Справа № 804/5965/16
Суддя: Ляшко Олег Борисович
Дата ухвалення: 2016-10-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24 жовтня 2016 р. Справа № 804/5965/16
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючий суддяЛяшко О.Б.,
при секретаріСтавицькому О.В.,
представників позивача представника відповідача Ільїна О.М., Кисельова А.В., Філіппової А.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпро адміністративну справу за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпрогума" до Дніпропетровської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -
Товариство з обмеженою відповідальністю «Дніпрогума» (далі ТОВ «Дніпрогума») звернулось до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до Дніпропетровської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області (далі - Дніпропетровська ОДПІ), в якому з урахування заяви про уточнення позовних вимог від 16.09.16р. просить суд:
Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що рішення від 30.08.16р. є неправомірними, оскільки позивач не порушував п.198.3, п.198.6 ст.198 Податкового кодексу України, а у податкового органу відсутні підстави та повноваження щодо визнання недійсним (нікчемним) договорів укладених позивачем з його контрагентом ТОВ «Альмеріс», адже угоди з контрагентом позивача в судовому порядку недійсними податковою інспекцією не визнавались та податковій інспекції не надано повноваження встановлювати нікчемність правочинів в актах перевірки; висновки акту зроблені лише на припущеннях, оскільки факт реальності здійснення позивачем господарських операцій за угодами, укладеними з ТОВ«Альмеріс», підтверджено у ході перевірки первинними бухгалтерськими документами, які включають зміни в структурі активів позивача; висновок податкового органу, що оприбуткування, приймання-передачі товарів не проводились зроблено через те, що по ланцюгу постачання йде зміна виду продукції (пересорт),на поставлений товар відсутні сертифікати походження, відсутні ТТН на перевезення товару та інших документів для дослідження походження товару. Оскільки право підприємства на формування податкового кредиту не залежить від податкового обліку (стану місцезнаходження) контрагентів та сплати ним податку до бюджету, позивач вважає, що ним було сформовано ПДВ на підставі належним чином оформлених податкових накладних відповідно до вимог Податкового кодексу України.
Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити у повному обсязі, посилаючись на доводи, викладені в адміністративному позові.
Представник відповідача проти позову заперечував, до суду надав письмові заперечення, в яких свою позицію обґрунтовував тим, що перевірка проведена правомірно, виявлені перевіркою порушення податкового законодавства встановлені вірно, з урахуванням обставин того, що відповідно до інформаційних баз ОДПІ (ЄРПН) встановлено, що по ланцюгу постачання йде зміна виду продукції (пересорт), а саме ТОВ «Альмерис» придбаває фрукти (мандарини, гранат, банани, інше) та рибну продукцію (ікра, сайра, мойва, інше), а на адресу ТОВ «Дніпрогума» реалізує ремінь клинові, рукав, техпластина та інше, що підтверджує, на думку відповідача той факт, що підприємство ТОВ «Альмарис» здійснювало діяльність спрямовану на проведення операцій повязаних з наданням податкової вигоди третім особам ТОВ «Альмерис» не є імпортом начебто реалізованих на ТОВ «Дніпрогума» товарів. Враховуючи наведене, податкові повідомлення-рішення винесені відповідно до вимог чинного законодавства, у зв'язку із чим, підстави для задоволення позову відсутні.
Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши подані документи і матеріали, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про наступне.
Згідно із положеннями Податкового кодексу України, основним завданням та функцією органів державної податкової служби є здійснення контролю за своєчасністю, достовірністю, повнотою нарахування та сплати податків та зборів (обов'язкових платежів), контролю за валютними операціями, контролю за додержанням порядку проведення готівкових розрахунків за товари (послуги) у встановленому законом порядку.
Відповідно до пункту 20.1.4 статті 20 Податкового кодексу України, органи податкової служби мають право проводити перевірки платників податків (крім Національного банку України) в порядку, встановленому цим Кодексом.
Підпунктом 75.1 статті 75 Податкового кодексу України передбачено, що органи державної податкової служби мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.
ТОВ «Дніпрогума» взято на податковий облік в органах державної податкової служби 23.12.2004 року за № 3436, перебуває на обліку в Дніпропетровькій ОДПІ ГУ ДФС у Дніпропетровській області.
Судом встановлено, та матеріалами справи підтверджено, що з 03.08.2016 року по 09.08.2016 року Дніпропетровською об'єднаною державною податковою інспекцією Головного управління ДФС у Дніпропетровській області була проведена документальна позапланова виїзна перевірка Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпрогума» з питань дотримання вимог податкового законодавства України при здійснені фінансово-господарських взаємовідносин з ТОВ «Альмеріс» за період з 01.12.15р. по 31.12.15р.
Перевірка проведена на підставі наказу від 01.08.2016р. № 323, згідно пп.20.1.4 п.20.1 ст. 20, п.п.78.1.4 п.78.1 ст.78 Податкового кодексу України.
За результатами перевірки складений акт № 166/04-17-140/33287328 від 16.08.2016 року, в якому встановлені та зафіксовані наступні порушення:
- за результатами перевірки ТОВ «Дніпрогума» не підтверджено реальність здійснення господарських відносин із ТОВ «Альмеріс» у грудні 2015р., їх вид, обсяг, якість та розрахунки;
В ході проведення перевірки встановлено, що за перевіряємий період позивач мав взаємовідносини з ТОВ «Альмеріс».
Щодо нереальності здійснення господарських операцій та юридичної дефектності первинних документів по взаємовідносинам ТОВ «Дніпрогума» з ТОВ «Альмеріс» в акті перевірки зазначено наступне.
Постачальник товарів ТОВ «Альмеріс» знаходиться на податковому обліку в Запорізькій ОДПІ ГУ ДФС, стан платника 0 - «платник податків за основним місцем обліку».
Інформація щодо наявності у ТОВ «Альмеріс» обладнання, основних фондів, складських приміщень, транспортних засобів в інформаційних базах ДПІ відсутня, згідно з реєстраційними документами здійснення фінансово-господарської діяльності на посаді директора, головного бухгалтера та засновника ТОВ «Альмеріс» був громадянин в одній і тій же посадовій одиниці відповідно, згідно звіту форми 1-ДФ за 4 кв. 2015р. чисельність - 10 осіб, які були звільнені у лютому 2016 року.
З акту перевірки встановлено, що у ході аналізу баз даних ОДПІ встановлено, що по ланцюгу постачання йде зміна виду продукції, а саме ТОВ «Альмерис» придбаває фрукти (мандірини, гранат , банани, інше) та рибну продукцію (ікра, сайра, мойва, інше), а на адресу ТОВ «Дніпрогума» реалізує ремінь клиновій, рукав, техпластина та інше, що на думку перевіряючих підтверджує той факт, що підприємство ТОВ «Дніпрогума» здійснювало діяльність спрямовану на здійснення операцій повязаних з наданням податкової вигоди третім особам. ТОВ «Альмерис» не є імпортером начебто реалізованих на ТОВ «Дніпрогума» товарів.
Таким чином, відповідач вважає, що встановлено нереальність продажу ідентифікованого товару за номенклатурою, відмінною від номенклатури попередньо придбаних товарів за відсутності придбання товарів, що продано, від інших постачальників.
Також в акті зазначено, що у ході проведення перевірки ТОВ «ДНІПРОГУМА» встановлено відсутність наступних документів: укладених договорів, видаткових накладних, що унеможливлює встановити факту передачі товару від постачальника до покупця, товарно-транспортних накладних; сертифікатів відповідності.
Враховуючи наведене, перевіряючі дійшли висновків про нереальність здійснення господарських операцій між ТОВ «ДНІПРОГУМА» та ТОВ «Альмерис» та юридичну дефектність первинних документів.
Позивач, вважає, що висновки податкового органу викладені в акті перевірки не відповідають дійсним обставинам справи, а зафіксовані в акті перевірки обставини ґрунтуються на припущеннях посадових осіб відповідача та не підтверджуються доказами, в зв'язку з чим винесені на підставі такого акту перевірки рішення є протиправними та підлягають скасуванню, а тому позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.
Вирішуючи заявлений спір по суті, суд зазначає наступне.
Згідно зі ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, добросовісно.
Питання, пов'язані з формуванням платником податку на додану вартість податкового кредиту, врегульовано статтею 198 Податкового кодексу України (далі - ПК України), підпунктом "а" п.198.1 якої передбачено право на віднесення сум податку з ПДВ до податкового кредиту у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі у разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.
Згідно з п. 198.2. ст. 198 ПК України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.
Згідно з п. 198.3. ст. 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.
Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.
Згідно з п. 198.6. ст. 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.
У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.
Відповідно до пункту 201.10 ст. 201 ПК України податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відноситься до податкового кредиту.
Відповідно до ст.9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" N 996-XIV від 16.07.1999 року, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
Судом були досліджені первинні документи, що стосуються господарської діяльності позивача з його контрагентом та встановлено, що вказані господарські операції пов'язані з господарською діяльністю Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпрогума», а первинні документи складені у відповідності до вимог Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», тому, суд вважає висновки податкового органу, викладені в акті перевірки, неправомірними, виходячи з наступних підстав.
З матеріалів справи вбачається, що в рамках господарської діяльності між Товариством з обмеженою відповідальністю «Дніпрогума» (покупець) та ТОВ «Альмеріс» (Постачальники) було укладено договори поставки № 011215.
З аналізу наявних у справі первинних документів, за господарськими операціями позивача з вищенаведеним контрагентом вбачається, що вони складені у відповідності до законодавства України.
Стосовно твердження відповідача про те, що не надані товарно-транспортні накладні на отриманий товар, то слід зазначити, що відповідно до розділу 1 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених Наказом Міністерства транспорту України №363 від 14.10.1997 року, товарно-транспортна документація - комплект юридичних документів, на підставі яких здійснюють облік, приймання, передавання, перевезення, здавання вантажу та взаємні розрахунки між учасниками транспортного процесу; товарно-транспортна накладна - єдиний для всіх учасників транспортного процесу юридичний документ, що призначений для списання товарно-матеріальних цінностей, обліку на шляху їх переміщення, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, а також для розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи.
Разом з тим, вказані правила перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні не встановлюють правил податкового обліку валових витрат платників податку, а лише встановлюють права, обов'язки та відповідальність власників автомобільного транспорту (перевізників). При цьому документи, обумовлені вказаними правилами, зокрема, товарно-транспортна накладна та подорожній лист, не є документами первинного бухгалтерського обліку, що підтверджують обставини придбання та продажу товарно-матеріальних цінностей.
Отже, сама по собі наявність або відсутність окремих документів, а так само помилки у їх оформленні не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов'язаннях платника податків у зв'язку з його господарською діяльністю мали місце.
Також, суд критично ставиться до посилань відповідача щодо відсутність у ТОВ «Дніпрогума» сертифікатів якості на придбаний /реалізований товар, як на беззаперечний доказ нереальності здійснення господарських операцій, оскільки в Переліку продукції, що підлягає обов'язковій сертифікації в Україні, затвердженого Наказом Держспрживстандарту України від 01.02.15р. №28 придбані позивачем товари, а саме: рукава дюрітові, азботканина, паротит - відсутні. Таким чином, на зазначені товари сертифікати якості виробником не видаються.
Як на час укладення правочинів позивача із ТОВ «Альмеріс», так і під час їх виконання, сторони були належним чином зареєстрованими в ЄДРПОУ та були платниками податку на додану вартість; ні установчі документи контрагентів позивача, ні їх свідоцтва про реєстрацію платником податку на додану вартість не визнані в установленому порядку недійсними. Вказане відповідачем не спростоване.
Позивачем було надано належні та допустимі докази, які підтверджують правові наслідки вчинених правочинів та те, що господарські операції мали реальний характер, а придбаний товар використовувався в господарській діяльності позивача, однак, відповідачем при винесені спірних податкових повідомлень-рішень зазначене не було прийнято до уваги.
Окрім того, слід зазначити, що висновки акту перевірки від 16.08.2016 р. фактично не містять посилань на порушення саме позивачем вимог податкового законодавства, а містять лише припущення перевіряючих про неможливість підтвердження реальності здійснення господарських операцій контрагентом позивачем, що є неприпустимим.
Необхідно зазначити, що не є підставою для відмови у праві на податковий кредит та бюджетне відшкодування з податку на додану вартість навіть наявність порушення податкової дисципліни, вчинені контрагентом платника податку. Також не є підставою для визнання неправомірними операцій платника податків подальше припинення чи анулювання статусу платника податку на додану вартість його контрагента. Усі операції, вчинені контрагентом платника податку до припинення такого контрагента, не можуть автоматично розглядатися як нікчемні правочини в силу самого собою припинення юридичної особи або анулювання її податкового статусу.
При дослідженні факту здійснення господарської операції повинні оцінюватися відносини безпосередньо між учасниками тієї операції, на підставі якої сформовані дані податкового обліку, тобто якщо контрагент не виконав свого зобов'язання по сплаті податку до бюджету, то це тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо цієї особи. Зазначена обставина не є підставою для позбавлення платника податку права на віднесення сплачених у ціні товару відповідних сум податку на додану вартість до податкового кредиту, якщо останній виконав усі передбачені законом умови щодо цього та має всі документальні підтвердження розміру свого податкового кредиту.
Суд звертає увагу на те, що в акті перевірки всі доводи податкового органу за яких останній зробив висновок про нереальність господарських операції за договором укладеним між позивачем та ТОВ «Альмеріс», стосуються саме діяльності контрагента платника (тобто третьої особи) та допущених ним правопорушень по ланцюгу постачання у сфері податкового, цивільного та іншого законодавства.
Враховуючи наведене, суд критично оцінює посилання податкового органу, на той факт, що відповідно до зареєстрованих в ЄРПН податкових накладних, реалізований ТОВ «Альмеріс» товар протягом 2015р. не придбавався підприємством для подальшої реалізації, а по ланцюгу постачання змінений вид продукції, оскільки такий довід відповідача ґрунтується на дослідженні інформаційних баз даних щодо податку на додану, а не декларування результатів придбання товару з ПДВ може відбуватися з різних підстав, то такі факти не є беззаперечним доказом відсутності товару у контрагента. Крім того, суд зазначає, що продукція реалізована за договором поставки від ТОВ «Альмеріс» на адресу позивача не обов'язкова мала бути придбана саме протягом 2015р., отже такий довод не доводить відсутності факту придбання товарів.
Також, програмне забезпечення (інформаційні бази ДПІ) до первинних або інших документів, які зафіксовані в бухгалтерському та податковому обліку платника податків не відноситься. Крім того, абсолютно справедливо підкреслюється, що такі дані не є також належним доказом відсутності фактів здійснення господарських операцій безпосередньо платника податків - позивача, та доказом несплати ним податку, якщо спірний період податковим органом перевірено з урахуванням всіх первинних документів та документів податкової звітності.
Таким чином, використання Дніпропетровською ОДПІ інформації комп'ютерних баз: База даних «Системи обробки податкових зобов'язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів на рівні ДПА України», АІС «Реєстр платників податків», АІС «Податки», ІС «ПБ», ЄДРПН, не є достатнім та належним доказом відсутності фактів здійснення господарських операцій.
Отже, дані обставини свідчать про те, що ТОВ «Дніпрогума» мало достатні і передбачені Податковим кодексом України підстави для віднесення суми сплаченого на користь постачальників ПДВ до складу податкового кредиту. У зв'язку з тим, що позивачем не було порушено вимог податкового законодавства в частині формування податкового кредиту, застосування до нього штрафних санкцій є неправомірним.
Пунктом 200.1 ст.200 Податкового кодексу України визначено, що сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.
Згідно з п.200.4 ст.200 Податкового кодексу України якщо в наступному податковому періоді сума, розрахована згідно з пунктом 200.1 цієї статті, має від'ємне значення, то:
а) бюджетному відшкодуванню підлягає частина такого від'ємного значення, яка дорівнює сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, а в разі отримання від нерезидента послуг на митній території України - сумі податкового зобов'язання, включеного до податкової декларації за попередній період за отримані від нерезидента послуги отримувачем послуг;
б) залишок від'ємного значення попередніх податкових періодів після бюджетного відшкодування включається до складу сум, що відносяться до податкового кредиту наступного податкового періоду.
Враховуючи вищевикладене суд приходить до висновку, що позивачем правомірно було включено залишок від'ємного значення попередніх податкових періодів по взаємовідносинам з TOB «Альмеріс» після бюджетного відшкодування до складу сум, що відносяться до податкового кредиту наступного податкового періоду.
За ст.61 Конституції України межі юридичної відповідальності кожного платника податків мають індивідуальний характер та поширюються на діяння, що визначаються законом протиправними та були вчинені саме цим платником податків. При цьому, не передбачено юридичної відповідальності суб'єкта права за порушення податкової дисципліни іншими особами згідно із законом.
Відповідно до ст. 67 Конституції України кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.
Згідно ч.1 ст.69, ч.1 ст.71 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.
У зв'язку з цим адміністративний позов підлягає задоволенню повністю.
На підставі ст.ст.87, 94 КАС України, положень Закону України "Про судовий збір", суд вважає за необхідне присудити на користь позивача з Державного бюджету України за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень - Дніпропетровської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області сплачену суму судового збору у загальному розмірі - 1378,00 грн.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.10, 12, 60, 86, 160, 161, 163 КАС України, суд, -
Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпрогума" - задовольнити.
Апеляційна скарга на постанову суду подається до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня отримання копії повного тексту постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.
Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова суду, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя О.Б. Ляшко