Справа № 343/746/16-а, 2а-0343/33/16
Суддя: Качмар Володимир Ярославович
Дата ухвалення: 2016-11-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 листопада 2016 р. Справа № 876/7060/16
Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді - Качмара В.Я.,

суддів - Гінди О.М., Ніколіна В.В.,

при секретарі судового засідання - Бадівській О.О.,

за участі позивача - ОСОБА_1,-

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Долинського районного суду Івано-Франківської області від 29 серпня 2016 року у справі за її позовом до Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Івано-Франківській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, - Долинське об'єднане управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області, про визнання незаконною постанови та її скасування,

В С Т А Н О В И В :

В квітні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Івано-Франківській області (далі - ВПВР) в якому, просила визнати дії старшого державного виконавця ВПВР Сапіжака І.І. щодо винесення постанови про закінчення виконавчого провадження від 18.03.2016 ВП №48292938 (далі - Постанова), незаконними та скасувати Постанову.

Позивач обґрунтовував свої позовні вимоги тим, що відповідачем протиправно не виконується рішення суду, яке набрало законної сили. Зазначає, що оскаржувана нею Постанова прийнята незаконно, оскільки виконавчий лист, що був на виконанні у ВПВР не виконаний, а проведений Долинським об'єднаним управлінням Пенсійного фонду України Івано-Франківської області (далі - ОУПФ) перерахунок пенсії згідно рішення суду не було повним його виконанням, та здійснений не у відповідності до чинного законодавства, що призвело до порушення її прав на належну пенсію.

Постановою Долинського районного суду Івано-Франківської області від 29 серпня 2016 року у справі №343/746/16-а у задоволенні заявленого позову відмовлено.

Не погодившись із ухваленим рішенням, його оскаржила ОСОБА_1, яка покликаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову суду першої інстанції і ухвалити нове рішення, яким її позов задовольнити у повному обсязі. У поданій апеляційній скарзі покликається на обставини викладені у позовній заяві та вказує, що суд першої інстанції протиправно не перевірив правильність здійсненого ОУПФ перерахунку її пенсії на виконання рішення суду, а також у відповідності до постанови Долинського районного суду Івано-Франківської області від 11 жовтня 2016 року у справі №343/1205/16-а розпорядження пенсійного органу на підставі якого ним здійснено перерахунок пенсії було скасовано.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача, перевіривши матеріали справи, апеляційну скаргу, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що ВПВР закінчено виконавче провадження на підставі п.8 ч.1 ст.49 Закону України «Про виконавче провадження» (далі - Закон №606-XIV) правомірно, оскільки ОУПФ було виконано рішення суду в повному обсязі.

Суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваного судового рішення виходив з правомірності рішення ВПВР, однак, ним не було враховано наступного.

Так, відповідно до ч.1 ст.6 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС) кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Указом Президента України від 06.04.2011 №385/2011 затверджено «Положення про Державну виконавчу службу України»(в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин), відповідно до п.7 якого Державна виконавча служба України (далі - ДВС України) здійснює свої повноваження безпосередньо та через структурні підрозділи головних управлінь юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, районних, міських (міст обласного значення), районних у містах, міжрайонних та міськрайонних управлінь юстиції, що забезпечують реалізацію повноважень ДВС України.

Відповідно до ч.3 ст.181 КАС відповідачем у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби є відповідний орган державної виконавчої служби.

Статтею 2 Закону №606-XIV зазначено, що примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України.

Частиною 1 ст.3 Закону України «Про державну виконавчу службу» (далі - Закон №202/98-ВР) визначено, що органами державної виконавчої служби є:

- Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, до складу якого входить відділ примусового виконання рішень;

- управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, головних управлінь юстиції в областях, містах Києві та Севастополі, до складу яких входять відділи примусового виконання рішень;

- районні, районні у містах, міські (міст обласного значення), міськрайонні відділи державної виконавчої служби відповідних управлінь юстиції.

Отже, в цій категорії справ відповідачами можуть бути лише перераховані органи державної виконавчої служби у зв'язку з тим, що структурні підрозділи органів державної виконавчої служби: відділ примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України, відділи примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, головних управлінь юстиції в областях, містах Києві та Севастополі - не визначені Законом №202/98-ВР як самостійні органи державної виконавчої служби, що виключає можливість їхньої участі як відповідачів у таких справах.

Ураховуючи те, що наведений перелік органів державної виконавчої служби є вичерпним, в разі подання позовної заяви до державних виконавців або інших посадових осіб органів державної виконавчої служби чи до відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України, управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, головних управлінь юстиції в областях, містах Києві та Севастополі, необхідно за правилами ст.52 КАС здійснювати заміну первинного відповідача на належного - відповідно Державну виконавчу службу України, управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, головного управління юстиції в областях, містах Києві та Севастополі, або, у разі наявності заперечень позивача, залучати вказаний орган як другого відповідача.

Відтак, апеляційний суд вважає, що ВПВР не є органом ДВС України в розумінні Закону №606-XIV та Закону №202/98-ВР, а тому позивач звернувся з позовом до неналежного відповідача.

Вказане також узгоджується із постановою Пленуму Вищого адміністративного суду України від 13.12.2010 №3 «Про практику застосування адміністративними судами законодавства у справах із приводу оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби» (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин).

Згідно п.9 ч.1 ст.3 КАС відповідач - суб'єкт владних повноважень, а у випадках, передбачених законом, й інші особи, до яких звернена вимога позивача.

За змістом частин 1, 3 ст.52 КАС суд першої інстанції, встановивши, що з адміністративним позовом звернулася не та особа, якій належить право вимоги, або не до тієї особи, яка повинна відповідати за адміністративним позовом, може за згодою позивача допустити заміну первинного позивача або відповідача належним позивачем або відповідачем, якщо це не потягне за собою зміни підсудності адміністративної справи. Якщо позивач не згоден на заміну відповідача іншою особою, суд може залучити цю особу як другого відповідача.

За змістом цих норм допустити заміну належної сторони у справі може виключно суд першої інстанції. КАС не передбачено заміни неналежної сторони судом апеляційної інстанції.

Приймаючи оскаржувану постанову, суд першої інстанції, всупереч вимогам ст.52 КАС, не провів заміну первинного відповідача - ВПВР на належного - Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Івано-Франківській області (далі - Управління), а також не залучив його як другого відповідача, у зв'язку із чим фактично допустив порушення вищезазначених вимог процесуального законодавства та позбавив позивача права на судовий захист передбачений ст.6 КАС шляхом пред'явлення адміністративного позову до належного відповідача.

Враховуючи наведене, апеляційний суд приходить до переконання про наявність підстав для відмови у задоволенні позову ОСОБА_1 до ВПВР та його посадових осіб, у зв'язку із тим, що такий заявлений не до належного відповідача, а відтак правомірність рішень, дій чи бездіяльності повинна бути перевірена судом під час розгляду позову заявленого із тих же підстав до Управління, за умови, що позивач скористається своїм правом щодо заявлення такого.

Суд апеляційної інстанції також вважає за необхідне наголосити на праві позивача звернутися із аналогічним позовом до належного відповідача задля захисту своїх прав, свобод та інтересів, оскільки суд апеляційної інстанції позбавлений можливості надати правову оцінку рішенням, діям чи бездіяльності ВПВР у розглядуваній справі.

Підсумовуючи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що правильно встановивши обставини справи, суд першої інстанції неправильно застосував норми процесуального права, що однак не призвело до неправильного вирішення справи, а оскільки правильне по суті рішення не може бути скасоване з одних лише формальних міркувань, то відсутні правові підстави для скасування оскаржуваного судового рішення, у зв'язку із чим апеляційну скаргу на таке слід залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Керуючись статтями 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС, суд,

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Долинського районного суду Івано-Франківської області від 29 серпня 2016 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів після набрання нею законної сили шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції, а у разі складення в повному обсязі відповідно до ч.3 ст.160 КАС - з дня складення в повному обсязі.

Головуючий суддя В.Я. Качмар

Суддя О.М. Гінда

Суддя В.В. Ніколін

Повний текст виготовлений 14 листопада 2016 року.