Справа № 819/1039/16
Суддя: Ліщинський Андрій Михайлович
Дата ухвалення: 2016-11-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 листопада 2016 р. Справа № 876/8014/16

Колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного суду в складі :

головуючого судді: Ліщинського А.М.,

суддів: Каралюса В.М., Запотічного І.І.

при секретарі судового засідання: Керод Х.І.

з участю представника позивача: Флист Н.З.

та представника відповідача: Ковальової Н.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Ларс» на постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 04 жовтня 2015 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Ларс» до Тернопільської об`єднаної податкової інспекції Головного управління ДФС у Тернопільській області про скасування податкових повідомлень-рішень,-

В С Т А Н О В И Л А:

02.09.2016 року позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до відповідача про скасування податкових повідомлень-рішень від 15.04.2016 р. № та № у зв'язку з їх протиправністю.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що податкове повідомлення-рішення від 15.04.2016 р. № підлягає скасуванню, оскільки прийняте всупереч ст. 250 Господарського кодексу України тобто після спливу річного строку. Вважає також, що податкове повідомлення-рішення від 15.04.2016 р. № підлягає скасуванню, оскільки податкові зобов'язання з ПДВ позивачем фактично були сплачені, а контролюючий орган безпідставно встановив факт заниження податкового зобов'язання з ПДВ за липень та серпень 2016 р.

Постановою Тернопільського окружного адміністративного суду від 04 жовтня 2015 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Позивач постанову оскаржив, не погодившись із зазначеним судовим рішенням, подав апеляційну скаргу, зазначивши, що оскаржувана постанова винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права та є незаконною, просить оскаржувану постанову скасувати та прийняти нову, якою задовольнити позовні вимоги.

В апеляційній скарзі покликається на те, що податкове повідомлення-рішення № від 15.04.2016 р є безпідставним, оскільки законодавцем передбачено право платників податків надати контролюючому органу документи, які були відсутні під час перевірки. Уданому випадку виникнення сумнівів щодо достовірності таких документів контролюючий орган має право призначити позапланову перевірку платника податків. Такий зміст правового регулювання не суперечить здійсненню контролюючим органом повноважень щодо контролю за своєчасністю та повною сплатою податків (зборів). Також є помилковим висновок суду першої інстанції щодо безпідставності застосування строків визначених ч.1 ст.250 ГК України, до штрафної санкції передбаченої абз.2 ст.1 Указу Президента України №436/95 від 12.06.1995 р. «Про застосування штрафних санкцій за порушення норм з регулювання обігу готівки».

У ході апеляційного розгляду представник апелянта Флист Н.З надала пояснення та просить задовольнити апеляційну скаргу.

Представник відповідача Ковальова Н.С. у ході апеляційного розгляду надала пояснення та просить відхилити апеляційну скаргу.

Судова колегія заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає за необхідне її відхилити з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог позивача. суд першої інстанції виходив з того, що податкове повідомлення-рішення Тернопільської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Тернопільській області від 15.04.2016 року № яким збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів на загальну суму 25430,75 грн. в тому числі основного платежу в сумі 20331,00 грн. та штрафних санкцій в сумі 5082,75 грн. прийняте правомірно, з дотриманням вимог чинного законодавства, відтак позовна вимога щодо його скасування, є безпідставною.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що місцевий суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Згідно ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, добросовісно.

Частиною 1 ст.195 КАС України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Правильність вирішення справи відповідно до вимог ст.13 КАС України забезпечується системою: апеляційною та касаційною. Можливість апеляційного та касаційного оскарження судових рішень є принципом адміністративного судочинства, що спрямований на забезпечення прав осудності (законності та обґрунтованості) судових рішень.

Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_4 (бувший директор ТОВ « Ларс») звернувся із заявою до Тернопільської ОДПІ, в якій просив провести виїзну документальну перевірку фінансово-господарської діяльності ТОВ «Ларс» за період з 2010-2015 рр.

З 17.03.2016 р. по 28.03.2016 р. на підставі даного звернення, наказу Тернопільської ОДПІ Головного управління ДФС у Тернопільській області №333 та направлень, працівниками Тернопільської ОДПІ проведена позапланова виїзна перевірка ТОВ «Ларс» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2010 р. по 31.12.2015 р. (дана перевірка була продовжена на п'ять робочих днів від 25.03.2016 р. по 29.03.2016 р. згідно наказу Тернопільської ОДПІ №378), за результатами якої складено Акт про результати документальної позапланова виїзна перевірка ТОВ «Ларс» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2010 р. по 31.12.2015 р. від 11.04.2016 року №1347/14-04/21139133 (надалі Акт).

Проведено перевіркою встановлено наступні порушення:

- п.п. "д" 7.2.1. п.7.2 ст.7 Закону України "Про податок на додану вартість" від 03.04.1997р. № 283/97- ВР із змінами та доповненнями, та п.185.1. ст.185., п.187.1. ст.187., п.184.7.ст.184., п.198.1. ст.198., п.198.2. .98., п.201.2. ст. 201. Податкового кодексу України від 02.12.2010р. №2755-VI із змінами та доповненнями, в результаті чого занижено податок на додану вартість всього на 49106,00грн., в тому числі за : лютий-грудень 2010р. на 3352,00грн., за лютий-грудень 2011р. на 10851,00грн., за січень-грудень 2012 р. на 14572,00 грн., за липень-серпень 2015 р. на 20331,00 грн., однак з врахуванням обмежень згідно ст. 114 та ст.102. ПК України терміни граничного строку подання податкової декларації та сплати грошових зобов'язань за : лютий 2010р. - грудень 2012р. минув.;

- п.п.49.18.1 п.49.18 ст.49, п.120.1 ст.120 ПК України, а саме не подано до Тернопільської ОДПІ Податкових декларацій з податку на дану вартість за липень та серпень 2015р.;

- п.2.8, п.2.9, 3.5. „Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні", затвердженого Постановою Правління НБУ від 15.12.2004р. №637 із змінами та доповненнями TOB «Ларс» зберігало в касі підприємства готівку понад встановлений ліміт залишку готівки в касі в сумі 11398,98 грн.;

- п.п.255.11.15 п.255.11 ст.255 ПК України, в результаті чого занижено рентну плату за спеціальне використання води всього на загальну суму 496,94 грн., в т.ч. в тому числі за : 3 кв.2013 року в сумі 146,00 грн. та за 4 кв.2013 року в сумі 350,94 грн.

15.04.2016 року на підставі вищевказаного Акта Тернопільською ОДПІ винесені податкові повідомлення рішення, № про застосування штрафних санкцій в розмірі 22797,96 грн. за порушення вимог Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні та №, яким збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів на загальну суму 25430,75 грн. (20331,00 грн. за податковим зобов'язанням та 5082,75 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями).

Не погодившись із даними податковими повідомленнями-рішення від 15.04.2016 року № та №, ТОВ «Ларс» їх оскаржило, однак, рішеннями Головного управління ДФС у Тернопільській області №959/10/19-00-10-01-06/5707 від 16.06.2016 р. та Державної фіскальної служби України №17883/6/99-99-11-01-01-25 від 17.08.2016 року вони залишені без змін.

Колегія суддів зазначає, що порядок проведення документальних позапланових перевірок викладено у ст.78 ПК України.

Відповідно до ч.1 ст.78 ПК України документальна позапланова перевірка здійснюється за наявності хоча б однієї з таких обставин, зокрема, отримано податкову інформацію, що свідчить про порушення платником податків валютного та іншого не врегульованого цим Кодексом законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, якщо платник податків не надасть пояснення та їх документальні підтвердження на обов'язковий письмовий запит контролюючого органу, в якому зазначаються порушення цим платником податків відповідно валютного та іншого не врегульованого цим Кодексом законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, протягом 10 робочих днів з дня отримання запиту.

Відносно правомірності прийняття Тернопільською ОДПІ податкового повідомлення-рішення № від 15.04.2016 року про застосування штрафних санкцій в розмірі 22797,96 грн. за порушення вимог Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні № 637 ( надалі Положення № 637), слід зазначити.

Згідно з п.2.8 гл.2 Положення №637 підприємства можуть тримати в позаробочий час у своїх касах готівкову виручку (готівку) у межах, що не перевищують установлений ліміт каси. Готівкова виручка (готівка), що перевищує встановлений ліміт каси, обов'язково здається до банків для її зарахування на банківські рахунки. Відокремлені підрозділи підприємств-юридичних осіб можуть здавати готівкову виручку (готівку) безпосередньо до кас таких юридичних осіб або до будь-якого банку для її переказу і зарахування на банківські рахунки зазначених юридичних осіб. За відсутності банків готівкова виручка (готівка) для переказу на банківські рахунки підприємства (підприємця) може здаватися до операторів поштового зв'язку та небанківських фінансових установ, які в установленому законодавством порядку отримали ліцензію на переказ коштів без відкриття рахунку. Здавання готівкової виручки (готівки) здійснюється самостійно (у тому числі із застосуванням платіжних пристроїв та через пункти приймання готівки) або через відповідні служби, яким згідно із законодавством надано право на перевезення валютних цінностей та інкасацію коштів. Здавання готівкової виручки (готівки) може здійснюватися для зарахування на будь-який банківський рахунок підприємства (підприємця) на його вибір.

Відповідно до п.2.9 гл.2 Положення №637 готівкова виручка (готівка) підприємств (підприємців), у тому числі готівка, одержана з банку, використовуються ними для забезпечення потреб, що виникають у процесі їх функціонування, а також для проведення розрахунків з бюджетами та державними цільовими фондами за податками і зборами (обов'язковими платежами). Підприємства не повинні накопичувати готівкову виручку (готівку) у своїх касах понад установлений ліміт каси для здійснення потрібних витрат до настання строків цих виплат.

В товаристві ведеться касова книга відповідно до вимог Положення №637, ліміт залишку готівки в касі за період з 01.01.2010 по 31.12.2015, згідно з наданою в ході перевірки довідкою від 22.03.2016 №7 становить 00,00 грн.

В ході проведення перевірки посадовими особами контролюючого органу, виявлено перевищення встановленого залишку ліміту готівки в касі на загальну суму 11398,98 грн., в тому числі 10000,00 грн. відповідно до видаткового касового ордеру №93 від 30.10.3013 року. Оскільки, в порушення вимог п.3.5 Положення №637, з каси товариства, під звіт ОСОБА_5, яка працює бухгалтером TOB «Ларс», проведено через ряд видаткових касових ордерів, включно із видатковим касовим ордером №93 від 30.10.2013 р., видачу готівки на суму 11398,98 грн., однак в даних касових ордерах, видача готівки з каси не підтверджена підписом одержувача. Також встановлено, що окрема платіжна відомість на видачу вказаної суми не виписувалась.

Відповідно до п.1.2 ст.1 Положення №637 касовий ордер - первинний документ (прибутковий або видатковий касовий ордер), що застосовується для оформлення надходжень (видачі) готівки з каси.

Відповідно до абз.4 п.3.10 глави 3 Положення №637 виправлення в касових ордерах та видаткових відомостях забороняються.

Пунктом 3.4 гл.З Положення №637 передбачено, що видача готівки з кас проводиться за видатковими касовими ордерами (додаток 3) або видатковими відомостями. Документи на видачу готівки мають підписувати керівник і головний бухгалтер або працівник підприємства, який на це уповноважений керівником. До видаткових ордерів можуть додаватися заява на видачу готівки, розрахунки тощо.

У разі видачі окремим фізичним особам готівки (у тому числі працівникам підприємства) за видатковим касовим ордером або видатковою відомістю касир вимагає пред'явити паспорт чи документ, що його замінює, записує його найменування і номер, ким і коли він виданий. Фізична особа розписується у видатковому касовому ордері або видатковій відомості про одержання готівки із зазначенням одержаної суми (гривень - словами, копійок - цифрами), використовуючи чорнильну або кулькову ручку з чорнилом темного кольору. Якщо видаткова відомість складена на видачу готівки кільком особам, то одержувачі також пред'являють паспорти чи документи, що їх замінюють, і розписуються у відповідній графі документа. Для виведення залишку готівки в касі не приймаються видаткові касові ордери або видаткові відомості, в яких видача готівки з каси не підтверджена підписом одержувача, (п.3.5 гл.З Положення №637).

Згідно з п.7.24 гл.7 Положення №637 у разі виявлення під час перевірок видаткових касових ордерів або видаткових відомостей, у яких видача готівки з каси не підтверджена підписом одержувача (абзац другий пункту 3.5 цього Положення), сума готівки за такими видатковими документами додається до залишку готівки в касі виключно в день, у якому оформлено зазначені видаткові документи, і надалі зазначена сума не береться для розрахунку понадлімітних залишків готівки.

Колегія суддів погоджується з думкою суду першої інстанції, що не слід брати до уваги твердження позивача про те, що контролюючим органом при розрахунку перевищення встановленого залишку ліміту готівки в касі на загальну суму 11398,98 грн., безпідставно включено суму у розмірі 10000,00 грн. (згідно касового ордеру №93), так як, під час проведення перевірки було помилково надано перевіряю чому, копію чорнового варіанту видаткового касового ордеру №93 від 30.10.2013 р., який не містив підпису, адже в касовій документації товариства за 2013 рік, окрім чорнового видаткового касового ордеру№93 містився і оригінал даного документу із усіма необхідними підписами, який було надано контролюючому органу разом із запереченням.

Відповідно до п.85.2. ст.85 ПК України, платник податків зобов'язаний надати посадовим (службовим) особам контролюючих органів у повному обсязі всі документи, що належать або пов'язані з предметом перевірки. Такий обов'язок виникає у платника податків після початку перевірки.

Згідно до п. 85.8. ст.85 ПК України посадова (службова) особа контролюючого органу, яка проводить перевірку, у випадках, передбачених цим Кодексом, має право отримувати від платника податків або його законних представників копії документів, що належать до предмета перевірки. Такі копії повинні бути засвідчені підписом платника податків або його посадової особи та скріплені печаткою (за наявності).

Як вбачається, при проведенні перевірки, товариством надано перевіряю чому ряд видаткових касових ордерів, в тому числі і за №93 завірений підписом заступника директора ОСОБА_6 та печаткою підприємства.

Згідно із ст.44 ПК України Згідно ст.44 ПК України платником податків після проведеної перевірки можуть надаватися до контролюючого органу документи, які не були охоплені цією перевіркою (у разі якщо посадова особа контролюючого органу, яка здійснює перевірку, відмовляється з будь-яких причин від врахування документів, наданих платником податків під час проведення перевірки (п.44.7 ст.44 ПК України) чи якщо платник податків після закінчення перевірки та до прийняття рішення контролюючим органом за результатами такої перевірки надає документи, що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, не надані під час перевірки (абз.2 п.44.6 ст.44 ПК України).

Суд зазначає, що обов'язку контролюючого органу щодо повторності дослідження вже раніше перевірених первинних документів податкове законодавство не містить, відтак приходить до переконання, що контролюючим органом при розрахунку перевищення встановленого залишку ліміту готівки в касі на загальну суму 11398,98 грн., правомірно включено суму у розмірі 10000,00 грн. згідно касового ордеру №93 від 30.10.2013 р.

Згідно з абз.2 ст.1 Указу Президента України від 12.06.1995 №436/95 за перевищення встановлених лімітів залишку готівки в касах застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафу у двократному розмірі сум виявленої понадлімітної готівки за кожний день.

Отже є правомірною і сума штрафних санкцій (двократний розмір сум виявленої понадлімітної готівки) визначена, контролюючим органом, виходячи із загальної суми перевищення ліміту залишку готівки в касі, відображеної в акті перевірки, в розмірі 22797,96 грн. (11398,98 грн.), з врахуванням видачі готівки з каси відповідно до видаткового касового ордеру №93 від 30.10.2013 в сумі 10000,00 грн.

Щодо твердження позивача про те, що при вирішенні спірних правовідносин необхідно було керуватись вимогами Господарського кодексу України, оскільки санкції передбачені Указом Президента України «Про застосування штрафних санкцій за порушення норм з регулювання обігу готівки» та Положення про ведення касових операцій у національній валюті України - не є законами, контроль за якими покладено на органи податкової служби, а фінансова санкція за своєю суттю є адміністративно-господарською, відтак строки її застосування обмежені, відповідно до ч.1 ст.250 Господарського Кодексу України (ГК України), одним роком з дня вчинення суб'єктом господарювання порушення правил здійснення господарської діяльності, слід зазначити.

Відповідно до статті 4 ГК України, зокрема, фінансові відносини за участі суб'єктів господарювання, що виникають у процесі формування та контролю виконання бюджетів усіх рівнів та адміністративні та інші відносини управління за участі суб'єктів господарювання, в яких орган державної влади або місцевого самоврядування не є суб'єктом, наділеним господарською компетенцією, і безпосередньо не здійснює організаційно-господарських повноважень щодо суб'єкта господарювання, не є предметом регулювання цього Кодексу.

В частині першій ст. 250 ГК України вказано, що адміністративно-господарські санкції можуть бути застосовані до суб'єкта господарювання протягом шести місяців з дня виявлення порушення, але не пізніш як через один рік з дня порушення цим суб'єктом встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності, крім випадків, передбачених законом.

Однак, суд звертає увагу на те, що ч.2 ст. 250 ГК України передбачає, що ці правила не поширюються на штрафні санкції, розмір і порядок стягнення яких визначені Податковим кодексом України, Законом України «Про банки і банківську діяльність» та іншими законами, контроль за дотриманням яких покладено на органи доходів і зборів.

Водночас, згідно з пп.14.1.39 п.14.1. ст.14 ПК України грошове зобов'язання платника податків - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов'язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв'язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

В свою чергу, відповідно до п.19-1.1 ст.19-1 ПК України, контролюючі органи здійснюють контроль за дотриманням суб'єктами господарювання установлених законодавством обов'язкових вимог, порядку проведення готівкових розрахунків за товари (послуги), проведення розрахункових операцій.

Розмір і порядок стягнення штрафних санкцій визначені ПК України та іншими законами, контроль за дотриманням яких покладено на органи державної податкової служби.

При цьому, відповідно до п.114.1 ст.114 ПК України граничні строки застосування штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) до платників податків відповідають строкам давності для нарахування податкових зобов'язань, визначеним ст.102 ПК України.

Згідно з п.102.1 ст.102 ПК України контролюючий орган, крім випадків, визначених п. 102.2 ст.102 ПК України, має право самостійно визначити суму грошових зобов'язань платника податків у випадках, визначених ПК України, не пізніше закінчення 1095 дня, що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації та/або граничного строку сплати грошових зобов'язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання. Якщо протягом зазначеного строку контролюючий орган не визначає суму грошових зобов'язань, платник податків вважається вільним від такого грошового зобов'язання, а спір стосовно такої декларації та/або податкового повідомлення не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку.

Таким чином, оскільки Указом №436 не передбачено термін давності для застосування штрафних санкцій за порушення норм з регулювання обігу готівки, то застосовуються норми ПК України, згідно з якими такий термін становить 1095 днів, відтак твердження позивача про те, що фінансова санкція за своєю суттю є адміністративно-господарською, відтак строки її застосування обмежені, відповідно до ч.1 ст.250 Господарського Кодексу України, одним роком з дня вчинення суб'єктом господарювання порушення правил здійснення господарської діяльності є підставною.

Також суд зазначає, що у рішенні Конституційного суду України від 09.07.1998 року №12-рп/1998 у справі за конституційним зверненням Київської міської ради професійних спілок щодо офіційного тлумачення ч.3 ст.21 КЗпП України (справа про тлумачення терміну «законодавство»), визначено, що під терміном «законодавство» охоплюється зокрема, закони України, постанови Верховної Ради України а також укази Президента України. Відтак, це спростовує твердження позивача про те, що Указ Президента України «Про застосування штрафних санкцій за порушення норм з регулювання обігу готівки» та Положення про ведення касових операцій у національній валюті України - не є законами.

Суд враховує, що Президент України, у відповідності до ст.106 Конституції України, на основі та на виконання Конституції і законів України видає укази і розпорядження, які є обов'язковими до виконання на території України.

Виходячи з вищенаведеного, суд приходить до переконання, що податкове повідомлення-рішення Тернопільської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Тернопільській області від 15.04.2016 року № про застосування штрафних санкцій в розмірі 22797,96 грн. за порушення вимог Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні прийняте правомірно, з дотриманням вимог чинного законодавства, відтак позовна вимога щодо його скасування, є безпідставною та до задоволення не підлягає.

Визначаючись щодо правомірності прийняття Тернопільською ОДПІ податкового повідомлення-рішення № від 15.04.2016 року, яким збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів на загальну суму 25430,75 грн. (20331,00 грн. за податковим зобов'язанням та 5082,75 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями), суд зазначає наступне.

Проведеною перевіркою встановлено надання TOB «Ларс» у липні та серпні 2015 року послуг по виробництву хліба та хлібобулочних виробів, а також послуг оренди, на загальну суму 94299,00 грн. в тому числі ПДВ 15717,00грн. відповідно до виписаних податкових накладних:

- липень 2015 р. на загальну суму 79116,00 грн. в тому числі ПДВ 13186,00 грн.;

- серпень 2015 р. на загальну суму 15183,00 грн. в тому числі ПДВ 2531,00 грн.

Також, перевіркою встановлено отримання TOB «Ларс» у липні 2015 року робіт/послуг сторонніх організацій для ведення своєї господарської діяльності, які підтвердженні первинними бухгалтерськими та податковими документами (прихідні та податкові накладні), на загальну суму 48956,59 грн. в т.ч. ПДВ 8159,44 грн.

Свідоцтво платника ПДВ від 24.02.2004 №26750257 TOB «Ларс» анульовано 12.08.2015р. рішенням Тернопільської ОДПІ за ініціативою платника на підставі пп. «а» п. 184.1 ст.184 Податкового кодексу України ( надалі ПК України) (обсяги продажу товарів менші, ніж визначені у Кодексі).

TOB «Ларс» у відповідності до вимог п. 184.7 ст.184 ПКУ сформовано податкову накладну №31 від 04.08.2015 на суму 76638,20 грн., в тому числі ПДВ 12773,03 грн., на умовне постачання товарів/послуг та необоротних активів, стосовно яких був нарахований податковий кредит у минулих податкових періодах, проте товариством не було подано податкових декларацій з податку на додану вартість за липень та серпень 2015 р., в результаті чого занижено суми податкового зобов'язання з ПДВ на 20331,00 грн., в т.ч. за липень 2015 р. - на 13186,00 грн., серпень 2015 р. - на 2531,00 грн. та на 12773,00 грн. та занижено суму податкового кредиту з ПДВ на 8159,00 грн., в т.ч. за липень 2015 р. - на 8159,00 грн.

Відповідно до пп.«а», «б» п.185.1 ст.185 ПК України об'єктом оподаткування є операції платників податку з: постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до ст. 186 ПК України; постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до ст.186 ПК України.

Згідно з п. 187.1 ст.187 ПК України датою виникнення податкових зобов'язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше або дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку; або дата відвантаження товарів, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

Відповідно до п.184.7 ст.184 ПК України якщо товари/послуги, необоротні активи, суми податку по яких були включені до складу податкового кредиту, не були використані в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності, такий платник податку в останньому звітному (податковому) періоді не пізніше дати анулювання його реєстрації як платника податку зобов'язаний визначити податкові зобов'язання по таких товарах/послугах, необоротних активах виходячи із звичайної ціни відповідних товарів/послуг чи необоротних активів, крім випадків анулювання реєстрації як платника податку внаслідок реорганізації платника податку шляхом приєднання, злиття, перетворення, поділу та виділення відповідно до закону.

Згідно з пп. «а» п.198.1 ст.198 ПК України до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Відповідно до п.198.2 ст.198 ПК України датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: або дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; або дата отримання платником податку товарів/послуг.

Відповідно до п.123.1 ст.123 ПК України у разі якщо контролюючий орган самостійно визначає суму податкового зобов'язання, зменшення суми бюджетного відшкодування та/або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків на підставах, визначених пп.54.3.1, 54.3.2, 54.3.4, 54.3.5, 54.3.6 п.54.3 ст.54 цього Кодексу, - тягне за собою накладення на платника податків штрафу в розмірі 25 відсотків суми визначеного податкового зобов'язання, завищеної суми бюджетного відшкодування.

Відтак, Тернопільською ОДПІ прийнято податкове повідомлення-рішення від 15.04.2016 № про збільшення грошового зобов'язання з податку на додану вартість в розмірі 25413,75 грн., в т.ч. основного платежу в сумі 20331 грн. та штрафних санкцій (25%) в сумі 5082,75 грн. з посиланням на п. 123.1 ст.123 ПК України.

Відносно твердження позивача про те, що контролюючим органом при винесенні податкового повідомлення-рішення не було взято до уваги, що 11 серпня 2015 р. TOB «Ларс» було перераховано на електронний рахунок платника податку на додану вартість, відкритий в казначействі грошові кошти в сумі 5036 грн. (ПДВ по господарських операціях за липень 2015 р.), слід зазначає наступне.

Відповідно до п.2001.8 ст.2001 ПК України після анулювання реєстрації платника податку залишок коштів на його рахунку у системі електронного адміністрування податку на додану вартість перераховується до бюджету, а такий рахунок закривається. Перерахування коштів до бюджету здійснюється на підставі реєстру, який центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію податкової та митної політики, надсилає органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриті рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, в якому зазначаються назва платника, податковий номер та індивідуальний податковий номер платника і сума податку, що підлягає перерахуванню до бюджету. На підставі такого реєстру такий орган перераховує суми податку до бюджету.

Як вбачається, товариством, в системі електронного адміністрування (далі СЕА) ПДВ, 11.08.2015р. здійснено поповнення рахунку ПДВ в сумі 5036,00 грн. Позивач стверджує, що ця сума була перерахована по господарських операціях за липень 2015 р., однак суд звертає увагу на те, що ця сума не була перерахована до державного бюджету згідно з п.2001 ст.2001 ПК України у зв'язку з тим, що платником не подано податкову декларацію за липень 2015 року, а тому дані кошти лише збільшила суму ліміту в СЕА.

Також суд зазначає, що відповідно до п.2 Порядку електронного адміністрування податку на додану вартість (далі - Порядок №569), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 жовтня 2014 № 569 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 30 грудня 2015 №1177) рахунок у системі електронного адміністрування податку - рахунок, відкритий платнику податку в Казначействі, на який таким платником перераховуються кошти у сумі, необхідній для досягнення розміру суми податку, на яку платник податку має право зареєструвати податкові накладні та/або розрахунки коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних, а також у сумі, необхідній для сплати узгоджених податкових зобов'язань з податку (згідно поданої декларації).

28.12.2015 на підставі п.2001.8 ст.2001 ПК України сума залишку коштів на рахунку у СЕА в розмірі 5535 грн. (в т.ч. і сума поповнення рахунку - 5036 грн.) була перерахована до бюджету, в інтегрованій картці платника станом на 28.12.2015р. виникла переплата в розмірі 5535,57 грн. Платіжним дорученням №619 від 28.04.2016 TOB «Ларс» сплачено до бюджету ПДВ в розмірі 5422,75 грн. Отже, станом на 28.04.2016р. в інтегрованій картці платника виникла переплата в розмірі 10958,32 грн., яка може бути зарахована відповідно до п.87.1 ст.87 ПКУ в рахунок сплати грошового зобов'язання.

Відтак, на момент складання Акта від 11.04.2016 №1347/14-04/21139133 в інтегрованій картці платника була наявна переплата в розмірі 10958,32 грн., яка сформована у тому числі за рахунок поповнення електронного рахунку, однак, суд звертає увагу на те, що зазначена переплата не впливає на розмір податкового зобов'язання.

Контролюючий орган надсилає (вручає) платнику податків податкове повідомлення-рішення, якщо сума грошового зобов'язання платника податків, передбаченого податковим або іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, розраховується контролюючим органом відповідно до ст. 54 ПК України або якщо за результатами перевірки контролюючим органом встановлено факт заниження або завищення суми податкових зобов'язань, заявленої у податковій декларації, або суми податкового кредиту, заявленої у податковій декларації з податку на додану вартість, крім випадків, коли зазначене заниження або завищення враховано при винесенні інших податкових повідомлень-рішень за результатами перевірки (абз.4 п.58.1 ст.58 ПК України). А отже, при визначенні податкового зобов'язання не враховується стан розрахунків платника з бюджетом.

Згідно з п.2001.5 ст.2001 ПК України, з рахунку у системі електронного адміністрування податку на додану вартість платника перераховуються кошти до державного бюджету в сумі податкових зобов'язань з податку на додану вартість, що підлягає сплаті за наслідками звітного податкового періоду, та на поточний рахунок платника податку за його заявою, яка подається до контролюючого органу у складі податкової звітності з податку на додану вартість, у розмірі суми коштів, що перевищує суму задекларованих до сплати до бюджету податкових зобов'язань та суми податкового боргу з податку. При цьому перерахування коштів на поточний рахунок платника може здійснюватися у разі відсутності перевищення суми податку, зазначеної у виданих податкових накладних, складених у звітному періоді та зареєстрованих у Єдиному реєстрі податкових накладних, над сумою податкових зобов'язань з податку за операціями з постачання товарів/послуг, задекларованих у податковій звітності з податку на додану вартість у цьому звітному періоді.

Пунктом 87.1 статті 87 ПК України передбачено, що джерелами самостійної сплати грошових зобов'язань або погашення податкового боргу платника податків є будь-які власні кошти, у тому числі ті, що отримані від продажу товарів (робіт, послуг), майна, випуску цінних паперів, зокрема корпоративних прав, отримані як позика (кредит), та з інших джерел, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею, а також суми надміру сплачених платежів до відповідних бюджетів. Сплата грошових зобов'язань або погашення податкового боргу платника податків з відповідного платежу може бути здійснена також за рахунок надміру сплачених сум такого платежу (без заяви платника) або за рахунок помилково та/або надміру сплачених сум з інших платежів (на підставі відповідної заяви платника) до відповідних бюджетів.

При цьому, суд звертає увагу на те, що згідно п.25 Порядку №569, сплата податкових зобов'язань, визначених контролюючим органом відповідно до підпунктів 54.3.1, 54.3.2, 54.3.5, 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 Кодексу, та сплата передбачених Кодексом штрафних санкцій і пені здійснюються платником податку з поточного рахунка до відповідного бюджету.

Виходячи з вищенаведеного, суд приходить до переконання, що податкове повідомлення-рішення Тернопільської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Тернопільській області від 15.04.2016 року № яким збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів на загальну суму 25430,75 грн. в тому числі основного платежу в сумі 20331,00 грн. та штрафних санкцій в сумі 5082,75 грн. прийняте правомірно, з дотриманням вимог чинного законодавства, відтак позовна вимога щодо його скасування, є безпідставною.

Відповідно до ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд згідно з статтею 86 КАС України оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Мотивація та докази, наведені у апеляційній скарзі, не дають адміністративному суду апеляційної інстанції підстав для постановлення висновків, які б спростовували правову позицію суду першої інстанції.

За таких обставин справи колегія суддів приходить до переконання, що суд першої інстанції прийшов до правильного висновку вирішуючи даний публічно-правовий спір, правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм у оскаржуваному судовому рішенні належну правову оцінку, відтак подана апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст.200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи і ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги не являються суттєвими і не складають підстави для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи.

Керуючись статтями 160 ч.3, 195, 196, 198 п.1, 200, 205, 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Ларс» залишити без задоволення, а постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 04 жовтня 2015 року у справі №819/1039/16 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя А.М.Ліщинський

Судді В.М.Каралюс

І.І.Запотічний