконання функцій судді із здійснення правосуддя.

З огляду на п.7 ч.4 ст.48 Закону встановлено, що незалежність судді забезпечується окремим порядком фінансування та організаційного забезпечення діяльності судів, установленим законом.

Рекомендаціями СМ/Rec (2010)12 ОСОБА_5 ОСОБА_7 Європи державам-членам щодо суддів: незалежність, ефективність та обовязки, ухваленими 17.11.2010 р. рекомендовано урядам держав-учасниць вжити заходів для забезпечення застосування положень, що містяться в Додатку до цієї Рекомендації, у своєму законодавстві, політиці та практиці.

Відповідно до п.53, 54 Додатку до зазначених рекомендацій основні норми системи оплати праці професійних суддів мають бути визначені законом.

Оплата праці суддів повинна відповідати їх професії та виконуваним обовязкам, а також бути достатньою, щоб захистити їх від дії стимулів, через які можна впливати на їхні рішення. Мають існувати гарантії збереження належної оплати праці на випадок хвороби, відпустки по догляду за дитиною, а також гарантії виплат у звязку з виходом на пенсію, які мають відповідати попередньому рівню оплати їх праці. Для захисту оплати праці суддів від зменшення слід прийняти спеціальні законодавчі положення.

У зазначених рекомендаціях ОСОБА_5 Європи звернув увагу урядів на обставини за яких має зберігатися оплата праці суддів. Такі гарантії не поширюються на випадки, коли суддя не відвідує робоче місце без наявності поважних підстав.

Пунктами 6.1, 6.2 Європейської хартії про закон «Про статус суддів» (Лісабон, 10.07.1998 р.) визначено, що рівень винагороди, що виплачується суддям за виконання їх професійних обовязків, повинен бути таким, щоб захистити їх від тиску, що може спричинити вплив на їх рішення або взагалі поведінку суддів і таким чином вплинути на їхню незалежність та неупередженість.

Винагорода може бути різною: залежно від стажу роботи, характеру обовязків, виконання яких покладено на суддів у їх професійній якості, та від важливості обовязків, що покладаються на них, оцінюватися ці фактори повинні відверто і відкрито.

Так, оплата праці суддів в Україні здійснюється шляхом виплати їм суддівської винагороди.

Таким чином, за своєю правовою природою суддівська винагорода є формою оплати праці судді.

Частиною 1 статті 133 Закону визначено, що суддівська винагорода регулюється цим Законом, Законом України «Про Конституційний Суд України» та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.

Суд враховує, що частинами 2-8 статті 133 Закону встановлено складові суддівської винагороди, розміри посадових окладів суддів, розміри доплат за вислугу років, за зайняття адміністративних посад, за науковий ступінь, за роботу, яка передбачає доступ до державної таємниці.

Окрім того, частинами 9, 10 статті 133 Закону визначено, що обсяги видатків на забезпечення виплати суддівської винагороди здійснюються за окремим кодом економічної класифікації видатків, а суддя, який не здійснює правосуддя (крім випадків тимчасової непрацездатності, перебування судді у щорічній оплачуваній відпустці), не має права на отримання доплат до посадового окладу.

Водночас суд враховує, що Законом України «Про судоустрій і статус суддів» не визначається порядку нарахування та виплати суддям суддівської винагороди.

Суд зауважує, що нарахування суддівської винагороди здійснюється на підставі документів з первинного обліку праці (табелів обліку використання робочого часу).

Типова форма табелю обліку використання робочого часу затверджена наказом Державного комітету статистики України від 05.12.2008 р. №489.

Відповідно до пп.7.3 п. 7 Положення про облікову політику територіального управління Державної судової адміністрації України в Кіровоградській області, затвердженого наказом ТУ ДСА України в Кіровоградській області від 26.01.2015 р. №9-ОД для обліку робочого часу використовується Табель обліку використання робочого часу (додаток №6) (а.с.138-140, Т.1).

Отже, відмітки у табелях обліку використання робочого часу, які стосуються відсутності працівника (судді) на роботі повязані з неоплачуваною тимчасовою непрацездатністю (НН), прогулом (ПР), неявкою з незясованих причин (НЗ), інших причин (І), унеможливлюють нарахування коштів задля оплати праці такого працівника, у тому числі й суддівської винагороди.

Тобто обовязковою умовою нарахування і виплати суддівської винагороди є перебування судді на робочому місці та фактичне виконання ним обовязків судді, у тому числі, які не повязані із здійсненням правосуддя.

Оскільки у табелях обліку використання робочого часу Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області відносно судді Куковенкова С.В. за період з 15.06.2015 р. по 15.08.2016 р. зроблені відмітки про відсутність на роботі, повязану з неоплачуваною тимчасовою непрацездатністю (НН), а за період з 17.08.2015 р. по 11.07.2016 р. зроблені відмітки ПР (прогул) (а.с.34-44, Т.1), то відповідачем 1 правомірно не проведено нарахування та виплату позивачу суддівської винагороди за вказані періоди.

Водночас суд вважає необґрунтованим посилання позивача на позицію ОСОБА_5 з питань правової політики та правосуддя Верховної ОСОБА_5 України стосовно природи суддівської винагороди, наведену під час рекомендування ОСОБА_8 України прийняти за основу проект Закону «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (щодо заборони виплати суддівської винагороди у випадку оголошення судді ц міждержавний та/або міжнародний розшук)» (а.с.16, Т.1), оскільки відповідна позиція висловлена відповідним органом під час реалізації законопроектної функції. При цьому, з огляду на Закон України «Про комітети Верховної ОСОБА_8 України» від 04.04.1995 р. №116/95-ВР, функціями щодо тлумачення законодавчих норм та надання офіційного розяснення норм чинного законодавства комітети Верховної ОСОБА_8 України не наділені.

Зважаючи на викладене позовні вимоги про визнання дій Територіального управління Державної судової адміністрації України в Кіровоградській області в частині ненарахування і невиплати ОСОБА_1 суддівської винагороди, починаючи з 15 червня 2015 року по 11 липня 2016 року незаконними і зобовязання Територіального управління Державної судової адміністрації України в Кіровоградській області провести нарахування та виплату суддівської винагороди ОСОБА_1 з 15 червня 2015 року по 11 липня 2016 року у повному розмірі та зобовязання відповідача здійснювати такі нарахування та виплати в подальшому, до зміни його правового статусу або зміни законодавства, задоволенню не підлягають

У судовому засіданні позивач та представник позивача наполягали на тому, що Олександрійським міськрайонним судом Кіровоградської області у табелях обліку використання робочого часу протиправно зроблені відмітки про прогул, оскільки на час їх проставляння відповідач 2 не був обізнаний про причини, що зумовили невихід працівника на робоче місце.

Представник відповідачів 2 і 3 вказала на те, що якби позивач по виходу на роботу надав підтвердження поважності підстав його не виходу на роботу у період з 17.08.2015 р. по 11.07.2016 р., то відмітки у табелях обліку використання робочого часу могли бути змінені. При цьому представник відповідачів 2 і 3 наголошувала на тому, що проставляти в табелях обліку робочого часу будь-які інші відмітки у тому числі І або НЗ не було підстав, оскільки у письмовій заяві від 17.08.2015 р. ОСОБА_1 повідомив про знаходження за межами міста ОСОБА_2 у звязку з сімейними обставинами.

У письмових поясненнях наданих ОСОБА_1 12.11.2016 р. позивач зазначив, що наприкінці 2014 і на початку 2015 років він неодноразово отримував попередження від своїх знайомих про те, що з ним готується розправа, ініційована представниками БЮТ. Як вказав ОСОБА_1, крім попереджень від дружніх до нього людей він отримував і прямі погрози від невідомих йому осіб. Ці погрози і попередження позивач розцінював і розцінює як цілком реальну небезпеку для себе. У поясненнях позивач повідомляє, що на даний момент небезпека, яка йому загрожує не тільки не зменшилася, а навпаки збільшилася (а.с.85-87, 167-168, Т.1).

У судовому засіданні позивач підтвердив, що у період 17.08.2015 р. по 11.07.2016 р. перебував за межами міста ОСОБА_2, оскільки його життю загрожувала небезпека та вказав, що з приводу загрози його життю до правоохоронних органів не звертався, відповідні компетентні органи не повідомляв.

Суд дійшов висновку, що матеріалами справи не підтверджено наявності у позивача поважних причин для невиходу на роботу у період з 17.08.2015 р. по 11.07.2016 р., а тому у табелях обліку використання робочого часу Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області правомірно зроблено відмітки про відсутність судді Куковенкова С.В. на роботі без наявності поважних причин, у даному випадку «ПР» (прогул).

Стосовно посилання сторони позивача на те, що замість відміток про прогул повинні були проставлятися відмітки «І» або «НЗ», суд зазначає наступне.

Згідно з ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

На підставі п.8 ч.1 ст.3 КАС України позивачем є особа, на захист прав, свобод та інтересів якої подано адміністративний позов до адміністративного суду, а також субєкт владних повноважень, на виконання повноважень якого подана позовна заява до адміністративного суду.

З огляду на п.6 ч.1 ст.3 КАС України адміністративний позов звернення до адміністративного суду про захист прав, свобод та інтересів або на виконання повноважень у публічно-правових відносинах.

Відповідно до ч.1 ст.6 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю субєкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Тобто наслідком вирішення публічно-правового спору має бути захист порушеного права позивача.

Таким чином, встановлення судом відсутності порушеного права позивача є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові.

Суд враховує, що відмітки в табелях обліку використання робочого часу за своєю природою не є фіксуванням дисциплінарного проступку працівника, а тому сторона позивача безпідставно вказувала на те, що суддя не притягується до дисциплінарної відповідальності за прогул та на правову позицію Верховного Суду України стосовно того, що є прогулом. Натомість відмітки в табелях обліку використання робочого часу безпосередньо впливають на виплату суддівської винагороди. При цьому як відмітки «ПР», так і відмітки «І» та «НЗ» не свідчать про наявність у працівника поважних причин невиходу на роботу, а тому не дають права на оплату праці.

За таких умов проставляння відповідачем 2 відміток «ПР», а не «І» чи «НЗ», як вважає за необхідне позивач, жодним чином на впливає на порушення прав ОСОБА_1

На підставі викладеного суд дійшов висновку, що позовна вимога про визнання незаконними дій Олександрійського міськрайонного суду, в частині внесення відносно ОСОБА_1 до табелю обліку використання робочого часу Олександрійського міськрайонного суду відміток про прогул (ПР), з 17.08.2015 р. по 11.07.2016 р. та вилучення цих даних з облікової справи судді задоволенню не підлягає.

Також судом встановлено, що 12.07.2016 р. суддею Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області Куковенковим С.В. подано заяву на імя в.о. голови Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області ОСОБА_2 стосовно надання щорічної відпустки за період 2015 2016 років та додаткової відпустки за вислугу років за цей же період, починаючи з 18.07.2016 р. (а.с.171, Т.1).

Листом від 14.07.2016 р. №1/787/2016 в.о. голови Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області ОСОБА_2 повідомила суддю Куковенкова С.В., що станом на 12.07.2016 р. ним повністю використана відпустка за період роботи з 04.07.2014 р. по 03.07.2015 р. тривалістю 30 робочих днів, натомість період з 15.06.2015 р. по 11.07.2016 р. не враховується до стажу роботи, що дає право на щорічну основну і додаткову відпустки, оскільки довідка на підтвердження тимчасової непрацездатності у період з 15.06.2015 р. по 14.08.2015 р. не обміняна на листок непрацездатності відповідно до п.1.12 Інструкції про порядок видачі документів, що засвідчують тимчасову непрацездатність громадян, затвердженої наказом Міністерства охорони здоровя від 13.11.2001 р. №455, а у період з 17.08.2015 р. по 11.07.2016 р. він був відсутній на роботі без поважних причин (а.с.172, Т.1).

Відповідно до ст.134 Закону суддям надається щорічна оплачувана відпустка тривалістю 30 робочих днів з виплатою, крім суддівської винагороди, допомоги на оздоровлення у розмірі посадового окладу. Суддям, які мають стаж роботи більше 10 років, надається додаткова оплачувана відпустка тривалістю 15 календарних днів.

Згідно з ч.1, 10 ст.6 Закону України «Про відпустки» від 15.11.1996 р. №504/96-ВР щорічна основна відпустка надається працівникам тривалістю не менш як 24 календарних дні за відпрацьований робочий рік, який відлічується з дня укладення трудового договору.

Положення цієї статті щодо тривалості щорічної основної відпустки не поширюються на працівників, тривалість відпустки яким установлюється іншими актами законодавства, проте тривалість їх відпустки не може бути меншою, за передбачену частинами першою, сьомою і восьмою цієї статті.

Частиною 1 статті 9 Закону України «Про відпустки» визначено час, який зараховується до стажу роботи, що дає право на щорічну основну відпустку (стаття 6 цього Закону).

Таким чином, відпустки працівникам, у тому числі і суддям, надаються за фактично відпрацьований робочий час.

У судовому засіданні представник позивача вказував, що відповідно до п.2 ч.1 ст.9 Закону України «Про відпустки» до стажу роботи, що дає право на щорічну основну відпустку, зараховуються час, коли працівник фактично не працював, але за ним згідно з законодавством зберігалися місце роботи (посада) та заробітна плата повністю або частково (в тому числі час оплаченого вимушеного прогулу, спричиненого незаконним звільненням або переведенням на іншу роботу).

Як встановлено судом, ОСОБА_1 з 17.08.2015 р. по 11.07.2016 р. не перебував на роботі без наявності поважних причин, при цьому у вказаному періоді оплата праці йому не здійснювалася, а тому зазначений період не підлягає зарахуванню до стажу роботи, який дає право на щорічну основну відпустку.

Окрім того, судом встановлено, що у період з 15.06.2015 р. по 14.08.2016 р. ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні в МКЛ №1 ім. М.І. Пирогова, що підтверджується випискою із медичної картки амбулаторного, стаціонарного хворого від 14.08.2015 р. (а.с.162, Т.1).

Відповідно до п.1.12 Інструкції про порядок видачі документів, що засвідчують тимчасову непрацездатність громадян, затвердженої наказом Міністерства охорони здоровя від 13.11.2001 р. №455 документи, що засвідчують тимчасову непрацездатність громадян України під час їх тимчасового перебування за межами держави, підлягають обміну на листок непрацездатності згідно з рішенням лікарсько-консультаційної комісії (ЛКК) лікувально-профілактичного закладу за місцем проживання чи роботи у разі: гострих захворювань і травм; загостренні хронічних захворювань; вагітності та пологів; оперативних втручань при невідкладних станах; лікування згідно з рішенням комісії МОЗ України з питань направлення на лікування за кордон.

Обмін здійснюється на підставі перекладених на державну мову та нотаріально засвідчених документів, які підтверджують тимчасову втрату працездатності під час перебування за межами України.

Отже, виписка із медичної картки амбулаторного, стаціонарного хворого від 14.08.2015 р., видана лікувальним закладом Російської Федерації сама по собі не є документом, що засвідчує тимчасову непрацездатність в Україні та підлягає обміну на листок непрацездатності у встановленому порядку.

У судовому засіданні позивач зазначав на відсутність обовязку обміну медичної довідки з огляду на Гаазьку конвенцію, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів від 05.10.1961 р.

Суд враховує, що відповідно до статті 2 Гаазької конвенції, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів від 05.10.1961 р. для цілей цієї Конвенції під легалізацією розуміється тільки формальна процедура, що застосовується дипломатичними або консульськими агентами країни, на території якої документ має бути представлений, для посвідчення автентичності підпису, якості, в якій виступала особа, що підписала документ, та, у відповідному випадку, автентичності відбитку печатки або штампу, якими скріплено документ.

Тобто легалізація офіційних документів це процедура підтвердження дійсності оригіналів документів або засвідчення справжності підписів посадових осіб, уповноважених засвідчувати підписи на документах, а також дійсності відбитків штампів, печаток, якими скріплено документ.

Отже, обмін документів, що засвідчують тимчасову непрацездатність громадян, виданих іноземними державами на листок непрацездатності не є процедурою із легалізації офіційних документів для цілей застосування Гаазької конвенції, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів від 05.10.1961 р.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що період з 15.06.2015 р. по 14.08.2016 р. також не підлягає врахуванню до стажу, який надає право на щорічну основну відпустку, оскільки не підтверджений належним чином оформленими документами.

Зважаючи на відсутність у позивача стажу, який надає право на щорічну основну відпустку за період з 15.06.2015 р. по 11.07.2016 р., відсутнє також і право на додаткову відпустку за вказаний період.

Таким чином, позовна вимога про визнання незаконною відмови в.о. голови Олександрійського міськрайонного суду у наданні ОСОБА_1 щорічної та додаткової оплачуваної відпустки за період 2015 2016 років та зобовязання надати йому зазначені відпустки задоволенню не підлягає.

Судом також встановлено, що наказом в.о голови Олександрійського міськрайонного суду кіровоградської області від 12.07.2016 р. №75-к «Щодо надання письмових пояснень ОСОБА_1В.» наказано запропонувати судді Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області Куковенкову Сергію Володимировичу до 17.00 години 12 липня 2016 року надати письмові пояснення щодо причин відсутності на роботі у період з 17 серпня 2015 року по 11 липня 2016 року з наданням доказів (документів). на підтвердження своїх пояснень. Пунктом 2 зазначеного наказу призначено керівнику апарату Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області ОСОБА_9 здійснити організаційні заходи для зясування та фіксування причин відсутності ОСОБА_1 на роботі у зазначений у пункті 1 цього наказу період, в установленому законом порядку; ознайомити ОСОБА_1 з листом Вищої кваліфікаційної комісії України від 16.12.2015 р. №18-18137/15 під підпис (а.с.81, 166, Т.1).

Позивачем оскаржується пункт 2 наказу від 12.07.2016 р. №75-к.

У судовому засіданні представник відповідачів 2 і 3 пояснила, що вона, як керівник апарату Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області, на виконання п.2 наказу від 12.07.2016 р. №75-к здійснила організаційні заходи, які полягали у переданні пояснень судді Куковенкова С.В. в.о. голови Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області та копіюванні листа Вищої кваліфікаційної комісії суддів України і ознайомленні з ним позивача.

Позивач у судовому засіданні пояснив, що відповідно до п.1 зазначеного наказу він добровільно надав письмові пояснення.

Відповідно до ч.2 ст.24 Закону голова місцевого суду з питань, що належать до його адміністративних повноважень, видає накази і розпорядження.

З огляду на ч.3 ст.24 Закону у разі відсутності голови місцевого суду його адміністративні повноваження здійснює один із заступників голови суду за визначенням голови суду, за відсутності такого визначення заступник голови суду, який має більший стаж роботи на посаді судді, а в разі відсутності заступника голови суду суддя цього суду, який має більший стаж роботи на посаді судді.

З огляду на ч.3 ст.152 Закону керівник апарату суду несе персональну відповідальність за належне організаційне забезпечення суду, суддів та судового процесу, функціонування автоматизованої системи документообігу, інформує збори суддів про свою діяльність. Збори суддів можуть висловити недовіру керівнику апарату суду, що тягне за собою звільнення його з посади.

Відповідно до п.3 Положення про апарат Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області, затвердженого рішенням зборів суддів Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 28.12.2012 р. голова Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області контролює діяльність апарату суду.

Таким чином, пункт 2 наказу від 12.07.2016 р. №75-к виданий з дотриманням повноважень голови Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області. При цьому обовязок покладений на керівника апарату узгоджується з повноваженнями зазначеної посадової особи визначеними Законом України «Про судоустрій і статус суддів».

Натомість посилання у вступній частині наказу від 12.07.2016 р. №75-к на ч.1 ст.149 КЗпП України, яка визначає, що до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення, не може розцінюватися як підстава для скасування пункту 2 зазначеного наказу.

Зважаючи на викладене суд дійшов висновку, що позовна вимога про визнання незаконним п.2 наказу в.о. голови Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області ОСОБА_2 №75-к від 12 липня 2016 року задоволенню не підлягає.

Судом також встановлено, що 02.08.2016 р. в.о. голови Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області направлено запити до ОСОБА_8 суддів України (а.с.183, Т.1), Олександрійської місцевої прокуратури, Олександрійського міського відділу СБУ в Кіровоградській області, Олександрійського відділу поліції ГУНП в Кіровоградській області та Олександрійського районного відділу поліції ГУНП в Кіровоградській області (а.с.185, Т.1) щодо повідомлення чи звертався суддя Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області у період з 2010 року по теперішній час доорганів суддівського самоврядування та правоохоронних органів з повідомленням згідно з п.8 ст.55 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» щодо загрози його життю з боку політичних діячів у звязку з його діяльністю на посаді судді або здійснення будь-якого іншого тиску відносно нього.

Позивач зазначив, що голова суду не наділений повноваженнями щодо направлення відповідних запитів та здійснив збір конфіденційної інформації про нього.

У судовому засіданні представник відповідачів 2 і 3 вказала, що запити направлялися з огляду на звернення позивача до суду з даним позовом з метою зясування питання про наявність питань для самостійного виправлення відміток у табелях обліку використання робочого часу, зважаючи на не надання позивачем доказів на підтвердження обставин, які зумовили його невихід на роботу, а також задля подачі доказів до суду.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про доступ до публічної інформації» від 13.01.2011 р. №2939-VI публічна інформація це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання субєктами владних повноважень своїх обовязків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні субєктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.

Публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ч.1 ст.7 Закону України «Про доступ до публічної інформації» конфіденційна інформація інформація, доступ до якої обмежено фізичною або юридичною особою, крім субєктів владних повноважень, та яка може поширюватися у визначеному ними порядку за їхнім бажанням відповідно до передбачених ними умов. Не може бути віднесена до конфіденційної інформація, зазначена в частині першій і другій статті 13 цього Закону.

Згідно з ч.2 ст.11 Закону України «Про інформацію» від 02.10.1992 р. №2657-ХІІ не допускаються збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та захисту прав людини. До конфіденційної інформації про фізичну особу належать, зокрема, дані про її національність, освіту, сімейний стан, релігійні переконання, стан здоровя, а також адреса, дата і місце народження.

Відповідно до ч.1, 2 ст.21 Закону України «Про інформацію» інформацією з обмеженим доступом є конфіденційна, таємна та службова інформація. Конфіденційною є інформація про фізичну особу, а також інформація, доступ до якої обмежено фізичною або юридичною особою, крім субєктів владних повноважень. Конфіденційна інформація може поширюватися за бажанням (згодою) відповідної особи у визначеному нею порядку відповідно до передбачених нею умов, а також в інших випадках, визначених законом.

Відповідно до ч.2 ст.5 Закону України «Про захист персональних даних» від 01.06.2010 р. №2297-VI не є конфіденційною інформацією персональні дані, що стосуються здійснення особою, яка займає посаду, повязану з виконанням функцій держави або органів місцевого самоврядування, посадових або службових повноважень.

Частиною другою статті 32 Конституції України визначено, що не допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.

У рішенні Конституційного Суду України від 20.01.2012 р. №2-рп/2012 у справі №1-9/2012 Конституційний Суд України, даючи офіційне тлумачення частин першої, другої статті 32 Конституції України, вважає, що інформація про особисте та сімейне життя особи (персональні дані про неї) це будь-які відомості чи сукупність відомостей про фізичну особу, яка ідентифікована або може бути конкретно ідентифікована, а саме: національність, освіта, сімейний стан, релігійні переконання, стан здоровя, матеріальний стан, адреса, дата і місце народження, місце проживання та перебування тощо, дані про особисті майнові та немайнові відносини цієї особи з іншими особами, зокрема членами сімї, а також відомості про події та явища, що відбувалися або відбуваються у побутовому, інтимному, товариському, професійному, діловому та інших сферах життя особи, за винятком даних стосовно виконання повноважень особою, яка займає посаду, повязану зі здійсненням функцій держави або органів місцевого самоврядування. Така інформація про фізичну особу та членів її сімї є конфіденційною і може бути поширена тільки за їх згодою, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.

Пунктом 8 ч.5 ст.55 Закону визначено обовязок судді звертатися з повідомленням про втручання в його діяльність як судді щодо здійснення правосуддя до органів суддівського самоврядування та правоохоронних органів упродовж п'яти днів після того, як йому стало відомо про таке втручання.

Запити відповідача 3 стосуються саме інформації щодо звернення судді Куковенкова С.В. на підставі п.8 ч.5 ст.55 Закону, тобто відносно даних повязаних із виконанням обовязків судді, а тому така інформація не є конфіденційною.

З огляду на викладене позовна вимога про визнання незаконними дій в.о. голови Олександрійського міськрайонного суду ОСОБА_2 щодо направлення запитів до правоохоронних органів та органів суддівського самоврядування стосовно судді Куковенкова С.В. задоволенню не підлягає.

Щодо позовної вимоги про визнання відсутності компетенції в.о. голови Олександрійського міськрайонного суду ОСОБА_2 щодо проведення перевірки обставин, викладених у поясненнях судді Куковенкова С.В. від 12.07.2016 р. суд зазначає наступне.

Відповідно до п.1, 3 ч.2 ст.17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема: спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності; спори між субєктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень.

Таким чином, підставою звернення до адміністративного суду для вирішення компетенційного спору є виникнення конфлікту на основі реалізації управлінських функцій субєктами владних повноважень. Позивачем у компетенційному спорі може виступати виключно субєкт владних повноважень. Натомість фізична особа може звертатися до суду щодо визнання протиправними дій, бездіяльності чи рішень субєкта владних повноважень.

Отже, звертаючись з позовною вимогою про визнання відсутності компетенції у відповідача позивачем неправильно обрано спосіб захисту порушеного права, що є самостійною підставою для відмови у задоволенні позовної вимоги.

Окрім того, суд враховує, що матеріалами справи не підтверджено здійснення в.о. голови Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області ОСОБА_2 жодних дій повязаних з проведенням перевірки обставин, викладених у поясненнях судді Куковенкова С.В. від 12.07.2016 р., оскільки направлені запити є лише збором інформації, а не проведенням перевірки стосовно судді.

Витрати, які підлягають розподілу у порядку визначеному ст.94 КАС України відсутні.

Керуючись ст.ст.86, 94, 159 163, 167 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного позову відмовити в повному обсязі.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Постанова суду може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Кіровоградський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня отримання копії постанови у повному обсязі.

Дата складення постанови у повному обсязі 15 листопада 2016 року.

Суддя Кіровоградського

окружного адміністративного суду ОСОБА_10