Справа № 808/1859/16
Суддя: Батрак Інна Володимирівна
Дата ухвалення: 2016-11-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 листопада 2016 року (об 11 год. 00 хв.) Справа № 808/1859/16 м.Запоріжжя

Запорізький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Батрак І.В.,

за участю секретаря Лялько Ю.В.,

представників позивача ОСОБА_1, ОСОБА_2,

представника відповідача Гавриленка Д.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4

до Державної податкової інспекції у Ленінському районі м. Запоріжжя Головного управління ДФС у Запорізькій області

про визнання протиправними та скасування податкового повідомлення-рішення та вимоги про сплату боргу (недоїмки)

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_4 (далі - позивач або ФОП ОСОБА_4) звернулась до Запорізького окружного адміністративного суду із позовом до Державної податкової інспекції у Ленінському районі м. Запоріжжя Головного управління ДФС у Запорізькій області (далі - відповідач або ДПІ у Ленінському районі м. Запоріжжя ГУ ДФС у Запорізькій області), в якому просить: визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення відповідача від 25.03.2016 №, прийняте відповідачем; визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 09.03.2016 №Ф-, прийняту відповідачем.

Позовні вимоги обґрунтовані безпідставністю висновків акту перевірки стосовно порушення позивачем ведення обліку доходів та витрат, що вплинуло на заниження податкових зобов'язань по податку з доходів фізичних осіб та сум оподатковуваного доходу позивача, отриманого від провадження господарської діяльності та заниження суми єдиного соціального внеску, які підлягають сплаті до бюджету, оскільки позивач вважає, що з його боку були відсутні будь-які порушення вимог діючого законодавства України, які викладені в акті перевірки. Крім того, зауважує, що позивачем правомірно віднесено до складу валових витрат вартість паливо-мастильних матеріалів та вартість засобу телефонного зв'язку «Iphone 5 white apple ref», які використовувався у господарській діяльності для отримання доходу, у зв'язку із чим, відповідно до ст. 177 Податкового кодексу України відносяться до складу витрат, без посередньо пов'язаних з отриманням доходів. Вважає оскаржувані рішення такими, що прийняті протиправно та просить їх скасувати.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримала у повному обсязі та надала пояснення в його обґрунтування, аналогічні викладеним у позовній заяві.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав у повному обсязі, про що подав до суду письмові заперечення (вих. № 873/08-01-10-03 від 21.07.2016), відповідно до яких вважає висновки акту перевірки обґрунтованими, а оскаржуване податкове повідомлення-рішення та вимога про сплату боргу (недоїмки) такими, що прийняті з додержанням вимог діючого законодавства, у зв'язку з чим просив в задоволенні позову відмовити в повному обсязі. Зокрема зазначив, що порушення позивачем вимог п.п.16.1.2 п.16.1 ст.16, п.138.1, п. 138.2 ст.138, п. «а» п.176.1 ст.176, п.177.1, п.177.2, п. 177.4, п. 177.10 ст.177 Податкового кодексу України відбулось у зв'язку із включенням ФОП ОСОБА_4 у перевіряємому періоді до валових витрат вартість дизельного палива та газу при використанні власного транспортного засобу, що не використовувалось у господарській діяльності для отримання доходу та вартість засобу телефонного зв'язку «Iphone 5 white apple ref», що також не використовувався у господарській діяльності для отримання доходу.

Крім того, включення позивачем до складу валових витрат за 2013-2015 роки сум виплачених на пальне та газ, яким заправлялись власні транспортні засоби для ведення господарської діяльності, здійснювалось без урахування норм використання палива, затвердженого наказом від 10.02.1998 № 43 «Про затвердження норм витрат палива та мастильних матеріалів на автомобільному транспорті». Відсутність подорожніх листів при використанні власних транспортних засобів для перевезення матеріалів для ведення господарської діяльності унеможливлює розрахування норм витрат палива. Позивачем до перевірки не надано документів, які підтверджують використання власних транспортних засобів у господарській діяльності та необхідність здійснення перевезень, а отже, витрати на придбання паливно-мастильних матеріалів не пов'язані з отриманням доходу. У зв'язку із тим, що відповідачем встановлено заниження ФОП ОСОБА_4 чистого оподатковуваного доходу у деклараціях про майновий стан і доходи за 2013-2015 роки внаслідок заниження валових доходів та завищення витрат, безпосередньо пов'язаних з одержанням доходу податковим органом зроблено висновок про заниження єдиного внеску та порушення п.п.1 п.2 ст.6, п. 3, ч.2 п.1, п. 5 ст. 7, п. 2, п.8, п. 12 ст.9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування».

На підставі ст. 160 КАС України в судовому засіданні проголошено вступну та резолютивну частини постанови та оголошено про час виготовлення постанови у повному обсязі.

Вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, з'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

ОСОБА_4 (ідентифікаційний номер ) за реєстрована як фізична особа-підприємець 25.08.2004, про що свідчить Витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців. Основним видом діяльності позивача є: 46.73 Виробництво дерев'яної тари (т. 1 а.с. 44).

В період з 09.02.2016 по 29.02.2016, на підставі направлення № 38 від 09.02.2016, повідомлення № 34 від 29.01.2016, відповідно до наказу № 29 від 29.01.2015 та згідно з п.п.20.1.4 п. 20.1 ст. 20, п. 75.1 ст. 75, п. 77.1, п.77.4 ст. 77 Податкового кодексу України, фахівцями ДПІ у Ленінському районі м. Запоріжжя ГУ ДФС у Запорізькій області проведено документальну планову виїзну перевірку ФОП ОСОБА_4 (ІПН ) з питань дотримання норм законодавства з питань повноти нарахування та сплати податку на доходи фізичних осіб та єдиного соціального внеску за період з 01.01.2013 по 31.12.2015.

За результатами проведеної перевірки складено Акт № 431/0828-1302/ від 09.03.2016 (т. 1 а.с. 12-24).

Як зазначено у висновках Акту перевірки, перевіркою встановлено порушення ФОП ОСОБА_4 вимог:

- п.п.16.1.2 п.16.1 ст.16, п.138.1, п. 138.2 ст.138, п. «а» п.176.1 ст.176, п.177.1, п.177.2, п. 177.4, п. 177.10 ст.177 Податкового кодексу України, що призвело до заниження податкового зобов'язання з податку з доходів фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності у загальній сумі 26370,54 грн., т.ч. за 2013 рік у сумі 7403,15 грн., за 2014 рік у сумі 8931,02 грн. та за 2015 рік у сумі 10036,37 грн.; включення до декларацій отримані доходи за 2013 рік, 2014 рік та 2015 рік перекручених даних, неналежне ведення обліку доходів і витрат;

- п.п.1 п.2 ст.6, п. 3, ч.2 п.1, п. 5 ст. 7, п. 2, п.8, п. 12 ст.9 Закону України від 08.07.2010 №2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» та на підставі п.п.3.3 розділу III, абзацом другим п.п.2 п.4.5 розділу IV, Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, затвердженої Наказом Міндоходів України від 09.09.2013 №455, та Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015 №449 і зареєстрованої у Міністерстві юстиції України 07.05.2015 за №508/26953, у зв'язку із чим ФОП ОСОБА_4 своєчасно не нарахована та не сплачена у строки, зазначені відповідно до абзацу другого п.п.2 п.4.5 розділу IV Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, затвердженої Наказом Міндоходів України від 09.09.2013 №455, та Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015 №449 і зареєстрованої у Міністерстві юстиції України 07.05.2015 за №508/26953. Так, сума єдиного внеску за 2013 рік у сумі 17125,90 грн., сума єдиного внеску 2014 рік у сумі 22981,14 грн., та сума єдиного внеску за 2015 рік у сумі 19676,26 грн. Загальна сума своєчасно неврахованого та несплаченого єдиного внеску за 2013-2015 роки складає 59783,30 грн.

- пункту 1 частини 2 статті 6, частини 8 статті 9 Закону № 2464 та пп. 1, пп. 2, п. 5 розділу ІV Наказу № 449 платники, визначені підпунктом 3 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) пункту 1 розділу II цієї Інструкції, здійснюють розрахунок єдиного внеску за календарний рік до 10 лютого наступного року на підставі даних річної податкової декларації в результаті чого не своєчасно сплачено сума єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за 2015 рік у сумі 41665,14 грн. (терміном сплати 09.02.2016), яка фактично була сплачена 10.02.2016.

На підставі Акту перевірки № 431/0828-1302/ від 09.03.2016, ДПІ у Ленінському районі м. Запоріжжя ГУ ДФС у Запорізькій області винесено:

- вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф- від 09.03.2016 зі сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування у розмірі 59783,30 грн. (т. 1 а.с.28);

- податкове повідомлення - рішення форми «Р» № від 25.03.2016, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування на загальну суму 32963,18 грн., у т.ч. за податковими зобов'язаннями 26370,54 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями 6592,64 грн. (т. 1 а.с. 29).

Не погодившись із висновками, викладеними в акті перевірки, позивачем подано до ДПІ у Ленінському районі м. Запоріжжя ГУ ДФС у Запорізькій області письмові заперечення вих. № 1-З/Ф від 15.03.2016 на Акт перевірки № 431/0828-1302/ від 09.03.2016, які листом - відповіддю № 6444/10/08-28 від 21.03.2016 податковим органом залишені без задоволення (а.с. 34-62, 63-68).

Не погодившись із прийнятою вимогою про сплату боргу (недоїмки) № Ф- від 09.03.2016 позивачем подано до ГУ ДФС у Запорізькій області первинну скаргу вих. № 1-С від 18.03.2016 на вказане рішення (т. 1 а.с. 70-77).

Рішенням ГУ ДФС у Запорізькій області № 314/14/08-01-10-01-13 від 12.04.2016, вимога про сплату боргу (недоїмки) № Ф- від 09.03.2016 залишена без змін, а скарга без задоволення (т. 1 а.с. 78-82).

Не погоджуючись із рішенням ГУ ДФС у Запорізькій області № 314/14/08-01-10-01-13 від 12.04.2016 та вимогою про сплату боргу (недоїмки) № Ф- від 09.03.2016 позивачем подано повторну скаргу до ДФС України вих. № С-2/ДФСУ від 26.04.2016 на зазначені рішення (т. 1 а.с. 84-91).

Не погоджуючись із податковим повідомленням - рішенням № від 25.03.2016 позивачем до ГУ ДФС у Запорізькій області подано первинну скаргу вих. № 2-С/ДФС-3 на податкове повідомлення-рішення (т.1 а.с. 93-101).

Рішенням ДФС України №9973/П/99-99-11-02-02-25 від 27.05.2016 скаргу позивача № С-2/ДФСУ від 26.04.2016 направлено на новий розгляд до ГУ ДФС у Запорізькій області (т. 1 а.с. 102-103).

Листом ГУ ДФС у Запорізькій області № 465/14/08-01-10-01-13 від 06.06.2016 останнім повідомлено позивача та ДПІ у Ленінському районі м. Запоріжжя, що в ході розгляду скарги ФОП ОСОБА_4 № С-2/ДФСУ від 26.04.2016 з'ясовано, що у скарзі платник посилається на обставини, що не були досліджені під час перевірки та об'єктивний її розгляд неможливий без проведення перевірки. Враховуючи вищезазначене та керуючись пп.20.1.4 п. 20.1 ст. 20 та пп. 78.1.5 п. 78.1 ст. 78 Податкового кодексу України вирішив доручити керівнику ДПІ у Ленінському районі м. Запоріжжя ГУ ДФС у Запорізькій області організувати проведення документальної позапланової перевірки ФОП ОСОБА_4, в ході якої дослідити питання, що стали предметом оскарження (т. 1 а.с. 101).

Листом № 2-ФСКЛ від 09.06.2016 позивач повідомив 2016 позивач повідомив ДПІ у Ленінському районі м. Запоріжжя ГУ та ДПІ у Ленінському районі м. Запоріжжя ГУ ДФС у Запорізькій області про судове оскарження вимоги про сплату боргу (недоїмки) № Ф- від 09.03.2016 та податкового повідомлення-рішення № від 25.03.2016 (т. 1 а.с. 107).

Рішенням ГУ ДФС у Запорізькій області № 485/14/08-01-10-01-13 від 10.06.2016 скаргу ФОП ОСОБА_4 № С-2/ДФСУ від 26.04.2016 залишено без розгляду (т. 1 а.с. 108).

Рішенням ГУ ДФС у Запорізькій області № 484/14/08-01-10-01-13 від 10.06.2016 скаргу ФОП ОСОБА_4 № С-2/ДФС-3 від 28.04.2016в частині оскарження податкового повідомлення-рішення № від 25.03.2016 залишено без розгляду (т. 1 а.с. 110).

Не погодившись із прийнятою вимогою про сплату боргу (недоїмки) № Ф- від 09.03.2016 та податковим повідомленням - рішенням № від 25.03.2016, позивач звернулася до суду з вимогою про їх скасування.

Висновки акту перевірки про допущенні позивачем порушення суд вважає необґрунтованими, у зв'язку з чим вважає прийняті рішення протиправними з наступних підстав.

У акті перевірки податковим органом встановлено порушення вимог п.п. 16.1.2 п.16.1 ст.16, п.177.1, п.177.2. п. 177.4, п. 177.10 ст. 177 Податкового кодексу України, а саме неврахування до складу валових доходів сум, отриманих позивачем на розрахунковий рахунок, що призвело до заниження сум валового доходу за 2013 рік на суму 25 142,36 грн., за 2014 рік на суму 21 331,30 грн., за 2015 рік на суму 7120 грн. та завищення валових витрат за 2013 рік на суму 24 211,75 грн., яка є вартістю придбання паливно-мастильних матеріалів, за 2014 рік на суму 32 376,23 грн., яка є вартістю придбання паливно-мастильних матеріалів та придбання засобу телефонного зв'язку на суму 5832,50 грн., за 2015 рік на суму 49583,88 грн., яка є вартістю придбання паливно-мастильних матеріалів.

Так, судом встановлено, що у перевіряємому періоді позивач здійснювала господарську діяльність з виробництва дерев'яної тари.

У перевіряємому періоді позивачем придбавалась сировина - не обрізані та обрізані пиломатеріали хвойних та листвяних порід, метизи, металопрокат. В подальшому оприбуткована сировина передавалась до підприємств пенітенціарної системи Запорізької області для виробництва барабанів кабельних дерев'яних № № 8,10,12,14,16, планки ТНК «Дон», ТНК «Нива», металовиробів.

Факт здійснення транспортування товару підтверджується товарно-транспортними накладними, які підтверджують перевезення товару, які містяться в матеріалах справи (т. 3,4,5,6).

Перевезення великогабаритного вантажу здійснювалось великотоннажним транспортом, з урахуванням технічних можливостей, послуги з перевезення надавали сторонні організації - перевізники, про що складені відповідні договори та акти приймання-передачі виконаних робіт по кожному перевезенню.

Перевезення малогабаритних вантажів здійснювалось автомобілем ГАЗЕЛЬ НОМЕР_1, який є власність ФОП ОСОБА_4, про що зазначено у товарно-транспортних накладних, що підтверджує використання вказаного автомобіля у господарській діяльності ФОП ОСОБА_4

Для здійснення перевезення сировини, матеріалів та готової продукції позивачем придбавались паливо - мастильні матеріали, які в подальшому використані у власній господарській діяльності ФОП ОСОБА_4 Оплата за придбані паливо - мастильні матеріали здійснювалась позивачем готівковими грошовими коштами, що підтверджується фіскальними чеками від підприємств - постачальників (т. 7 а.с. 75).

Відповідно до підпункту 14.1.27 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України витрати - це сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, яких відбувається формах, здійснених для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталі (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником.

Відповідно до пункту 138.1 статті 138 Податкового кодексу України, витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із: витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6-138.9, підпунктами 138.10.2-138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті: інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу; крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

При цьому, абзац «в» п.п. 138.10.2 п. 138.10 ст. 138 Податкового кодексу України передбачає, що до складу інших витрат включаються адміністративні витрати, спрямовані на обслуговування та управління підприємством, зокрема витрати на утримання основних засобів, інших необоротних матеріальних активів загальногосподарського використання (оперативна оренда (у тому числі оренда легкових автомобілів), придбання пально-мастильних матеріалів, стоянка, паркування легкових автомобілів, страхування майна, амортизація, ремонт, опалення, освітлення, водопостачання, водовідведення, охорона).

Суд зазначає, що у податковому законодавстві України не встановлено переліку конкретних документів, необхідних для віднесення витрат на придбання паливо-мастильних матеріалів до складу витрат.

Пунктом 138.2 статті 138 Податкового кодексу України передбачено, що витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом ІІ цього Кодексу.

Відповідно до підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 Податкового кодексу України, не включаються до складу витрат витрати, не підтвердженні відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Таким чином, за приписами Податкового кодексу України підставами для віднесення до складу витрат сум витрат, понесених на придбання товарів (робіт, послуг), є сукупність таких умов, як реальне (фактичне) придбання товарів (робіт, послуг), використання придбаних товарів (робіт, послуг) у власній господарській діяльності, а також документальне підтвердження понесених витрат.

Згідно з абзацом «а» п. 176.1 ст. 176 Податкового кодексу України, платники податку зобов'язані вести облік доходів і витрат в обсягах, необхідних для визначення суми загального річного оподатковуваного доходу, у разі якщо такий платник податку зобов'язаний відповідно до цього розділу подавати декларацію або має право на таке подання з метою повернення надміру сплачених податків, у тому числі при застосуванні права на податкову знижку.

Відповідно до пункту 164.1 статті 164 Податкового кодексу України, базою оподаткування для доходів, отриманих від провадження господарської або незалежної професійної діяльності, є чистий річний оподатковуваний дохід, який визначається відповідно до пункту 177.2 статті 177 та пункту 178.3 статті 178 цього Кодексу.

Згідно із пунктом 177.2 статті 177 Податкового кодексу України, об'єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

Крім того, пунктом 177.4 статті 177 Податкового кодексу України передбачено, що до переліку витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, належать документально підтверджені витрати, що включаються до витрат операційної діяльності згідно з розділом III цього Кодексу.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що придбані паливно-мастильні матеріали (дизельне пальне та газ) використані позивачем за цільовим призначенням у власній господарській діяльності, а саме для здійснення перевезення придбаної сировини, матеріалів та готової продукції на власних транспортних засобах, які в подальшому були використані в підприємницькій діяльності з отриманням доходу.

Таким чином, суд приходить до висновку, що позивачем правомірно віднесено до складу валових витрат вартість придбаних паливно-мастильні матеріалів та доведено використання їх у власній господарській діяльності для отримання доходу.

Крім того, необґрунтованість включення позивачем до валових витрат вартості придбаних пально-мастильних матеріалів податковий орган пов'язує із відсутністю у позивача подорожних листів та не дотримання норм витрат палива, встановлені Наказом Міністерства транспорту України № 43 від 10.02.1998 «Про затвердження норм витрат палива і мастильних матеріалів на автомобільному транспорті».

Згідно загальних положень «Норм витрат палива і мастильних матеріалів на автомобільному транспорті», затверджених наказом Мінтрансу України від 10.02.1998 № 43, його приписи призначені для планування потреби підприємств, організацій та установ в паливно-мастильних матеріалах і контролю за їх витратами, ведення звітності, запровадження режиму економії і раціонального використання нафтопродуктів, а також можуть застосовуватись для розроблення питомих норм витрат палива.

Натомість організаційно-правову форму позивача не слід ототожнювати з організаційно-правовою формою таких суб'єктів, як підприємство, організація та/або установа, про які йдеться у преамбулі до цього наказу.

Організаційно - правова форма позивача - фізична особа - підприємець не відноситься до об'єктів, зазначених у загальних положеннях даного наказу. Внаслідок цього застосування до позивача контролюючим органом норм вищенаведеного наказу Міністерства транспорту України є протиправним.

В акті перевірки також податковим органом зроблено висновок, що придбаний мобільний телефон «Iphone 5 white apple ref» вартістю 5832,50 грн. без ПДВ (6999 грн. з ПДВ) не використовувався у господарській діяльності для отримання доходу, оскільки реалізація телефону у перевіряємому періоді не здійснювалась.

Крім того, слід зауважити, що п.1 і п.2 Переліку документів, необхідних для здійснення перевезення вантажу автомобільним транспортом у внутрішньому сполученні, затвердженому постановою Кабінету міністрів України №207 від 25.02.2009, наявність подорожнього листа з відмітками про проведення предрейсових медичного огляду водія та огляду технічного стану транспортного засобу передбачена лише для водія юридичної особи, в той час ФОП ОСОБА_4 не є юридичною особою, а товар розвозився самостійно, без залучення водіїв.

В акті податковим органом також зроблено висновок про неправомірність віднесення позивачем до складу валових витрат вартість придбання мобільного телефону на суму 5832,50 грн. без ПДВ (6999 грн. з ПДВ), оскільки зазначений телефон у господарській діяльності позивача не використовувався та його реалізація у перевіряємому періоді не здійснювалась.

Суд не погоджується із вказаним висновком з огляду на наступне.

Відповідно до пп. 177.4.1 та 177.4.4 п. 177.4 ст. 174 Податкового кодексу України, до переліку витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, належать:

витрати, до складу яких включається вартість сировини, матеріалів, товарів, що утворюють основу для виготовлення (продажу) продукції або товарів (надання робіт, послуг), купівельних напівфабрикатів та комплектуючих виробів, палива й енергії, будівельних матеріалів, запасних частин, тари й тарних матеріалів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об'єкта витрат;

інші витрати, до складу яких включаються витрати, що пов'язані з веденням господарської діяльності, які не зазначені в підпунктах 177.4.1-177.4.3 цього пункту, до яких відносяться витрати на відрядження найманих працівників, на послуги зв'язку, реклами, плати за розрахунково-касове обслуговування, на оплату оренди, ремонт та експлуатацію майна, що використовується в господарській діяльності, на транспортування готової продукції (товарів), транспортно-експедиційні та інші послуги, пов'язані з транспортуванням продукції (товарів), вартість придбаних послуг, прямо пов'язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг.

В судовому засіданні представник позивача зазначив, що мобільний телефон «Iphone 5 white apple ref» використовувався в якості навігатора, який надає можливість визначити найкоротший та найбільш вигідний маршрут перевезення матеріалів та фотокамери, яка дозволяє отримувати чіткі фотографії зразків готової продукції, для подальшого їх продажу.

Крім того, використання позивачем вищезазначеного мобільного телефону у господарській діяльності підтверджується також фактом оплати вартості послуг зв'язку ПрАТ «МТС Україна», про що свідчать платіжні доручення, банківські виписки та рахунками за телекомунікаційні послуги, які наявні в матеріалах справи (т. 7 а.с. 38-55).

Таким чином, суд приходить до висновку, що позивачем правомірно віднесено до складу валових витрат вартість придбаного мобільного телефону та доведено використання його у власній господарській діяльності для отримання доходу.

Беручи до уваги вищезазначене, висновок податкового органу про заниження позивачем оподатковуваного доходу за 2013-2015 роки, отриманого від здійснення господарської діяльності, та, відповідно, заниження податкових зобов'язань з податку з доходів фізичних осіб та сум нарахованого єдиного внеску є необґрунтованим.

Щодо встановленого порушення позивачем вимог пункту 1 частини 2 статті 6, частини 8 статті 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» суд зазначає наступне.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку, визначені Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2014 № 2464-VI (далі - Закон № 2464-VI).

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 4 Закону № 2464-VI, платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, та члени сімей цих осіб, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності.

Пунктом 1 частини 2 статті 6 Закону № 2464-VI визначено, що платник єдиного внеску, серед іншого, зобов'язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Так, судом встановлено, що за 2015 рік єдиний внесок на загальнообов'язкове соціальне страхування ФОП ОСОБА_4 визначений у сумі 41665,14 грн. Звіт про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску за 2015 рік подано до податкового органу 08.02.2015.

Відповідно до ч.8 ст.9 Закону № 2464-VI платники єдиного внеску, зазначені у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, зобов'язані сплачувати єдиний внесок нарахований за календарний рік, до 10 лютого наступного року, крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування, та членів сімей таких осіб, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності, які сплачують єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.

Платіжне доручення на перерахування єдиного соціального внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування було надіслано ФОП ОСОБА_4 до банківської установи АТ «Таскомбанк» 09.02.2016. Проте, кошти в оплату єдиного соціального внеску списані банком з рахунку позивача 10 лютого 2016 року.

Згідно з п.1 ч.10 ст.9 Закону № 2464-VI, днем сплати єдиного внеску вважається, у разі перерахування сум єдиного внеску з рахунку платника на відповідні рахунки органу доходів і зборів - день списання банком або центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, суми платежу з рахунку платника незалежно від часу її зарахування на рахунок органу доходів і зборів.

Проте, відповідно до п. 129.6 ст.129 Податкового кодексу України, за порушення строку зарахування податків до бюджетів або державних цільових фондів, установлених Законом України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», з вини банку або органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриваються рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, такий банк/орган сплачує пеню за кожний день прострочення, включаючи день сплати, та штрафні санкції у розмірах, встановлених цим Кодексом, а також несе іншу відповідальність, встановлену цим Кодексом, за порушення порядку своєчасного та повного внесення податків, зборів, платежів до бюджету або державного цільового фонду. При цьому платник податків звільняється від відповідальності за несвоєчасне або перерахування не в повному обсязі таких податків, зборів та інших платежів до бюджетів та державних цільових фондів, включаючи нараховану пеню або штрафні санкції.

Суд зазначає, що позивач виконав свій обов'язок та 09.02.2016 подав до банківської установи платіжне доручення на сплату своїх зобов'язань щодо сплати єдиного внеску.

Так, фактично зобов'язання зі сплати єдиного внеску за 2015 рік позивачем було здійснене без порушення строку здійснення податкових зобов'язань, а саме, до 10 лютого наступного року, нарахованого за календарний рік.

Беручи до уваги вищезазначене, суд приходить до висновку, що єдиний внесок за 2015 рік перераховувався у строки, визначені частиною 8 статті 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», у зв'язку з чим суд не вбачає порушення з боку позивача щодо сплати єдиного внеску за 2015 рік.

Відповідачем не доведено обґрунтованість та правомірність прийняття оскаржуваного податкового повідомлення-рішення та вимоги про сплату боргу (недоїмки).

Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до частини 1 статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з частиною 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Згідно з частиною 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи відсутність з боку позивача порушень приписів Податкового кодексу України, суд приходить до висновку, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення та вимога про сплату боргу (недоїмки) прийняті протиправно, у зв'язку з чим позов про їх скасування підлягає задоволенню.

Відповідно до статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України, присудженню на користь позивача підлягають понесені ним та документально підтверджені судові витрати.

Керуючись ст. ст. 94, 158-163 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення, прийняте Державною податковою інспекцією у Ленінському районі м. Запоріжжя Головного управління ДФС у Запорізькій області від 25.03.2016 №.

Визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 09.03.2016 №Ф-, прийняту Державною податковою інспекцією у Ленінському районі м. Запоріжжя Головного управління ДФС у Запорізькій області.

Присудити на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 суму судового збору у розмірі 927,46 грн. (дев'ятсот двадцять сім гривен сорок шість копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Державної податкової інспекції у Ленінському районі м. Запоріжжя Головного управління ДФС у Запорізькій області

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо вона не була подана у встановлені строки. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Запорізький окружний адміністративний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 КАС України, або прийняття постанови у письмовому провадженні - з дня отримання такої постанови, апеляційної скарги, з подачею її копії відповідно до кількості осіб, які беруть участь у справі.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя І.В.Батрак