Справа № 2а-3593/10/2270/17
Суддя: Штульман І.В.
Дата ухвалення: 2016-10-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"26" жовтня 2016 р. м. Київ К/800/66609/13

Вищий адміністративний суд України в складі колегії суддів:

головуючого:Штульман І.В. (доповідач),
суддів:Олексієнка М.М., Рецебуринського Ю.Й., -

розглянувши в касаційній інстанції в порядку письмового провадження справу за позовом ОСОБА_4 до Старосинявського районного відділу Управління Міністерства внутрішніх справ України в Хмельницькій області про визнання дій незаконними та стягнення невиплачених коштів, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 30 червня 2010 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 5 листопада 2013 року, -

в с т а н о в и в :

У травні 2010 року ОСОБА_4 звернувся в суд з позовом, у якому просив визнати незаконними дії Старосинявського районного відділу Управління Міністерства внутрішніх справ України в Хмельницькій області щодо недоплати йому вихідної допомоги, несплати грошової компенсації за понаднормову службу, за роботу з секретними документами та компенсації за невикористану відпустку, стягнути з відповідача на його користь: недоплачену вихідну допомогу в сумі 8994,39 гривень; компенсацію за обмеження при роботі з таємними документами; компенсацію за понаднормову службу в сумі 2114,56 гривень; компенсацію за невикористану відпустку; моральну шкоду в сумі 5000 гривень.

Постановою Хмельницького окружного адміністративного суду від 30 червня 2010 року, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 5 листопада 2013 року, в задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить Вищий адміністративний суд України скасувати постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 30 червня 2010 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 5 листопада 2013 року і прийняти нове рішення, яким позов задовольнити у повному обсязі.

Касаційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що ОСОБА_4 проходив службу в органах внутрішніх справ з 1 жовтня 1992 року по 29 березня 1996 року та з 10 червня 1999 року був поновлений на службу, яку проходив в Старосинявському районному відділі Управління Міністерства внутрішніх справ України в Хмельницькій області. Наказом Управління Міністерства внутрішніх справ України в Хмельницькій області від 30 квітня 2009 року № 106 о/с майора міліції ОСОБА_4, помічника начальника відділу - оперативного чергового чергової частини Старосинявського районного відділу Управління Міністерства внутрішніх справ України в Хмельницькій області, з 30 квітня 2009 року звільнено з органів внутрішніх справ у запас Збройних Сил за підпунктом «в» пункту 64 (через обмежений стан здоров'я) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29 липня 1991 року № 114, (далі - Положення № 114). ОСОБА_4 проходив службу на посаді помічника начальника відділу - оперативного чергового чергової частини Старосинявського районного відділу Управління Міністерства внутрішніх справ України в Хмельницькій області з 19 серпня 2008 року по 30 квітня 2009 року. Вислуга позивача на день звільнення в календарному обчисленні становить 15 років 4 місяці 2 дні, а з урахуванням пільгової служби - 20 років 8 місяців 24 дні.

Грошова допомога при звільненні зі служби ОСОБА_4 виплачена відповідачем в розмірі 13491,58 гривень. Вказана допомога нарахована позивачеві за 9 років календарної служби згідно довідки відділу кадрового забезпечення про кінцевий розрахунок, а саме з моменту його поновлення на службу в органах внутрішніх справ.

ОСОБА_4, посилаючись на те, що при його звільненні Старосинявський районний відділ Управління Міністерства внутрішніх справ України в Хмельницькій області незаконно недоплатив йому вихідну допомогу, грошові компенсації за понаднормову службу, за роботу з секретними документами та не сплатив компенсацію за невикористану відпустку за 2009 рік, звернувся до суду з цим позовом.

Відмовляючи в задоволенні позову суди попередніх інстанцій виходили з того, що відповідач діяв у межах своєї компетенції, відповідно до чинного законодавства та Конституції України.

Згідно пункту 56 Положення № 114 (у редакції, чинній на час звільнення позивача - 30 квітня 2009 року) особам середнього, старшого і вищого начальницького складу, звільненим із органів внутрішніх справ за віком, через хворобу, обмежений стан здоров'я чи скорочення штатів, у році звільнення, за їх бажанням, надається чергова відпустка, тривалість якої визначається відповідно до пункту 51 цього Положення.

Особам рядового і начальницького складу (крім осіб, указаних в абзаці першому цього пункту), які звільняються з органів внутрішніх справ, за невикористану в році звільнення відпустку виплачується грошова компенсація відповідно до законодавства.

Отже, в силу положень наведеної норми, колегія суддів Вищого адміністративного суду України вважає, що суди першої та апеляційної інстанцій дійшли вірного висновку, що так як ОСОБА_4 30 квітня 2009 року звільнено з органів внутрішніх справ через обмежений стан здоров'я, то у відповідача були відсутні підстави для виплати йому грошової компенсації за невикористану в році звільнення відпустку.

Судами встановлено, що відповідно до наказу Управління Міністерства внутрішніх справ України в Хмельницькій області від 23 лютого 2009 року № 31 о/с дск позивачеві був наданий допуск до державної таємниці форми 3 (для роботи з інформацією, що має ступінь секретності «таємно»), при цьому подання про встановлення йому надбавки за роботу в умовах режимних обмежень не надходило, така надбавка ОСОБА_4 не встановлювалася і не нараховувалася.

Згідно довідки Старосинявського районного відділу Управління Міністерства внутрішніх справ України в Хмельницькій області від 3 червня 2010 року № 1622 майор міліції ОСОБА_4, перебуваючи на посаді помічника начальника відділу - оперативного чергового, згідно витягу з номенклатури посад працівників по Управлінню Міністерства внутрішніх справ України в Хмельницькій області, заняття яких потребує оформлення допуску до державної таємниці, мав 3 форму допуску до державної таємниці, але відповідно до «Внутрішнього опису № 3 ДСК секретних документів, що знаходяться у виконавця» в період перебування на займаній посаді документів з грифом обмеження доступу для виконання чи опрацювання в режимно-секретній частині Старосинявського районного відділу Управління Міністерства внутрішніх справ України в Хмельницькій області не отримував, фактично доступу до них не мав та в їх обробці участі не приймав. Тому згідно методичних рекомендацій Міністерства внутрішніх справ України «Про порядок і умови встановлення, виплати, зміни розміру, скасування надбавки за роботу в умовах режимних обмежень працівникам у системі Міністерства внутрішніх справ України» від 4 лютого 2008 року № 1758/Лц виплата грошових надбавок до посадового окладу за роботу в умовах режимних обмежень позивачеві не нараховувалася.

За час проходження служби ОСОБА_4 не оскаржував невстановлення йому надбавки за роботу в умовах режимних обмежень та дії відповідача щодо ненарахування і невиплати такої надбавки.

Отже, суди попередніх інстанцій дійшли вірного висновку про необґрунтованість доводів позивача про те, що при відсутності наказу про встановлення йому надбавки за роботу в умовах режимних обмежень Старосинявський районний відділ Управління Міністерства внутрішніх справ України в Хмельницькій області все-таки зобов'язаний сплатити йому за період з 19 серпня 2008 року по 30 квітня 2009 року кошти за таємність, правильно відмовивши ОСОБА_4 в задоволенні таких позовних вимог.

Щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_4 про стягнення з Старосинявського районного відділу Управління Міністерства внутрішніх справ України в Хмельницькій області 5000 гривень у відшкодування моральної шкоди, то суд касаційної інстанції вважає, що суди першої та апеляційної інстанцій дійшли правильного висновку, що в цій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають, оскільки підставою для стягнення з відповідача моральної шкоди має бути доведеність та наявність зв'язку між його протиправними, неправомірними або незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю та завданою внаслідок цих рішень, дій чи бездіяльності позивачеві шкоди, а як встановлено судами, ОСОБА_4 не надано доказів завдання йому відповідачем моральної шкоди.

Відмовляючи ОСОБА_4 в задоволенні позовних вимог про визнання незаконними дій Старосинявського районного відділу Управління Міністерства внутрішніх справ України в Хмельницькій області щодо недоплати йому вихідної допомоги та стягнення недоплаченої суми вихідної допомоги, суди попередніх інстанцій виходили з того, що відповідач правомірно нарахував позивачеві одноразову грошову допомогу при звільненні за 9, а не за 15, років - з дня останнього зарахування на службу без урахування періоду попередньої служби. Суд першої інстанції погодився із позицією відповідача, що грошова допомога при звільненні з органів внутрішніх справ позивачеві в 1996 році була виплачена. Апеляційний суд зазначив, що ОСОБА_4 не надав довідку, яка б підтверджувала неотримання ним такої допомоги в 1996 році.

Однак суди першої та апеляційної інстанцій не надали належної уваги і не з'ясували доводи позивача про те, що така грошова допомога в 1996 році йому не могла бути виплачена і не виплачувалася, так як при звільненні з органів внутрішніх справ в 1996 році за власним бажанням він не набув на неї права.

Приписами статті 9 Закону України «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців та осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ» від 9 квітня 1992 року № 2262-XII (у редакції, чинній на час першого звільнення позивача з органів внутрішніх справ - 29 березня 1996 року) передбачалося, що військовослужбовцям, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, які звільняються зі служби, членам сімей відповідних категорій військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та пенсіонерам з їх числа, які втратили годувальника, виплачується допомога в порядку і розмірах, що визначаються Кабінетом Міністрів України.

Вирішуючи зазначені позовні вимоги суди не з'ясували чи на час першого звільнення з органів внутрішніх справ позивач взагалі набув права на отримання вказаної грошової допомоги, які на той час були визначені Кабінетом Міністрів України умови виплати такої допомоги.

Крім того, вирішуючи спір в частині позовних вимог ОСОБА_4 про визнання незаконними дій Старосинявського районного відділу Управління Міністерства внутрішніх справ України в Хмельницькій області щодо несплати грошової компенсації за понаднормову службу та стягнення такої компенсації, суди попередніх інстанцій помилково застосовують положення наказу Міністерства внутрішніх справ України «Про організацію діяльності чергових частин органів і підрозділів внутрішніх справ України, направленої на захист інтересів суспільства і держави від протиправних посягань» від 28 квітня 2009 року № 181, який на час проходження позивачем служби не діяв, набрав чинності вже після його звільнення з органів внутрішніх справ.

За таких обставин колегія суддів Вищого адміністративного суду України вважає, що вирішуючи спір в частині позовних вимог ОСОБА_4 про визнання незаконними дій Старосинявського районного відділу Управління Міністерства внутрішніх справ України в Хмельницькій області щодо недоплати йому вихідної допомоги, несплати грошової компенсації за понаднормову службу і стягнення з відповідача недоплаченої вихідної допомоги та компенсації за понаднормову службу, суди першої та апеляційної інстанцій не з'ясували всіх обставин, що мають значення для правильного вирішення таких позовних вимог, а тому постанова Хмельницького окружного адміністративного суду від 30 червня 2010 року та ухвала Львівського апеляційного адміністративного суду від 5 листопада 2013 року в зазначеній частині підлягають скасуванню із направленням справи в цій частині на новий розгляд до суду першої інстанції. В решті рішення судів попередніх інстанцій про відмову в задоволенні позовних вимог щодо іншої частини вимог підлягають залишенню без змін.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 224, 227, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

у х в а л и в :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 - задовольнити частково.

Скасувати постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 30 червня 2010 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 5 листопада 2013 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 про визнання незаконними дій Старосинявського районного відділу Управління Міністерства внутрішніх справ України в Хмельницькій області щодо недоплати йому вихідної допомоги, несплати грошової компенсації за понаднормову службу і стягнення з відповідача недоплаченої вихідної допомоги та компенсації за понаднормову службу, справу в цій частині - направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

В решті постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 30 червня 2010 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 5 листопада 2013 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, і може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строк та у порядку, визначеними статтями 237-2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: Штульман І.В.

Судді: Олексієнко М.М.

Рецебуринський Ю.Й.