Справа № 743/1332/16-а
Суддя: Жовток Є. А.
Дата ухвалення: 2016-11-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 743/1332/16-а
Провадження №: 2-а/743/145/16
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 листопада 2016 року смт. Ріпки

Ріпкинський районний суд Чернігівської області

у складі: головуючого - судді Жовток Є.А.

при секретарі Марченко А.В.

з участю представника позивача Дубинського А.М.

представника відповідача ОСОБА_2

перекладача ОСОБА_3

відповідача ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт.Ріпки справу за адміністративним позовом Сумського прикордонного загону Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України до громадянина Республіки Таджикистан ОСОБА_4, про затримання відповідача та поміщення до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні,

В С Т А Н О В И В:

Сумський прикордонний загін звернувся до суду з позовом, зазначивши, що громадянин Республіки Таджикистан - ОСОБА_4, 10.11.2015 року був затриманий військовослужбовцями ДПСУ, після незаконного перетину державного кордону України, поза встановленим пунктом пропуску.

13.11.2015 року Сумським районним судом Сумської області винесено постанову про примусове видворення відповідача за межі території України, на підставі якої ОСОБА_4 поміщено в Чернігівський пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства.

23.11.2015 року УДМС України в Чернігівській області відмовило відповідачеві у наданні статусу біженця або особи, що потребує додаткового захисту.

30.05.2016 року УДМС України в Чернігівській області повторно відмовило відповідачеві у наданні статусу біженця.

Постановою Чернігівського окружного адміністративного суду від 31.08.2016 року, рішення УДМС України в Чернігівській області від 30.05.2016 року, про відмову у визнанні ОСОБА_4 біженцем або особою, що потребує додаткового захисту, було скасовано та зобов'язано ДМС України прийняти рішення про визнання відповідача біженцем, або особою, що потребує додаткового захисту.

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 17.10.2016 року, апеляцію ДМС України на рішення суду І інстанції було повернуто скаржнику.

Вподальшому, управлінням ДМС України в Чернігівській області, відповідачеві було продовжено строк дії довідки про звернення за захистом в Україні, до 20.01.2017 року.

Таким чином, позивач, посилаючись на ст.30 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства", ст.183-7 КАС України, просив прийняти рішення про затримання ОСОБА_4 та поміщення його до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, на строк, до остаточного прийняття рішення за заявою відповідача про визнання його біженцем, або особою, яка потребує додаткового захисту.

В судовому засіданні представник позивача надав заяву про уточнення позовних вимог, в якій просив продовжити строк перебування ОСОБА_4 в пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, до остаточного прийняття рішення за заявою ОСОБА_4, про визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Крім того, під час судового розгляду, представник позивача надав суду заяву, за змістом якої, дійсне прізвище особи, стосовно якої подано адміністративний позов, є ОСОБА_4, а не ОСОБА_4, як зазначено в позовній заяві, а правильним ім"ям та по батькові відповідача є - ОСОБА_4, а не ОСОБА_4.

В судовому засіданні представник позивача підтримав уточнені вимоги, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві.

Відповідач та його представник, в судовому засіданні позов не визнали з тих підстав, що ОСОБА_4, через його релігійні переконання, в країні походження і вподальшому, на території Російської Федерації, загрожувало переслідування і несправедливе покарання, у зв'язку з чим він, інакше, ніж поза пунктом пропуску, не міг залишити територію суміжної держави та потрапити в Україну.

В листопаді 2015 року, судове рішення про примусове видворення відповідача за межі території України, було прийнято без повного з'ясування обставин справи, у зв'язку з чим ОСОБА_4, понад встановлені законом строки, утримується в Чернігівському пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства.

Крім того, в Україні ОСОБА_4 отримав довідку про звернення за захистом, котра являється документом, підтверджуючим законність його знаходження в країні перебування.

Представник відповідача в судовому засіданні також зазначив, що посадові особи ДПСУ, після затримання відповідача, умисно, незважаючи на заперечення ОСОБА_4, невірно відобразили в офіційних документах його анкетні дані, тим самим штучно створивши передумови для незаконного обмеження волі відповідача.

Таким чином, обмеження волі ОСОБА_4, з утриманням його в пункті перебування іноземців та осіб без громадянства, є незаконним.

Представник третьої особи - УДМС України в Чернігівській області, в судове засідання не з'явився, надіславши клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Зі змісту клопотання третьої особи вбачається, що ухвала Київського апеляційного адміністративного суду від 17.10.2016 року про повернення апеляції у справі № 825/1312/16, за скаргою на постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 31.08.2016 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ДМС України, оскаржена УДМС до Вищого адміністративного суду України.

Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Згідно ч.2 ст.11 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

Частиною 1 ст.51 КАС України передбачено, що позивач має право до початку судового розгляду справи по суті змінити предмет або підставу позову шляхом подання письмової заяви. У суду відсутні підстави вважати, що представником позивача надано заяву про зміну предмету позову, в частині розгляду справи відносно ОСОБА_4, а не ОСОБА_4, оскільки за змістом заяви, поданої суду, представник Сумського прикордонного загону, посилаючись на отримання достовірних анкетних даних відповідача, вказує на необхідність виправлення помилок у його прізвищі просить врахувати це під час прийняття рішення. З матеріалів, доданих до позовної заяви, однозначно вбачається, що до дня звернення Сумського прикордонного загону з позовом до суду, позивач мав у своєму розпорядженні офіційні документи із зазначенням прізвища, імені та по батькові особи, стосовно якої подано позов до суду. Із вказаних документів, якими є довідка про звернення за захистом в Україні № 005966 та посвідка посольства Республіки Таджикистан, слідує, що відповідачем по справі є ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. Ці документи були додані Сумським прикордонним загоном до адміністративного позову. Під час розгляду справи достовірно встановлено, що в порушення ч.3 ст.106 КАС України, Сумський прикордонний загін, при зверненні з адміністративним позовом до ОСОБА_4, не виконав свого обов'язку і не додав до позовної заяви докази надіслання рекомендованим листом з повідомленням про вручення відповідачу і третім особам, копії позовної заяви та доданих до неї документів. Додана до позову копія фіскального чеку про відправлення поштової кореспонденції, у розумінні ч.3 ст.106 КАС України, не являється доказом належного вручення стороні документів. В судовому засіданні сторони не оспорювали той факт, що відповідач 10.11.2015 року, поза встановленим пунктом пропуску, перетнув Державний кордон України з Російською Федерацією. Постановою Сумського районного суду Сумської області від 13.11.2015 року у справі № 587/2768/15-а, прийнято рішення про примусове видворення ОСОБА_4 за межі території України. Вказане судове рішення набрало чинності. Сторони в судовому засіданні не оспорювали той факт, що з 10.11.2015 року ОСОБА_4 затриманий військовослужбовцями ДПСУ, а з 14.11.2016 року знаходиться в Чернігівському пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства. При цьому, в матеріалах доданих Сумським прикордонним загоном до адміністративного позову, крім копії акта приймання-передачі особи від 14.11.2015 року, відсутні будь-які документи, підтверджуючі факт прийняття посадовими особами ДПСУ, або іншими уповноваженими особами (чи органами) рішення про затримання відповідача та поміщення його до пункту тимчасового перебування іноземців. На момент розгляду справи, постанова Сумського районного суду Сумської області від 13.11.2015 року - про примусове видворення відповідача за межі території України, яка була допущена до негайного виконання і вступила в законну силу, не виконана. Абзацем 1 ч.7 ст.183-7 КАС України, в редакції чинній на момент розгляду справи судом, передбачено, що строк затримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, не може перевищувати шести місяців. У разі наявності умов, за яких неможливо забезпечити примусове видворення особи у зазначений строк або прийняти рішення за заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, цей строк може бути продовжений, але не більш як на дванадцять місяців. Разом з цим, Сумським прикордонним загоном до адміністративного позову не додано жодного доказу, підтверджуючого факт затримання ОСОБА_4 саме з метою поміщення його в пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства. Крім того, позивач, як під час звернення до суду, так і під час розгляду справи, взагалі не надав жодного доказу - рішення уповноваженої на те посадової особи або органу, про поміщення відповідача до пункту тимчасового перебування іноземців або осіб без громадянства. За наведених обставин, у суду відсутні підстави вважати законним перебування ОСОБА_4 в Чернігівському ПТПІ. Навіть за умови законності затримання ОСОБА_4, з подальшим поміщенням його в пункт тимчасового перебування іноземців, строк такого затримання закінчився 14.05.2016 року. 26.11.2015 року Управлінням Державної міграційної служби України в Чернігівській області ОСОБА_4 видано довідку про звернення за захистом в Україні № 005966. Як вбачається із вказаного документа, строк перебування ОСОБА_4 в Україні продовжено до 20.01.2017 року.

Анкетні дані відповідача і належність його до громадянства Республіки Таджикістан підтверджуються свідоцтвом № НОМЕР_1, виданим посольством вказаної держави 18.10.2016 року.

У відповідності до п.3 ч.1 Закону України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту", довідка про звернення за захистом в Україні - це документ, який засвідчує законність перебування особи на території України на період, що розпочинається з моменту звернення особи з відповідною заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, і є дійсною для реалізації прав і виконання обов'язків, передбачених цим Законом та іншими законами України, до остаточного визначення статусу такої особи чи залишення нею території України.

Частиною 2 ст.5 Закону України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту" визначено, що особа, яка з наміром бути визнаною біженцем в Україні або особою, яка потребує додаткового захисту, під час в'їзду в Україну незаконно перетнула державний кордон України, повинна без зволікань звернутися до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Таким чином, факт перетину Державного кордону України поза пунктом пропуску, в сукупності з твердженнями відповідача про вимушений характер цих дій, а також отримання довідки про звернення за захистом в Україні, не можуть бути підставою для обмеження волі ОСОБА_4, шляхом утримання його в Чернігівському ПТПІ понад граничний 6-місячний строк, визначений законом, який був чинним на день фактичного затримання цієї особи.

Згідно ч.4 ст.5 Закону України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту", особа, яка незаконно перетнула державний кордон України з наміром бути визнаною біженцем в Україні або особою, яка потребує додаткового захисту, не несе відповідальності за незаконне перетинання державного кордону Українии та за порушення правил перебування в Україні, якщо вона перебуває на території України протягом часу, необхідного для подання заяви про визнання біженцем.

Частиною 1 ст.13 вказаного вище Закону передбачено, що особа, стосовно якої прийнято рішення про оформлення документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, має право на проживання у родичів, у готелі, піднаймання житлового приміщення або користування житлом, наданим у пункті тимчасового розміщення біженців.

Таким чином, суд приходить до висновку, що за змістом закону та з урахуванням фактичних обставин справи, утримання відповідача в пункті тимчасового перебування іноземців, за наявності для того законних підстав, могло носити альтернативний характер і допускалося за бажанням самого ОСОБА_4

Постановою Чернігівського окружного адміністративного суду від 31.08.2016 року у справі № 825/1312/16, позов ОСОБА_4 до Державної міграційної служби України про визнання неправомірним рішення про відмову у визнанні його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, було задоволено та зобов"язано ДМС України прийняти рішення про визнання ОСОБА_4 біженцем або особою, що потребує додаткового захисту.

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 17.10.2016 року, апеляцію Державної міграційної служби України на вказане вище рішення суду І інстанції, повернуто апелянту з підстав несплати судового збору.

Таким чином, постанова суду І інстанції від 31.08.2016 року, про зобов"язання ДМС України прийняти рішення про визнання ОСОБА_4 біженцем, або особою, яка потребує додаткового захисту, вступило в законну силу.

В той же час, ДМС України, не виконала судового рішення від 31.08.2016 року.

Приймаючи до уваги незаконність тримання ОСОБА_4 в пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства; пред"явлення позову до особи, з іншими анкетними даними, ніж відповідач; невиконання судового рішення про визнання ОСОБА_4 біженцем, або особою, яка потребує додаткового захисту, суд не вбачає підстави для задоволення позову.

Судові витрати по справі відсутні.

Керуючись ст.ст.11, 70, 71, 86, 106-163, 183-7 КАС України, суд -

П О С Т А Н О В И В :

В задоволенні позову Сумського прикордонного загону Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України до громадянина Республіки Таджикистан ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, про продовження строку перебування відповідача в пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, до остаточного прийняття рішення за заявою ОСОБА_4, про визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту - відмовити.

Постанова суду може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду в п'ятиденний строк, з дня отримання копії повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 13.11.2016 року.

Суддя Жовток Є.А.