Справа № 815/5639/16
Суддя: Самойлюк Г. П.
Дата ухвалення: 2016-11-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/5639/16
У Х В А Л А
09 листопада 2016 року м.Одеса

Одеський окружний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді: Самойлюк Г.П.,

суддів: Свиди Л. І., Бжассо Н. В.
при секретарі: Драчук О.С.

сторін:

позивач: ОСОБА_1

відповідачі: ОСОБА_2 (представник за довіреністю)

третя особа: не з`явилась

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі клопотання позивача про вжиття заходів забезпечення позову, -
В С Т А Н О В И В:
До Одеського окружного адміністративного суду 26.10.2016р. надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Міністра оборони України, Міністерства оборони України, в якому позивач просить:

визнати протиправним та скасувати рішення Міністра оборони України від 10.10.2016 р. (прийнято ним по доповідній записці начальника Генерального штабу Збройних Сил України), яким визначено виплату позивачу, як кадровому офіцеру Збройних Сил України, грошового забезпечення лише за частину часу вимушеного прогулу, в якому він перебував з 08.10.2009р. по 20.05.2015р. в результаті незаконного звільнення з військової служби;

зобов`язати Міністра оборони України у порядку, встановленому чинним законодавством України, прийняти рішення про виплату позивачу грошового і матеріального забезпечення за весь час вимушеного прогулу з 08.10.2009р. по 20.05.2015р. включно та оформити це рішення належним службовим документом;

зобов`язати Міністерство оборони України нарахувати та виплатити позивачу грошове забезпечення за частину часу вимушеного прогулу з 25.07.2014р. по 20.05.2015р. Нарахування грошового забезпечення провести в обсязі, за складом і з підстав, як це визначено пунктом 12 резолютивної частини постанови Одеського апеляційного адміністративного суду від 25.07.2014р. у адміністративній справі № 2а-6803/09/1570, яка набрала законної сили;

зобов`язати Міністерство оборони України нарахувати та виплатити позивачу грошові кошти як компенсацію за речове майно, яке підлягало видачі позивачу, як капітану I рангу, за нормами забезпечення речовим майном згідно чинного на той час законодавства України, за частину часу вимушеного прогулу з 25.07.2014р. по 20.05.2015р. включно;

зобов`язати Міністерство оборони України провести відповідно до чинного законодавства України індексацію грошових коштів на момент виплати позивачу грошей за частину часу вимушеного прогулу з 25.07.2016р. по 20.05.2015р. включно;

стягнути з Міністерства оборони України на користь позивача на відшкодування заподіяної йому протиправним рішенням Міністра оборони України моральної шкоди в розмірі 500 (п`ятсот) тисяч гривень.

Ухвалою від 27.10.2016р. залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, Державну казначейську службу України.

У судовому засіданні позивач заявив усне клопотання про вжиття заходів забезпечення позову шляхом заборони Командувачеві ВМС ЗС України видавати на підставі наказу Міністра оборони України №428 (по особовому складу) від 13.05.2016р. про звільнення позивача з військової служби у відставку наказ по стройовій частині Командування ВМС ЗС України про виключення його зі списків особового складу військової частини і зняття з усіх видів забезпечення до нарахування та виплати йому Міністерством оборони України в повному обсязі грошового і матеріального забезпечення за весь час вимушеного прогулу з 08.10.2009р. по 20.05.2015р. включно.

Представник відповідачів проти задоволення клопотання заперечував.

Третя особа явку представника до судового засідання не забезпечила, про дату, час та місце судового розгляду повідомлена належним чином та завчасно.

Дослідивши доводи, зазначені позивачем в обґрунтування заявленого клопотання, вислухавши позивача та з`ясувавши думку представника відповідачів, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 117 Кодексу адміністративного судочинства України суд за клопотанням позивача або з власної ініціативи може постановити ухвалу про вжиття заходів забезпечення адміністративного позову, якщо існує очевидна небезпека заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, або захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, а також якщо очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень.

Згідно ч.ч. 3, 4 ст. 117 КАС України суд у порядку забезпечення адміністративного позову може відповідною ухвалою зупинити дію рішення суб`єкта владних повноважень чи його окремих положень, що оскаржуються. Адміністративний позов також може бути забезпечено забороною вчиняти певні дії.

Забезпечення адміністративного позову може застосовуватися лише з підстав, визначених статтею 117 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до п.17 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України №2 від 06 березня 2008 року "Про практику застосування адміністративними судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства України під час розгляду адміністративних справ", в ухвалі про забезпечення позову суд повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення по адміністративній справі, або захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, а також вказати ознаки, які свідчать про очевидність протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень.

В адміністративних справах щодо визнання незаконним рішення про звільнення з посад позовними вимогами є скасування правових актів індивідуальної дії та поновлення на посаді.

Забезпечуючи такий позов шляхом зупинення дії правового акта індивідуальної дії про звільнення з посади, судом фактично ухвалюється рішення без розгляду справи по суті, що не відповідає меті застосування правового інституту забезпечення позову. Отже, судам слід мати на увазі, що забезпеченням зазначеного адміністративного позову в такий спосіб суди виходять за межі підстав забезпечення позову, передбачених частиною першою статті 117 КАС України , що є неприпустимим.

Суд зазначає, що в системному зв`язку застосування законодавства у вирішенні питання про забезпечення позову суд здійснює оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого, розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявність зв`язку між конкретними заходами до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності труднощів виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Суд повинен у кожному випадку, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи є хоча б одна з названих обставин, і оцінити, чи не може застосуванням заходів забезпечення позову бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти. При цьому, судовий захист - найвища гарантія забезпечення прав та свобод громадян, прав та інтересів юридичних осіб, тому, при вирішенні кожної справи, суд, насамперед, враховує наявність у справі публічного інтересу та відсутність будь-яких обмежень та надання переваг з боку суду учасникам процесу щодо реалізації їх матеріальних та процесуальних прав.

Суд звертає увагу, що забезпечення позову це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання судового рішення в разі задоволення позовних вимог.

При цьому заходи забезпечення позову вживаються судом з метою охорони прав та інтересів позивача на час розгляду справи та не можуть вирішувати спірні правовідносини по суті.

Так, заявивши клопотання про забезпечення позову, позивач не обґрунтував належним чином зазначене клопотання та не надав достатніх доказів, які свідчать про існування реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Доводи позивача про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди його інтересам та неможливість захисту та відновлення його прав у разі винесення відповідачем на підставі рішення, яке оскаржується, в майбутньому інших, виконання інших рішень щодо трудових відносин позивача, також є безпідставними та базуються на припущеннях позивача.

В адміністративному позові заявлено позовні вимоги, зокрема, про скасування правового акту індивідуальної дії.

Забезпечуючи такий позов шляхом заборони Командувачеві ВМС ЗС України видавати на підставі наказу Міністра оборони України №428 (по особовому складу) від 13.05.2016р. про звільнення позивача з військової служби у відставку, наказ по стройовій частині Командування ВМС ЗС України про виключення його зі списків особового складу військової частини і зняття з усіх видів забезпечення до нарахування та виплати йому Міністерством оборони України в повному обсязі грошового і матеріального забезпечення за весь час вимушеного прогулу з 08.10.2009р. по 20.05.2015р. включно, судом фактично ухвалюється рішення без розгляду справи по суті, що не відповідає меті застосування правового інституту забезпечення позову та критеріям розумності, обґрунтованості і адекватності, збалансованості інтересів учасників спірних правовідносин.

Посилання позивача на те, що у разі невжиття заходів забезпечення позову у спосіб, який просить позивач, у подальшому стане неможливим відновлення його порушених прав виконання ймовірного рішення суду - суд вважає безпідставними, оскільки невжиття заходів забезпечення, про які просить позивач, не унеможливить захист його прав.

Враховуючи наведене, суд вважає, що забезпеченням зазначеного адміністративного позову в такий спосіб суд вийде за межі підстав забезпечення позову, передбачених ч.1 ст.117 КАС України, що є неприпустимим.

З огляду на вищезазначене, суд вважає що клопотання позивача про вжиття заходів забезпечення позову не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 117, 158-160 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:
У задоволенні клопотання позивача про вжиття заходів забезпечення позову, - відмовити.

Копію ухвали надіслати сторонам.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції в порядку та в строки, встановлені ст.186 КАС України.

Повний текст ухвали виготовлено та підписано 10.11.2016р.

Головуючий суддя: Г.П. Самойлюк
Суддя Л.І. Свида
Суддя Н. В. Бжассо