Справа № 335/11375/16-а
Суддя: Воробйов А. В.
Дата ухвалення: 2016-10-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 жовтня 2016 року м. Запоріжжя

Суддя Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя Воробйов А.В., розглянувши в порядку скороченого провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

17.10.2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до ГУПФУ в Запорізькій області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії.

В обґрунтування адміністративного позову позивач зазначає, що він проходив строкову військову службу в лавах ЗС Радянської армії з 13.04.1978 року по 28.04.1980 року та службу в органах внутрішніх справ по лінії УМВС з 18.05.1981 року по 21.05.1994 року. Позивач народився 27 березня 1960 року, що підтверджується паспортом серії СВ № 683431, виданим Ленінським РВ УМВС України в Запорізькій області 25.06.2002 року, таким чином ІНФОРМАЦІЯ_2 року йому виповнилось 45 років. На час звільнення зi служби на підставі Наказу УВС області № 85 о/с від 26.05.1994 року його вислуга склала більш, ніж 12 років та 6 місяців, а саме 15 років 0 місяців 19 днів, що підтверджується записами у його трудовій книжці серії НОМЕР_1, довідкою Управління кадрового забезпечення ГУ Національної поліції в Запорізькій області від 15.06.2016 року № Ш-123/01/3/2-2016 та його послужним списком (Особистий № Н-928778). З урахуванням його строку служби - 15 років 0 місяців 19 днів та відпрацьованого після звільнення трудового стажу станом на 29.04.2006 року (кінцева дата періоду чинності норми Закону № 2262-ХІІ в редакції від 04.07.2002 року) загальний трудовий стаж складає більш, ніж 25 календарних років, а саме 28 років 0 місяців 17 днів, що підтверджено записами у трудовій книжці серії НОМЕР_1.

В редакції, Закону від 04.07.2002 року, яка діяла до 29.04.2006 року п. «б» ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького i рядового складу, органів внутрiшнix справ та деяких інших осіб» від 09.04.1992 р. № 2262-ХІІ (далі - Закон), було встановлено, що військовослужбовці, звільнені зi служби, незалежно від підстав та часу звільнення i досягли 45-рiчного віку мають загальний трудовий стаж 25 років i більше, з яких не менше 12 календарних років i 6 місяців становить військова служба або служба в органах внутрiшнix справ, мають право на пенсію за цим Законом.

Тобто, як зазначає позивач, оскільки на час звільнення зі служби його вислуга склала більше 12 років і 6 місяців, загальний трудовий стаж склав більше 25 років, а на день чинності норми Закону йому виповнилось 45 років, він відповідно до п. «б» ст. 12 Закону повинен був отримувати пенсію починаючи з 28 березня 2005 року (наступним за датою народження днем).

З питання призначення пенсії позивач звернувся з заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 07.06.2016 року.

Листом від 21.06.2016 року № 556/Ш-9 Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області відмовило йому у призначенні пенсії у зв'язку з тим, що згідно із новою редакцією Закону позивач мав би право на пенсію, якби йому на день звільнення зі служби виповнилося 45 років, та запропонував звернутись до регіонального уповноваженого органу МВС України.

На своє звернення до ГУМВС України в Запорізькій області від 07.06.2016 року з проханням підготувати та надати йому відповідну довідку (витяг із послужного списку особової справи) про проходження ним служби з урахуванням строкової військової служби в лавах ЗС Радянської армії - позивач отримав відповідну довідку від 15.06.2016 року № Ш-123/01/3/2-2016 та копію послужного списку (Особистий № Н-928778). На своє звернення з проханням підготувати та направити до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області всі документи, необхідні для призначення йому пенсії з 01.06.2015 року у відповідності до п. б ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького i рядового складу, органів внутрiшнix справ та деяких інших осіб» в редакції від 04.07.2002 року він отримав лист ГУМВС України в Запорізькій області від 09.06.2016 року № 70-Ш/05/12-2016, в якому зазначено, що відповідно до ПКМУ № 1522 від 02.11.2006 року функції призначення та виплати пенсії пенсіонерам МВС України виконують органи ПФУ, зокрема ГУПФУ в Запорізькій області. Також наголошено на тому, що лише при наявності відповідного запиту від ГУПФУ в Запорізькій області про надання матеріалів для призначення мені пенсії, вони будуть негайно спрямовані.

Не погоджуючись із відповіддю ГУПФУ в Запорізькій області від 21.06.2016 року № 556/Ш-9 та відповіддю ГУМВС України в Запорізькій області від 09.06.2016 року № 70-Ш/05/12-2016, ОСОБА_1 24.06.2016 року вперше звернувся до Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя з адміністративним позовом про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії, в якому просив визнати протиправними дії та зобов'язати ГУ МВС України в Запорізькій області надати Головному управлінню Пенсійного фонду України в Запорізькій області документи, необхідні для призначення ОСОБА_1 пенсії у відповідності до пункту «б» статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу, органів внутрішніх справ та деяких інших осіб» у редакції від 04.07.2002 року, зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області призначити та виплатити йому пенсію у відповідності до п. «б» ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького i рядового складу, органів внутрiшнix справ та деяких інших осіб», в редакції від 04.07.2002 року, починаючи з 01.06.2015 року.

25.07.2016 року Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя розглянув позов ОСОБА_1 (справа № 335/7289/16-а) та дійшов висновку про наявність у нього права на призначення пенсії за вислугою років у відповідності до пункту «б» статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу, органів внутрішніх справ та деяких інших осіб» у редакції від 04.07.2002 року, починаючи з ІНФОРМАЦІЯ_2 року, тобто з моменту виповнення йому 45 років. Вказаною постановою суду було зобов'язано ГУМВС України в Запорізькій області надати ГУПФУ в Запорізькій області документи необхідні для призначення пенсії ОСОБА_1 у відповідності до пункту «б» статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу, органів внутрішніх справ та деяких інших осіб» у редакції від 04.07.2002 року. В частині вимог, заявлених до УПФУ в Запорізькій області щодо зобов'язання призначити та виплатити пенсію, було відмовлено з посиланням на передчасність їх заявлення у зв'язку з відсутністю у відповідача жодних документів та неможливістю прийняття відповідного рішення.

На виконання постанови Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 25.07.2016 року по справі № 335/7289/16-а ГУМВС України в Запорізькій області направило до ГУПФУ в Запорізькій області необхідний пакет документів для призначення пенсії ОСОБА_1.

Але 03.10.2016 року зазначені документи були повернуті без реалізації, тобто без розгляду, з повторним посиланням відповідача на відсутність підстав для призначення пенсії ОСОБА_1, що підтверджено листами від 06.10.2016 року № 13/29-2016 та від 03.10.2016 року № 7067/03. Тобто відповідач не визнає право позивача на пенсію у зв'язку з тим, що згідно із новою редакцією Закону він мав би право на пенсію, якби йому на день звільнення зі служби виповнилося 45 років і вирішив вкотре повторно відмовити у призначенні пенсії за вислугу років згідно Закону.

Позивач зазначає, що визнати його право на пенсію можливо лише шляхом зобов'язання ГУПФУ в Запорізькій області призначити та виплатити йому пенсію у відповідності до п. «б» ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького i рядового складу, органів внутрiшнix справ та деяких інших осіб», в редакції від 04.07.2002 року.

Посилаючись на те, що він із даним рішенням не згоден, ОСОБА_1 просив суд визнати протиправними дії та зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області призначити та виплатити ОСОБА_1 пенсію у відповідності до п. «б» ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького i рядового складу, органів внутрiшнix справ та деяких інших осіб», в редакції від 04.07.2002 року, починаючи з 01.06.2015 року, та стягнути з відповідача на його користь суму понесених ним витрат, пов'язаних з розглядом справи, а саме судового збору за подачу адміністративного позову в розмірі 551 грн. 20 коп.

У відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 183-2 КАС України, скорочене провадження застосовується у адміністративних справах про оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат.

Згідно п. 4. ч. 1 ст. 183-2 КАС України, суддя розглядає справу в порядку скороченого провадження одноособово, без проведення судового засідання та виклику осіб, які беруть участь у справі. За результатами розгляду справи у скороченому провадженні суддя, оцінивши повідомлені позивачем, відповідачем обставини, за наявності достатніх підстав приймає законне та обґрунтоване судове рішення.

27.10.2016 від Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області надійшли заперечення на адміністративний позов, за змістом яких представник просить відмовити ОСОБА_1 у задоволенні його позовних вимог у повному обсязі з причин, зазначених вище.

Дослідивши матеріали справи, встановивши обставини і перевіривши їх доказами, надані суду заперечення, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач проходив строкову військову службу в лавах ЗС Радянської армії з 13.04.1978 року по 28.04.1980 року та службу в органах внутрішніх справ по лінії УМВС з 18.05.1981 року по 21.05.1994 року. Позивач народився 27 березня 1960 року, що підтверджується паспортом серії СВ № 683431, виданим Ленінським РВ УМВС України в Запорізькій області 25.06.2002 року, таким чином ІНФОРМАЦІЯ_2 року йому виповнилось 45 років. На час звільнення зi служби на підставі Наказу УВС області № 85 о/с від 26.05.1994 року його вислуга склала більш, ніж 12 років та 6 місяців, а саме 15 років 0 місяців 19 днів, що підтверджується записами у його трудовій книжці серії НОМЕР_1, довідкою Управління кадрового забезпечення ГУ Національної поліції в Запорізькій області від 15.06.2016 року № Ш-123/01/3/2-2016 та його послужним списком (Особистий № Н-928778). З урахуванням його строку служби - 15 років 0 місяців 19 днів та відпрацьованого після звільнення трудового стажу станом на 29.04.2006 року (кінцева дата періоду чинності норми Закону № 2262-ХІІ в редакції від 04.07.2002 року) загальний трудовий стаж складає більш, ніж 25 календарних років, а саме 28 років 0 місяців 17 днів, що підтверджено записами у трудовій книжці серії НОМЕР_1.

В редакції, Закону від 04.07.2002 року, яка діяла до 29.04.2006 року п. «б» ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького i рядового складу, органів внутрiшнix справ та деяких інших осіб» від 09.04.1992 р. № 2262-ХІІ (далі - Закон), було встановлено, що військовослужбовці, звільнені зi служби, незалежно від підстав та часу звільнення i досягли 45-рiчного віку мають загальний трудовий стаж 25 років i більше, з яких не менше 12 календарних років i 6 місяців становить військова служба або служба в органах внутрiшнix справ, мають право на пенсію за цим Законом.

Оскільки на час звільнення зі служби вислуга ОСОБА_1 склала більше 12 років і 6 місяців, загальний трудовий стаж склав більше 25 років, а на день чинності норми Закону йому виповнилось 45 років, він відповідно до п. «б» ст. 12 Закону повинен був отримувати пенсію починаючи з 28 березня 2005 року (наступним за датою народження днем).

З питання призначення пенсії позивач звернувся з заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 07.06.2016 року.

Листом від 21.06.2016 року № 556/Ш-9 Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області відмовило йому у призначенні пенсії у зв'язку з тим, що згідно із новою редакцією Закону позивач мав би право на пенсію, якби йому на день звільнення зі служби виповнилося 45 років, та запропонував звернутись до регіонального уповноваженого органу МВС України.

На своє звернення до ГУМВС України в Запорізькій області від 07.06.2016 року з проханням підготувати та надати йому відповідну довідку (витяг із послужного списку особової справи) про проходження ним служби з урахуванням строкової військової служби в лавах ЗС Радянської армії - позивач отримав відповідну довідку від 15.06.2016 року № Ш-123/01/3/2-2016 та копію послужного списку (Особистий № Н-928778). На своє звернення з проханням підготувати та направити до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області всі документи, необхідні для призначення йому пенсії з 01.06.2015 року у відповідності до п. б ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького i рядового складу, органів внутрiшнix справ та деяких інших осіб» в редакції від 04.07.2002 року він отримав лист ГУМВС України в Запорізькій області від 09.06.2016 року № 70-Ш/05/12-2016, в якому зазначено, що відповідно до ПКМУ № 1522 від 02.11.2006 року функції призначення та виплати пенсії пенсіонерам МВС України виконують органи ПФУ, зокрема ГУПФУ в Запорізькій області. Також наголошено на тому, що лише при наявності відповідного запиту від ГУПФУ в Запорізькій області про надання матеріалів для призначення мені пенсії, вони будуть негайно спрямовані.

Не погоджуючись із відповіддю ГУПФУ в Запорізькій області від 21.06.2016 року № 556/Ш-9 та відповіддю ГУМВС України в Запорізькій області від 09.06.2016 року № 70-Ш/05/12-2016, ОСОБА_1 24.06.2016 року вперше звернувся до Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя з адміністративним позовом про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії, в якому просив визнати протиправними дії та зобов'язати ГУ МВС України в Запорізькій області надати Головному управлінню Пенсійного фонду України в Запорізькій області документи, необхідні для призначення ОСОБА_1 пенсії у відповідності до пункту «б» статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу, органів внутрішніх справ та деяких інших осіб» у редакції від 04.07.2002 року, зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області призначити та виплатити йому пенсію у відповідності до п. «б» ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького i рядового складу, органів внутрiшнix справ та деяких інших осіб», в редакції від 04.07.2002 року, починаючи з 01.06.2015 року.

25.07.2016 року Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя розглянув позов ОСОБА_1 (справа № 335/7289/16-а) та дійшов висновку про наявність у нього права на призначення пенсії за вислугою років у відповідності до пункту «б» статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу, органів внутрішніх справ та деяких інших осіб» у редакції від 04.07.2002 року, починаючи з ІНФОРМАЦІЯ_2 року, тобто з моменту виповнення йому 45 років. Вказаною постановою суду було зобов'язано ГУМВС України в Запорізькій області надати ГУПФУ в Запорізькій області документи необхідні для призначення пенсії ОСОБА_1 у відповідності до пункту «б» статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу, органів внутрішніх справ та деяких інших осіб» у редакції від 04.07.2002 року. В частині вимог, заявлених до УПФУ в Запорізькій області щодо зобов'язання призначити та виплатити пенсію, було відмовлено з посиланням на передчасність їх заявлення у зв'язку з відсутністю у відповідача жодних документів та неможливістю прийняття відповідного рішення.

На виконання постанови Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 25.07.2016 року по справі № 335/7289/16-а ГУМВС України в Запорізькій області направило до ГУПФУ в Запорізькій області необхідний пакет документів для призначення пенсії ОСОБА_1

Але 03.10.2016 року зазначені документи були повернуті без реалізації, тобто без розгляду, з повторним посиланням відповідача на відсутність підстав для призначення пенсії ОСОБА_1, що підтверджено листами від 06.10.2016 року № 13/29-2016 та від 03.10.2016 року № 7067/03. Тобто відповідач не визнає право позивача на пенсію у зв'язку з тим, що згідно із новою редакцією Закону він мав би право на пенсію, якби йому на день звільнення зі служби виповнилося 45 років і вирішив вкотре повторно відмовити у призначенні пенсії за вислугу років згідно Закону.

Отже, дійсно визнати право ОСОБА_1 на пенсію можливо лише шляхом зобов'язання ГУПФУ в Запорізькій області призначити та виплатити йому пенсію у відповідності до п. «б» ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького i рядового складу, органів внутрішнix справ та деяких інших осіб», в редакції від 04.07.2002 року.

Зазначені факти сторонами визнаються і не оспорюються, а тому, на підставі ч.3 ст.72 КАС України ці обставини судом вважаються такими, що не підлягають доказуванню.

Україна є правовою державою, в якій визнається і діє принцип верховенства права, Конституція України має найвищу юридичну силу, а її норми є нормами прямої дії, закони приймаються на її основі і повинні відповідати їй. Конституція України гарантує впевненість громадян у тому, що їхнє теперішнє становище не буде погіршено прийняттям нового закону чи іншого нормативно-правового акта; права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, а утвердження і забезпечення прав і свобод людини є її головним обов'язком (статті 1, 3 Конституції України). При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод (частина третя статті 22 Конституції України), усі люди є рівні у своїх правах; права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними; громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом, не може бути привілеїв чи обмежень прав і свобод громадян за будь-якими ознаками (стаття 21, частина перша статті 24 Основного Закону України).

Складовими принципу верховенства права є, зокрема, правова передбачуваність та правова визначеність, які необхідні для того, щоб учасники відповідних правовідносин мали можливість завбачати наслідки своїх дій і бути впевненими у своїх законних очікуваннях, що набуте ними на підставі чинного законодавства право, його зміст та обсяг буде ними реалізовано (абзац третій пункту 4 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 11 жовтня 2005 року N 8-рп/2005).

Відповідно до статті 1 Закону України від 9 квітня 1992 року N 2262-XII "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" особи офіцерського складу, прапорщики і мічмани, військовослужбовці надстрокової служби та військової служби за контрактом, особи, які мають право на пенсію за цим Законом за наявності встановленої ним вислуги на військовій службі та службі в органах внутрішніх справ, мають право на довічну пенсію за вислугу років.

Редакція пункту "б" статті 12 Закону N 2262-XII протягом дії цього закону змінювалась, міняючи при цьому умови і підстави виникнення права на пенсію за вислугу років, зокрема, умову призначення пенсії - досягнення 45-річного віку на час звільнення зі служби. У певний час існували положення статті, за якими військовослужбовець (прирівняні до них особи) міг звільнитися зі служби і раніше, але при досягненні ним 45-річного віку йому могла бути призначена пенсія за вислугу років за наявності трудового стажу 25 років і більше, з яких не менше 12 років і 6 місяців становить вислуга в органах внутрішніх справ та на військовій службі.

Так, пункт "б" ст. 12 Закону України "Про пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та деяких інших осіб" в редакції Закону від 4 лютого 1994 року передбачав право на пенсію за вислугу років осіб офіцерського складу та осіб середнього, старшого і вищого складу органів внутрішніх справ, які звільнені зі служби за віком, у зв'язку із хворобою, скороченням штатів або обмеженим станом здоров'я і які на день звільнення досягли 45-річного віку та мають загальний трудовий стаж 25 календарних років і більше, з яких не менше 12 років і 6 місяців становить військова служба або служба в органах внутрішніх справ.

Проте, в редакції п. "б" ст. 12 Закону України "Про пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та деяких інших осіб" від 4 липня 2002 року умова досягнення 45-річного віку та наявності загального трудового стажу 25 календарних років і більше, з яких не менше 12 років і 6 місяців становить військова служба або служба в органах внутрішніх справ саме на день звільнення, була замінена словами "незалежно від підстав та часу звільнення".

Тобто після набрання чинності зазначеного Закону в редакції від 4 липня 2002 року умова досягнення 45-річного віку та наявності загального трудового стажу 25 календарних років і більше, з яких не менше 12 років і 6 місяців становить військова служба або служба в органах внутрішніх справ саме на день звільнення відпала та братися до уваги не може.

Крім того, у пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.04.05 року № 4 «Про окремі питання застосування судами України законодавства про пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та деяких інших осіб» роз'яснено, що може бути призначена пенсія військовослужбовцям раніше звільненим зі служби за умов встановлених пунктом «б» статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та деяких інших осіб».

Конституційний Суд України неодноразово розглядав питання, пов'язані з реалізацією права на соціальний захист, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція України виокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, які відповідно до статті 17 Конституції України перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме - у Збройних Силах України, органах Служби безпеки України, міліції, прокуратури тощо [Рішення Конституційного Суду України від 6 липня 1999 року N 8-рп/99 у справі щодо права на пільги та від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002 у справі щодо пільг, компенсацій і гарантій (далі - Рішення № 5-рп/2002)]. Отже, для окремих категорій осіб передбачено особливий порядок пенсійного забезпечення з урахуванням їх правового статусу, професійних обов'язків, підвищених вимог до дисципліни, обмежень та інших особливостей, пов'язаних з ризиком для життя та здоров'я, що й зумовило встановлення додаткових гарантій соціального забезпечення таких осіб. Обмеження цих гарантій не відповідає статтям 3, 22, 48 Конституції України. Тому право на пенсійне забезпечення відповідних категорій громадян, встановлене законами України, є таким, що не підлягає звуженню або обмеженню згідно з вимогами статей 22 та 64 Конституції України.

Виходячи із висловленого у рішеннях Конституційного Суду України розуміння сутності соціальних гарантій військовослужбовців та прирівняних до них осіб, зміст та обсяг досягнутих ними соціальних гарантій не може бути звужено шляхом внесення змін до законодавства, а правовідносини по їхньому пенсійному забезпеченню виникають не в момент звернення за призначенням пенсії, а в момент виникнення права на її призначення.

Саме до цього зводяться правові висновки, висловлені Судовою палатою в адміністративних справах Верховного Суду України в постанові Верховного Суду України від 10 лютого 2015 року у справі № 21-630а14, в постанові від 06 лютого 2012 року у справі № 21-322а11 та в постанові від 25 вересня 2012 року у справі № 21-230а12 (рішення № 42905865, 23740249 та № 27362826 відповідно у Єдиному державному реєстрі судових рішень), ухвалених за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносин.

Оскільки Конституція України, як зазначено в її ст. 8, має найвищу юридичну силу, а її норми є нормами прямої дії, суди при розгляді конкретних справ мають оцінювати зміст будь-якого закону чи іншого нормативно-правового акта з точки зору його відповідності Конституції і в усіх необхідних випадках застосовувати Конституцію як акт прямої дії. Судові рішення мають ґрунтуватись на Конституції, а також на чинному законодавстві, яке не суперечить їй (п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 1 листопада 1996 року № 9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя»).

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 2 Положення про Пенсійний фонд України (затверджено Указом Президента України від 6 квітня 2011 року № 384/2011), Пенсійний фонд України у своїй діяльності керується Конституцією України та законами України, актами Президента України та Кабінету Міністрів України, наказами Міністерства соціальної політики України, іншими актами законодавства України, а також дорученнями Президента України та Міністра.

Таким чином, починаючи з 6 серпня 2002 р. до внесення 04 квітня 2006 року змін до закону, незалежно від підстав та часу звільнення, військовослужбовцям та особам, які мають право на пенсію згідно із Законом № 2262-XII, може бути призначена пенсія за вислугу років, за умови, що цим особам виповнилося 45 років і що вони мають загальний трудовий стаж 25 років і більше, з яких не менше 12 років і 6 місяців становить вислуга в органах внутрішніх справ та на військовій службі.

Відповідно до п. «б» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та деяких інших осіб» який діяв на день виникнення права на пенсію, за загальний трудовий стаж 25 років - призначається пенсія в розмірі 50 процентів i за кожний рік стажу понад 25 років - один процент відповідних сум грошового забезпечення.

З огляду на викладене, особи, які звертаються (незалежно від часу) за призначенням пенсії за вислугою років, на підставах передбачених пунктом «б» статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та деяких інших осіб», яким в період з 04 липня 2002 року по 29 квітня 2006 року виповнилось 45 років та наявний загальний трудовий стаж 25 календарних років і більше, з яких не менше 12 років і 6 місяців становить військова служба або служба в органах внутрішніх справ, мають право на призначення такого виду пенсії незалежно від підстав та часу звільнення зі служби.

Враховуючи те, що у період дії Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" в редакції від 04.07.2002 року, позивач досяг 45-річного віку, має загальний трудовий стаж понад 25 років, з яких вислуга в органах внутрішніх справ становить більше 12 років і 6 місяців (без врахування днів), суд приходить до висновку, що він має право на призначення пенсії за вислугу років на підставі пункту "б" статті 12 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".

Відтак, з урахуванням, положень статей 21, 22, 24 та 64 Конституції України Головне Управління пенсійного фонду України в Запорізькій області повинно призначити позивачу пенсію за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та деяких інших осіб», починаючи з 01.06.2015 року.

Стосовно строку, з якого має бути призначена та виплачена пенсія, в даних правовідносинах мають застосовуватись спеціальні норми закону. Відповідно до ст. 50 ЗУ «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького i рядового складу, органів внутрiшнix справ та деяких інших осіб» в редакції станом на 04.07.2002 року, пенсія за минулий час при несвоєчасному зверненні призначається з дня виникнення права на пенсію, але не більш як за 12 місяців перед зверненням за пенсією. Таким чином, позов має бути задоволено з 01.06.2015 року.

Керуючись ст. ст. 11, 17, 71, 86, 183-2 КАС України, ст.ст. 19, 22 Конституції України, постановою ВСУ від 06 лютого 2012 року у справі № 21-322а11, Законом України від 09.04.1992 року № 2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії - задовольнити.

Визнати протиправними дії ГУПФУ в Запорізькій області щодо відмови у призначенні та виплати пенсії ОСОБА_1 у відповідності до пункту «б» статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу, органів внутрішніх справ та деяких інших осіб» у редакції від 04.07.2002 року.

Зобов"язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області призначити та виплатити ОСОБА_1 пенсію у відповідності до п. «б» ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького i рядового складу, органів внутрiшнix справ та деяких інших осіб», в редакції від 04.07.2002 року, починаючи з 01.06.2015 року.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, суму понесених ним витрат, пов'язаних з розглядом справи, а саме судового збору за подачу адміністративного позову в розмірі 551 грн. 20 коп..

Постанова набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження.

Постанова може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня отримання копії постанови, складеної у повному обсязі шляхом подання апеляційної скарги через суд першої інстанції.

Суддя: А.В.Воробйов