Справа № 806/1702/16
Суддя: Гурін Дмитро Миколайович
Дата ухвалення: 2016-11-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 листопада 2016 року м.Житомир справа № 806/1702/16

категорія 5.1.2

Житомирський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Гуріна Д.М.,

секретар судового засідання Коваль О.В.,

за участю: позивача ОСОБА_1, представників позивача ОСОБА_2, ОСОБА_3,

представника відповідача Попова О.П.,

третьої особи ОСОБА_5,

представника ДЕІ у Житомирській області Білого В.Л.,

представника ГУ Держпродспоживслужби у Житомирській області ОСОБА_7,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 до Управління екології та природних ресурсів Житомирської обласної державної адміністрації, треті особи: ОСОБА_5, Державна екологічна інспекція у Житомирській області, Головне управління Держпродспоживслужби в Житомирській області, про визнання незаконним та скасування рішення, поновлення дозволу

встановив:

9 вересня 2016 року до Житомирського окружного адміністративного суду звернувся фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі - ФОП ОСОБА_1) із позовом до Управління екології та природних ресурсів Житомирської обласної державної адміністрації (далі - Управління екології та природних ресурсів Житомирської ОДА) про визнання незаконним та скасування рішення від 2 вересня 2016 року №2372/1-4/8, поновлення дозволу від 27 квітня 2016 року №-38.

У позовній заяві ФОП ОСОБА_1 вказав, що йому було видано дозвіл №-38 на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами з необмеженим терміном дії. Державною екологічною інспекцією у Житомирській області було проведено перевірку з питань дотримання вимог природоохоронного законодавства в галузі охорони атмосферного повітря, водних і земельних ресурсів, щодо поводження із відходами та небезпечними хімічними речовинами. За результатами перевірки складено акт перевірки. На підставі вказаного акту було видано припис №86/5 від 27 липня 2016 року з вимогами про усунення виявлених перевіркою порушень. 3 серпня 2016 року вимоги припису було виконано, про, що направлено лист на адресу Державної екологічної інспекції у Житомирській області. Не заважаючи на виконання вимог припису 2 вересня 2016 року рішенням Управління екології та природних ресурсів Житомирської обласної державної адміністрації №2372/1-48 позивачу було анульовано дозвіл №-38 від 27 квітня 2016 року на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами. Із вказаним рішенням позивач не погоджується, просить визнати незаконним та скасувати рішення Управління екології та природних ресурсів Житомирської обласної державної адміністрації №2372/1-4/8 від 2 вересня 2016 року про анулювання ФОП ОСОБА_1 дозволу №-38 від 27 квітня 2016 року на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами. Поновити дозвіл №-38 від 27 квітня 2016 року на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами.

Ухвалами судді Житомирського окружного адміністративного суду від 12 вересня 2016 року відкрито провадження у даній справі та призначено справу до судового розгляду.

Під час судового розгляду справи для участі у справі як третіх осіб, залучено: ОСОБА_5, Державну екологічну інспекцію у Житомирській області, Головне управління Держпродспоживслужби в Житомирській області (а.с.63).

Позивач та представники позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримали повністю та просили адміністративний позов задовольнити з підстав, що викладені у позовній заяві. У судовому засіданні в обґрунтування позовних вимог пояснили, що з рішенням Управління екології та природних ресурсів Житомирської ОДА про анулювання ФОП ОСОБА_1 дозволу на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами позивач категорично не погоджується, вважає його незаконним, необґрунтованим та таким що підлягає скасуванню. Так, на думку позивача та його представників відповідачем порушено вимоги пункту 7 статті 4-1 Закону України "Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності", згідно з якими дозвільний орган анулює документ дозвільного характеру тільки з наступних підстав: звернення суб'єкта господарювання із заявою про анулювання документа дозвільного характеру; припинення юридичної особи шляхом злиття, приєднання, поділу, перетворення та ліквідації, якщо інше не встановлено законом); припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця. Зважаючи на те, що ФОП ОСОБА_1 як фізична особа-підприємець не припинив свою підприємницьку діяльність, до дозвільного органу про анулювання дозволу на викиди не звертався, то відповідно до пункту 7 статті 4-1 Закону України "Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності" в Управління екології та природних ресурсів Житомирської ОДА були відсутні правові підстави на анулювання дозволу на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами. Згідно вищевказаної норми закону - анулювання документа дозвільного характеру з підстав не передбачених законом забороняється. Позивач та представники позивача вважають, що при прийняті рішення про анулювання дозволу ФОП ОСОБА_1 посадові особи Управління екології та природних ресурсів Житомирської ОДА перевищили свої повноваження та грубо порушили норми закону та Конституції України, безпідставно та незаконно анулювавши позивачу дозвіл на викиди. Крім того відповідач не мав повноважень на самостійне анулювання дозволу на викиди забруднюючих речовин позивача, оскільки нормами законодавства передбачено, що Управління екології та природних ресурсів Житомирської ОДА мало звернутись із вказаним питанням до суду. У разі анулювання документа дозвільного характеру з підстав, не передбачених законом, документ дозвільного характеру підлягає поновленню за рішенням дозвільного органу або адміністративного суду. Стосовно порушення 100 м санітарно-захисної зони позивачем та представниками позивача пояснено, що під час подачі пакету документів, що були необхідні для отримання відповідного дозволу на викиди забруднюючих речовин у вказаних документах була визначена санітарно-захисна зона саме 100 м, що втім не викликало у відповідача на час видачі відповідного дозволу ніяких зауважень щодо порушення позивачем державних санітарних правил планування та забудови населених пунктів, де вказано, що санітарно-захисна зона має становити 500 м Крім того позивач та представники позивача у судовому засіданні заперечували проти порушення позивачем норм, що встановлені на забруднення атмосферного повітря, оскільки під час проведення перевірки печі не працювали, порушень норм забруднення не було ввстановлено.

Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечував та просив у задоволенні позову відмовити з підстав, що викладені у письмових запереченнях на адміністративний позов (а.с.78-80). В обґрунтування заперечень пояснив, що під час процедури отримання ФОП ОСОБА_1 дозволу на викиди забруднюючих речовин, ним було подано висновок Державної санітарної служби в Житомирській області про погодження матеріалів, що необхідні для видачі відповідного дозволу, довідка районної державної адміністрації про відсутність заяв громадян у яких би містились заперечення здійснення такого виду господарської діяльності ФОП ОСОБА_1 як виробництво деревного вугілля, також була подана об'ява у газеті про намір одержання ФОП ОСОБА_1 дозволу на викиди забруднюючих речовин. Таким чином на час видачі дозволу у відповідача були відсутні правові підстави для відмови у видачі позивачу дозволу. Однак після численних скарг та заяв від громадян, які потерпали від забруднення навколишнього середовища була проведена перевірка підприємства ФОП ОСОБА_1, за результатами проведення якої виявлено порушення позивачем дотримання санітарної зони 500 м крім того на підприємстві було встановлено 6 печей замість заявлених 5. Фактично на сьогоднішній момент санітарна зона не зменшена у встановленому законом порядку, з огляду на що було порушено правила розміщення вказаного об'єкта. У зв'язку із виявленими порушеннями та поданням Державної екологічної інспекції в Житомирській області, яке було розглянуто, і було прийняте відповідно до вимог чинного законодавства рішення про анулювання позивачу дозволу на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря. Стосовно порядку анулювання дозволів представником відповідача пояснено, що пункт 7 статті 4-1 Закону України "Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності" є бланкетною нормою, яка встановлює, що законодавство може передбачати інші (не зазначені у вказаному Законі) підстави для анулювання документа дозвільного характеру. Одним із нормативних актів, якими керується відповідач у своїй роботі та на підставі якого, власне, анульовано дозвіл позивача, є Порядок проведення та оплати робіт, пов'язаних з видачею дозволів на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами, обліку підприємств, установ, організацій та громадян-підприємців, які отримали такі дозволи, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 13 березня 2002 року №302. Так, пунктом 10 вказаного Порядку імперативно визначено, що дозвіл анулюється органом, який його видав, у разі встановлення факту подання у заяві та документах, що додаються до неї, недостовірної інформації. При поданні заяви для отримання дозволу на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами та документів, що додавалися до неї, позивачем надано висновок Держсанепідемслужби, з якого вбачається встановлення санітарної захисної зони для стаціонарних джерел, що використовуються позивачем, у розмірі 100 метрів від таких джерел. Проте, 1 вересня 2016 року Управлінням екології та природних ресурсів Житомирської ОДА отримано подання Державної екологічної інспекції в Житомирській області №4224/1/05-14 про анулювання дозволу позивача на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря. Однією із причин, з яких, на думку Державної екологічної інспекції в Житомирській області дозвіл підлягав анулюванню, була невідповідність санітарної захисної зони джерел забруднення, що використовуються позивачем, Державним санітарним нормам і правилам, які встановлюють санітарну захисну зону у розмірі 500 метрів від джерел забруднення, що використовуються позивачем. Крім того позивачем було встановлено 6 печей замість заявлених у документах 5, і тим самим завищено кількість джерел забруднення навколишнього природного середовища. Таким чином, у зв'язку із виявленням у документах, що додавалися позивачем до заяви про отримання дозволу на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря, недостовірної інформації, відповідно до вимог Порядку проведення та оплати робіт, пов'язаних з видачею дозволів на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами, обліку підприємств, установ, організацій та громадян-підприємців, які отримали такі дозволи та Закону України "Про дозвільну систему в сфері господарської діяльності", відповідачем і було прийнято рішення про анулювання дозволу позивача на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря.

Представник третьої особи - Державної екологічної інспекції у Житомирській області у судовому засіданні заперечував проти задоволення позову та просив відмовити у його задоволенні. В обґрунтування заперечень пояснив, що було здійснено позапланову перевірку підприємства ФОП ОСОБА_1, якою виявлено ряд порушень санітарно-екологічного законодавства, а саме: було порушено вимоги на викиди забруднюючих речовин, встановлено більше печей ніж заявлено, 6 замість 5; не було обладнано місця для відбору проб на джерелах викидів; відсутній висновок інституту про зменшення санітарної зони з 500 м до 100 м. У подальшому позивач на усунення вимог припису шосту піч мав демонтувати, однак лише повідомив про те, що піч буде демонтовано. Представник третьої особи вважає, що рішення відповідача було прийнято у відповідності до вимог чинного законодавства.

Представник третьої особи - Головного управління Держпродспоживслужби в Житомирській області у судовому засіданні заперечував проти задоволення позову та просив відмовити у його задоволенні. В обґрунтування заперечень пояснив, що позивач 11 квітня 2016 року звернувся із заявою та відповідними документами для отримання дозволу. За поданою заявою, спеціалістами Державної санітарно-епідеміологічної служби м.Бердичева надали заключення про розгляд документів, що були подані позивачем для отримання дозволу. Згідно вказаних документів було встановлено, що дільниця по виготовленню деревного вугілля це існуючий об'єкт у вигляді відкритого майданчику. Джерелом утворення забруднюючих речовин на об'єкті є печі для виготовлення деревного вугілля, заявлена кількість установлених печей 5 штук. Також позивачем був наданий висновок державної санітарно-епідеміологічної експертизи від 18 грудня 2015 року, за яким об'єкт експертизи відповідав встановленим медичним критеріям безпеки/показникам.

Третя особа ОСОБА_5 у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував та просив відмовити у їх задоволенні. В обґрунтування своїх заперечень пояснив, що жителі селища Гришківці уже 8 місяців виборюють своє право на чисте повітря, а органи які мали б контролювати чистоту повітря навпаки ігнорують судові засідання. У цілях ініціативної групи, яку представляє ОСОБА_5 є відстоювання законних прав мешканців населеного пункту Гришківці на право дихати чистим повітрям, вказана ініціативна група не відстоює чиїх-небудь фінансових інтересів. Так, підприємство позивача виробляє деревне вугілля та має ІІ тип шкідливості, тому законодавством передбачено віддаленість таких підприємств від населених пунктів на 500 м, однак, як вбачається з супутникової мапи, вказане підприємство розташоване у безпосередній близькості до населеного пункту Гришківці у зв'язку із цим вітер доносить до селища дим з печей підприємства ФОП ОСОБА_1 У зв'язку із цим мешканці селища скаржаться на погіршення їхнього здоров'я та самопочуття. Врешті решт мешканці селища шляхом скарг до Управління екології та природних ресурсів Житомирської ОДА добились скасування підприємству ФОП ОСОБА_1 дозволу на викиди забруднюючих речовин і це рішення вважають законним, оскільки під час перевірки підприємства були виявлені порушення. Крім того із розмови з керівництвом області та ініціативної групи з'ясовано, що для таких підприємств як підприємство позивача буде виділена земельна ділянка у достатній відстані від населеного пункту.

Суд, заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, з'ясувавши обставини у справі та перевіривши їх доказами, приходить до висновку про відмову у задоволенні позову з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 зареєстрований як фізична особа-підприємець 19 квітня 2000 року за №0000619 (а.с.8).

Підприємство позивача здійснює виготовлення вугілля з деревини.

27 квітня 2016 року Управлінням екології та природних ресурсів Житомирської ОДА ФОП ОСОБА_1 було видано дозвіл №-38 на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами, термін дії дозволу: необмежений (а.с.9).

У період з 26 по 27 липня 2016 року Державною екологічною інспекцією у Житомирській області було проведено перевірку з питань дотримання вимог природоохоронного законодавства в галузі охорони атмосферного повітря, водних і земельних ресурсів щодо поводження з відходами та небезпечними хімічними речовинами, результати якої оформлено актом перевірки (а.с.10-23).

Перевіркою встановлено, що ФОП ОСОБА_1 порушено вимоги законодавства у сфері охорони навколишнього природного середовища, у тому числі вимоги статей 10, 11 Закону України "Про охорону атмосферного повітря", встановлено порушення умов чинного дозволу на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря, а саме: пункт 1.2 у проектній документації та дозвіл на викиди не внесено зміни після збільшення джерел викидів, а саме: труба відводу димових газів від печі бездимної піролізної ПБП-25 №6; пункт 5.3 не забезпечено постійний та безпечний доступ до точок відбору проб для контролю викидів в атмосферне повітря; не обладнано місця для відбору проб на джерелах викидів (а.с.22).

27 липня 2016 року відповідачем внесено припис №86/5, яким ФОП ОСОБА_1 приписано забезпечити виконання умов чинного дозволу на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря: - забезпечити постійний та безпечний доступ до точок відбору проб для контролю викидів в атмосферне повітря; у проектну документацію та дозвіл на викиди внести зміни після збільшення джерел викидів, а саме труба відводу димових газів від печі бездимної піролізної ПБП-25 №6; Обладнати місця для відбору проб на джерелах викидів; Викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря від стаціонарного джерела ПБП-25 №6 здійснювати лише за наявності дозволу на викиди; Під час здійснення викидів дотримуватись встановлених граничнодопустимих викидів вказаних дозволом на викиди (а.с.24).

3 серпня 2016 ФОП ОСОБА_1 листом повідомив Державну екологічну інспекцію в Житомирській області про виконання ним вимог вищевказаного припису, а саме: на виконання вимог пункту 1 припису зазначив, що піч ПБП - 25 №6 у даний момент не працює, вона опечатана та буде демонтована; у печах №1, 2, 3, 4, 5 забезпечено доступи до точок відбору проб для контролю викидів в атмосферне повітря, а саме зроблено отвори у димовідвідних трубах; на виконання вимог пункту 2 припису повідомив, що місця для відбору проб на джерелах викидів обладнанні спеціальними майданчиками та засобами підйому; на виконання вимог пункту 3 припису зазначив, що піч №6 у даний момент не працює (опечатана) та буде демонтована; на виконання вимог пункту 4 припису зазначив, що викиди забруднюючих речовин у атмосферне повітря не перевищують граничнодопустимих норм (а.с.25).

1 вересня 2016 року Державна екологічна інспекція у Житомирській області направила на адресу Управління екології та природних ресурсів Житомирської ОДА подання про анулювання дозволу ФОП ОСОБА_1 на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря. У поданні Державна екологічна інспекція у Житомирській області зазначила, що окрім виявлених порушень також встановлено, що актом санітарно-епідеміологічного обстеження об'єкта визначена санітарно-захисна зона для дільниці по виготовленню деревного вугілля у розмірі 100 метрів, що не відповідає державним санітарним правилам планування та забудови населених пунктів (а.с.26).

2 вересня 2016 року рішенням Управління екології та природних ресурсів Житомирської ОДА №2372/2-4/8 ФОП ОСОБА_1 анульовано дозвіл на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами (а.с.27).

Надаючи правову оцінку оскаржуваному рішенню суд виходив із наступних мотивів.

Стосовно доводів позивача щодо анулювання відповідачем документа дозвільного характеру з підстав, що не передбачені законом та перевищення відповідачем повноважень при анулюванні позивачу дозволу на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря, суд зазначає наступне.

Позивач вважає, що відповідачем порушено частину 7 статті 4-1 Закону України від 6 вересня 2005 року №2806-IV "Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності" (далі - Закон України №2806-IV), та прийнято спірне рішення з перевищенням владних повноважень.

Відповідно до абзаців першого-четвертого частини 7 статті 4-1 Закону України №2806-IV дозвільний орган анулює документ дозвільного характеру з таких підстав: звернення суб'єкта господарювання із заявою про анулювання документа дозвільного характеру; припинення юридичної особи шляхом злиття, приєднання, поділу, перетворення та ліквідації, якщо інше не встановлено законом); припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця.

Згідно з абзацами п'ятим-сьомим частини 7 статті 4-1 Закону України №2806-IV дозвільний орган, що видав документ дозвільного характеру, може звернутися до адміністративного суду з позовом про застосування заходу реагування у виді анулювання документа дозвільного характеру за наявності хоча б однієї з таких підстав: 1) встановлення факту надання в заяві про видачу документа дозвільного характеру та документах, що додаються до неї, недостовірної інформації; 2) здійснення суб'єктом господарювання певних дій щодо провадження господарської діяльності або видів господарської діяльності, на які отримано документ дозвільного характеру, з порушенням вимог законодавства, щодо яких дозвільний орган видавав припис про їх усунення із наданням достатнього часу для їх усунення.

Отже, частиною 7 статті 4-1 Закону України №2806-IV встановлені випадки у яких дозвільний орган самостійно приймає рішення про анулювання документа дозвільного характеру та випадки у яких дозвільний орган може звернутися до суду з позовом про застосування заходу реагування у виді анулювання документа дозвільного характеру.

Однак, згідно преамбули Закону України №2806-IV цей Закон визначає правові та організаційні засади функціонування дозвільної системи у сфері господарської діяльності і встановлює порядок діяльності дозвільних органів, уповноважених видавати документи дозвільного характеру, та адміністраторів.

Тобто норми Закону України №2806-IV є загальними нормами дозвільної системи у сфері господарської діяльності. У тому числі норми частини 7 статті 4-1 Закону України №2806-IV є загальними нормами, які встановлюють основні вимоги до анулювання документів дозвільного характеру у дозвільній системі у сфері господарської діяльності.

Абзацом восьмим частини 7 статті 4-1 Закону України №2806-IV встановлено, що законом можуть передбачатися інші підстави для анулювання документа дозвільного характеру.

Аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку про те, що законодавством можуть передбачатись інші підстави для анулювання документа дозвільного характеру, ніж ті, які передбачені абзацами першим-четвертим пункту 7 статті 4-1 Закону України №2806-IV.

Згідно з частиною 1 статті 4-1 Закону України №2806-IV порядок видачі документів дозвільного характеру або відмови в їх видачі, переоформлення, видачі дублікатів, анулювання центральними органами виконавчої влади, їх територіальними органами встановлюється Кабінетом Міністрів України за поданням відповідного дозвільного органу, погодженим з уповноваженим органом, якщо інше не передбачено міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Спеціальними нормами, що регулюють відносини, пов'язані з одержанням дозволів на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами є норми Закону України від 16 жовтня 1992 року №2707-XII "Про охорону атмосферного повітря" (далі - Закон України №2707-XII) та норми Порядку проведення та оплати робіт, пов'язаних з видачею дозволів на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами, обліку підприємств, установ, організацій та громадян-підприємців, які отримали такі дозволи, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 13 березня 2002 року №302 (далі - Порядок №302).

Як передбачено частиною 5 статті 11 Закону України №2707-ХІІ викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами можуть здійснюватися після отримання дозволу, виданого суб'єкту господарювання, об'єкт якого належить до другої або третьої групи, обласними, Київською, Севастопольською міськими державними адміністраціями, органом виконавчої влади Автономної Республіки Крим з питань охорони навколишнього природного середовища за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері санітарного та епідемічного благополуччя населення.

Згідно з частиною 13 статті 11 Закону України №2707-XII порядок проведення та оплати робіт, пов'язаних з видачею дозволів на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами, обліку підприємств, установ, організацій та громадян - суб'єктів підприємницької діяльності, які отримали такі дозволи, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 10 Порядку №302 встановлено, що дозвіл анулюється органом, який його видав, у разі: звернення суб'єкта господарювання із заявою про анулювання документа дозвільного характеру; припинення юридичної особи (злиття, приєднання, поділ, перетворення або ліквідація), якщо інше не визначено законом; припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця; встановлення факту подання в заяві та документах, що додаються до неї, недостовірної інформації. Орган, який видав дозвіл, у триденний строк з дня прийняття рішення в письмовій формі інформує власника про анулювання дозволу.

Норми пункту 10 Порядку №320 є спеціальними нормами, що регулюють анулювання дозволів на викиди в атмосферне повітря, що узгоджується з абзацом восьмим частини 7 статті 4-1 Закону України №2806-IV та не суперечить нормам абзаців п'ятого-сьомого частини 7 статті 4-1 Закону України №2806-IV, оскільки норми абзаців п'ятого-сьомого частини 7 статті 4-1 Закону України №2806-IV передбачають право, а не обов'язок дозвільних органів звертатися до суду щодо анулювання будь-яких дозволів. При цьому норми пункту 10 Порядку №302 є імперативними та зобов'язують дозвільний орган анулювати дозвіл на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря у перелічених випадках.

Стосовно доводів позивача про відсутність будь яких порушень на час прийняття рішення про видачу дозволу суд зазначає наступне.

До законодавства України постійно вносяться зміни для спрощення дозвільної системи, основною ідеєю яких є забезпечення реєстрації та видачі дозвільних документів без перешкод.

Такий підхід закладений і для отримання дозволів на викиди в атмосферне повітря.

Так, згідно з пунктом 5 Порядку №302 суб'єкт господарювання, об'єкт якого належить до першої групи, для отримання дозволу подає Мінприроди, а суб'єкт господарювання, об'єкт якого належить до другої або третьої групи, - дозвільному центру у письмовій та в електронній формі документи, підготовлені відповідно до затвердженої Мінприроди Інструкції про загальні вимоги до оформлення документів, у яких обґрунтовуються обсяги викидів, для отримання дозволу на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами для підприємств, установ, організацій та громадян-підприємців, а також вміщує в місцевих друкованих засобах масової інформації повідомлення про намір отримати дозвіл із зазначенням адреси місцевої держадміністрації, до якої можуть надсилатися зауваження громадських організацій та окремих громадян.

Тобто для отримання дозволу на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря суб'єкту господарювання необхідно подати визначений перелік документів, а контроль за його діяльністю та документацією здійснюється після видачі дозволу.

Як пояснив представник відповідача у судовому засіданні, ФОП ОСОБА_1 дійсно звертався із заявою від 11 квітня 2016 року та відповідним переліком документів щодо отримання дозволу на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря, подані заявником матеріали були погоджені Головним управлінням державної санітарної служби в Житомирській області, також була наявна довідка відповідної районної державної адміністрації з приводу відсутності скарг та заяв громадян, які б були проти здійснення ФОП ОСОБА_1 господарської діяльності, крім того також у газеті було розміщено оголошення про намір ФОП ОСОБА_1 отримати дозвіл на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря. Таким чином, під час проходження позивачем процедури отримання дозволу, у відповідача не було правових підстав для відмови позивачу у його видачі, оскільки контроль за діяльністю підприємства і відповідності документів його діяльності здійснюється вже після видачі дозволу.

Правові та організаційні засади, основні принципи і порядок здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, повноваження органів державного нагляду (контролю), їх посадових осіб і права, обов'язки та відповідальність суб'єктів господарювання під час здійснення державного нагляду (контролю) визначені Законом України від 5 квітня 2007 року №877-V "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності" (далі - Закон України №877-V).

Відповідно до абзацу другого статті 1 Закону України Закон України №877-V державний нагляд (контроль) - діяльність уповноважених законом центральних органів виконавчої влади, їх територіальних органів, державних колегіальних органів, органів виконавчої влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування (далі - органи державного нагляду (контролю)) в межах повноважень, передбачених законом, щодо виявлення та запобігання порушенням вимог законодавства суб'єктами господарювання та забезпечення інтересів суспільства, зокрема належної якості продукції, робіт та послуг, допустимого рівня небезпеки для населення, навколишнього природного середовища.

Заходи державного нагляду (контролю) - планові та позапланові заходи, які здійснюються шляхом проведення перевірок, ревізій, оглядів, обстежень та інших дій.

Згідно з частиною 1 статті 28 Закону України №2707-ХІІ державний контроль у галузі охорони атмосферного повітря здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів, а на території Автономної Республіки Крим - органом виконавчої влади Автономної Республіки Крим з питань екології та природних ресурсів, а також іншими органами виконавчої влади.

Відповідно до пункту 1 Положення про Державну екологічну інспекцію України, затвердженого Указом Президента України від 13 квітня 2011 року №454/2011 (далі - Положення №454/2011) Державна екологічна інспекція України (Держекоінспекція України) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра екології та природних ресурсів України (далі - Міністр). Держекоінспекція України входить до системи органів виконавчої влади та утворюється для забезпечення реалізації державної політики із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів.

Основними завданнями Держекоінспекції є реалізація повноважень Держекоінспекції України у межах відповідної території.

Згідно з пунктом 6 Положення про державну екологічну інспекцію в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, затвердженого Наказом Міністерства екології та природних ресурсів України від 4 листопада 2011 року №429 Держекоінспекція для виконання покладених на неї завдань має, зокрема, право: проводити перевірки з питань, що належать до її компетенції, видавати за їх результатами обов'язкові для виконання приписи, розпорядження; перевіряти документи на право спеціального використання природних ресурсів (дозволи, ліцензії, сертифікати, висновки, рішення, ліміти, квоти, погодження, свідоцтва); розраховувати розмір збитків, заподіяних державі внаслідок порушення природоохоронного законодавства, та пред'являти претензії; вживати в установленому порядку заходів досудового врегулювання спорів, виступати позивачем та відповідачем у судах.

Так, у ході судового розгляду справи з'ясовано, що після того як позивач розпочав свою господарську діяльність, від населення Бердичівського району смт.Гришківці почали періодично надходити скарги на неприємні запахи, які в залежності від напрямку вітру, розповсюджуються на територію житлової забудови населеного пункту. Запахи, джерелом утворення яких є технологічний процес виробництва вугілля деревного, носять специфічний характер та викликають дискомфорт і алергічні прояви у людей. Господарська діяльність позивача спричиняє викиди у вигляді великої кількості шкідливих речовин, які наносять суттєвої шкоди атмосферному повітрю і як наслідок здоров'ю населення смт.Гришківці Бердичівського району Житомирської області.

З огляду на скарги мешканців, 26-27 липня 2016 року Державною екологічною інспекцією у Житомирській області було проведено позапланову перевірку ФОП ОСОБА_1, за результатами якої встановлено порушення вимог законодавства у сфері охорони навколишнього природного середовища, в тому числі статей 10, 11 Закону України №2707-XII, а саме виявлено порушення позивачем дотримання санітарної зони 500 м, крім того на підприємстві було встановлено 6 печей замість заявлених 5.

У зв'язку із виявленням під час проведення позапланової перевірки, у документах, що додавалися позивачем до заяви про отримання дозволу на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря, недостовірної інформації, а саме: невідповідність санітарної захисної зони джерел забруднення, що використовуються позивачем, Державним санітарним нормам і правилам, які встановлюють санітарну захисну зону у розмірі 500 метрів від джерел забруднення; крім того позивачем було встановлено 6 печей замість заявлених у документах 5 і тим самим завищено кількість джерел забруднення навколишнього природного середовища, у Державної екологічної інспекції в Житомирській області виникла підстава для направлення на адресу відповідача подання про анулювання ФОП ОСОБА_1 дозволу на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря.

Після надходження подання до Управління екології та природних ресурсів Житомирської обласної державної адміністрації, відповідачем було встановлено факт подання в заяві та документах, що додаються до неї, недостовірної інформації, що у відповідності до абзацу восьмого частини 7 статті 4-1 Закону України №2806-IV та пункту 10 Порядку №302 стало підставою для анулювання виданого раніше дозволу на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря.

Стосовно порушення позивачем вимог Державних санітарних норм і правил щодо додержання норм санітарної захисної зони джерел забруднення, що використовуються позивачем, які встановлюють санітарну захисну зону у розмірі 500 метрів від джерел забруднення, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Позивач та представники позивача у судовому засіданні щодо невідповідності санітарної зони Державним санітарним нормам і правилам, пояснили, що під час подання на реєстрацію заяви із відповідними документами, необхідними для отримання дозволу на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами, позивачем були подані висновок державної санітарно-епідеміологічної експертизи від 18 грудня 2015 року №05.03.02- 04/56008, акт санітарно-епідеміологічного обстеження об'єкта від 11 грудня 2015 року, протокол дослідження повітря населених місць від 8 грудня 2015 року №151 (а.с.100-102), з яких вбачається, що санітарно-захисна зона підприємства складає 100 м та є витриманою. Отже під час вирішення питання надання ФОП ОСОБА_1 дозвільного документа у відповідача не виникало заперечень щодо 100 метрової санітарно-захисної зони та було видано дозвіл на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами. Таким чином на думку позивача та представників позивача санітарні норми позивачем порушені не були.

Суд не погоджується із такими доводами позивача з огляду на наступне.

Відповідно до пункту 4 Порядку №302 для отримання дозволу суб'єкт господарювання: оформляє заяву; готує документи, в яких обґрунтовуються обсяги викидів забруднюючих речовин; проводить інвентаризацію стаціонарних джерел викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря, видів та обсягів викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами, пилогазоочисного обладнання; проводить оцінку впливу викидів забруднюючих речовин на стан атмосферного повітря на межі санітарно-захисної зони; розробляє плани заходів щодо: досягнення встановлених нормативів граничнодопустимих викидів для найбільш поширених і небезпечних забруднюючих речовин; охорони атмосферного повітря на випадок виникнення надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру; ліквідації причин і наслідків забруднення атмосферного повітря; остаточного припинення діяльності, пов'язаної з викидами забруднюючих речовин в атмосферне повітря, та приведення місця діяльності у задовільний стан; запобігання перевищенню встановлених нормативів граничнодопустимих викидів у процесі виробництва; здійснення контролю за дотриманням встановлених нормативів граничнодопустимих викидів забруднюючих речовин та умов дозволу на викиди; обґрунтовує розміри нормативних санітарно-захисних зон, проводить оцінку витрат, пов'язаних з реалізацією заходів щодо їх створення; проводить оцінку та аналіз витрат, пов'язаних з реалізацією запланованих заходів щодо запобігання забрудненню атмосферного повітря; готує інформацію про отримання дозволу для ознайомлення з нею громадськості відповідно до законодавства. Суб'єкт господарювання для розроблення документів, у яких обґрунтовуються обсяги викидів, може залучати установи, організації та заклади, яким Мінприроди надає право на розроблення цих документів.

Тобто, з метою отримання дозволу суб'єкт господарювання повинен надати уповноваженому органу звіт по інвентаризації викидів забруднюючих речовин із зазначенням у ньому достовірної інформації.

Відповідно до статті 24 Закону України №2707-XII з метою забезпечення оптимальних умов життєдіяльності людини в районах житлової забудови, масового відпочинку і оздоровлення населення при визначенні місць розміщення нових, реконструкції діючих підприємств та інших об'єктів, які впливають або можуть впливати на стан атмосферного повітря, встановлюються санітарно-захисні зони. Якщо внаслідок порушення встановлених меж та режиму санітарно-захисних зон виникає необхідність у відселенні жителів, виведенні з цих зон об'єктів соціального призначення або здійсненні інших заходів, підприємства, установи, організації та громадяни - суб'єкти підприємницької діяльності, місцеві органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування повинні вирішувати питання про фінансування необхідних робіт і заходів та строки їх реалізації.

Згідно з пунктом 8.3 "Охорона атмосферного повітря населених пунктів при виборі території" Державних санітарних правил планування та забудови населених пунктів, затверджених у Міністерстві юстиції України 24 липня 1996 року за №79/1404 (далі - Правила №79/1404) для будівництва нових, а також розвитку існуючих населених пунктів необхідно здійснювати оцінку якості повітряного середовища з метою запобігання можливому несприятливому впливу атмосферного забруднення на здоров'я населення, умови його проживання та відпочинку, стан навколишнього середовища.

Згідно з Правилами №79/1404 для промислових підприємств та інших об'єктів, що є джерелами шкідливого впливу на довкілля, в залежності від виду діяльності, встановлюється нормативна санітарно-захисна зона на підставі санітарної класифікації.

Санітарно-захисна зона підприємства (СЗЗ) - це обмежена територія промислової зони підприємства, умовно позначена. Основне призначення СЗЗ - зниження шкідливого впливу підприємства на природне середовище в результаті виробничих процесів. Санітарно-захисна зона підприємства створюється з метою захисту людей, тварин і рослин від негативного впливу виробничої діяльності підприємств.

Залежно від ступеня впливу на природне середовище - шуму, запиленості та інших факторів - всім підприємствам присвоюються класи небезпеки. Відповідно цим класам і встановлюються розміри СЗЗ. Так, для виробництва першого класу санітарно-захисна зона підприємства повинна складати 1000 м, для другого - 500 м, для третього - 300 м, четвертого і п'ятого, відповідно - 100 і 50 м. Тобто, ніж шкідливіше викиди, вище шум, тим більше буде відведена зона.

Так, відповідно до Правил №79/1404 для підприємств з виробництва та обробки деревини Класу І, а саме: лісопромислових господарств (виробництв по хімічній переробці дерева та одержанню деревного вугілля) санітарно-захисна зона складає 1000 м, для підприємств з виробництва та обробки деревини Класу ІІ, а саме: виробництво деревного вугілля ретортним способом санітарно-захисна зона складає 500 м.

У разі потреби, розміри санітарно-захисної зони (СЗЗ) можуть бути збільшені або зменшені в залежності від особливостей виробничої діяльності та розташування.

Відповідно до пункту 5.7 Правил №79/1404 збільшення СЗЗ, порівняно з нормативною, може бути здійснено не більш ніж у три рази у випадку, коли неможливо на її межі зменшити вплив шкідливих факторів (надходження хімічних речовин, електромагнітних та іонізуючих випромінювань та ін.) до меж, встановлених нормативами.

Згідно з абзацом шостим пункту 5.7 Правил №79/1404 розміри санітарно-захисної зони можуть бути зменшені, коли в результаті розрахунків та лабораторних досліджень, проведених для району розташування підприємств або іншого виробничого об'єкта, буде встановлено, що на межі житлової забудови та прирівняних до неї об'єктів концентрації шкідливих речовин у атмосферному повітрі, рівні шуму, вібрації, ультразвуку, електромагнітних та іонізуючих випромінювань, статичної електрики не перевищуватимуть гігієнічні нормативи.

Зменшення розмірів санітарно-захисної зони можливе при впровадженні нових технологій, зміні обладнання та сировини. Потреба у цьому виникає, як правило, у діючих підприємств, що розташовані в населених пунктах або недалеко від них при підвищенні потужності виробництва, заміни сировини та технологічного процесу, розширенні асортименту продукції, що виробляється, необхідності розробки родовищ корисних копалин, розташованих поблизу території заселення.

Відповідно до пункту 5.9 Правил №79/1404 розміри санітарно-захисних зон для нових видів виробництв, підприємств та інших виробничих об'єктів з новими технологіями, а також зміна цих зон (збільшення чи зменшення згідно з пунктом 5.7) для підприємств і виробництв I-III класів небезпеки затверджуються Головним державним санітарним лікарем України на підставі висновку державної санітарно-епідеміологічної експертизи проектних матеріалів на будівництво зазначених об'єктів. Зміна розмірів санітарно-захисних зон для підприємств та інших виробничих об'єктів IV-V класів небезпеки затверджується головними державними санітарними лікарями Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва та Севастополя на підставі висновку державної санітарно-епідеміологічної експертизи проектних матеріалів на будівництво зазначених об'єктів.

Житлова забудова, що знаходиться в межах орієнтовної санітарно-захисної зони, є підставою для скорочення розмірів санітарної зони.

Проект організації санітарно-захисної зони включає в себе обґрунтування пропонованої межі санітарно-захисної зони, заходи щодо охорони атмосферного повітря, пропозиції з озеленення та благоустрою території об'єкта та санітарно-захисної зони, а також формування пропозицій щодо забезпечення зменшення негативного впливу (до встановлених нормативів) господарського чи промислового об'єкту на прилеглу житлову забудову.

Зміна встановлених розмірів СЗЗ здійснюється шляхом отримання позитивного санітарно-гігієнічного висновку на проект СЗЗ за умови реалізації природоохоронних заходів, передбачених проектом СЗЗ.

Санітарна зона і її проект, як нормативний документ, розробляються для виробничих компаній один раз і залишається актуальним протягом усього терміну існування об'єкта за умови незмінності технологічних процесів і шкідливих впливів на навколишнє середовище.

Судом встановлено, що у документах, що надавались позивачем із заявою для надання дозволу на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря було зазначено санітарно-захисну зону 100 м, що не заперечувалось сторонами у судовому засіданні. Згідно із замірами шкідливих речовин, на відстані 300 м від печей розташований житловий будинок за адресою: вул. Дзержинського, 18 (а.с.101).

Отже, позивачем при отриманні дозволу були порушені санітарні норми, та вказані недостовірні дані, оскільки для підприємства позивача, як підприємства з виробництва та обробки деревини, яке відноситься до класу ІІ небезпеки, відповідно до вимог Правил №79/1404, санітарно-захисна зона складає 500 м, однак як виявлено під час перевірки, фактично санітарно-захисна зона від джерела забруднення зазначена у документах 100 м.

У матеріалах справи відсутні рішення Державної санітарно-епідеміологічної служби України щодо зменшення розмірів санітарно-захисної зони для підприємства ФОП ОСОБА_1

Посилання позивача на висновок державної санітарно-епідеміологічної експертизи від 18 грудня 2015 року №05.03.02- 04/56008, виданий Бердичівським районним управлінням Головного управління Держсанепідемслужби в Житомирській області та затверджений Головним державним санітарним лікарем Бердичівської районної санепідемслужби ОСОБА_8, як на документ, що є підставою для зменшення розмірів санітарно-захисної зони, не беруться судом до уваги, оскільки вказаний висновок не є належним документом згідно вимог Правил №79/1404, якими передбачено, що розміри санітарно-захисних зон для підприємств, а також зміна цих зон (збільшення чи зменшення згідно з пунктом 5.7) для підприємств і виробництв I-III класів небезпеки затверджуються Головним державним санітарним лікарем України на підставі висновку державної санітарно-епідеміологічної експертизи проектних матеріалів на будівництво зазначених об'єктів.

У позивача відсутній відповідний документ, що містить інформацію щодо зменшення санітарно-захисної зони, оскільки позивачем не виконані роботи по зменшенню розміру санітарно-захисної зони та не отримано відповідний позитивний висновок державної санітарно-епідеміологічної експертизи Міністерства охорони здоров'я України, що також, на думку суду, є фактом подання позивачем недостовірної інформації під час отримання дозвільного документа.

Крім того, частиною 11 статті 11 Закону України №2707-XII встановлено, що у разі зміни параметрів джерел викидів, їх кількості, кількісного та якісного складу забруднюючих речовин, заходів із зниження їх кількості до зазначених дозволів вносяться зміни.

Під час проведення перевірки підприємства ФОП ОСОБА_1 посадовими особами Державної екологічної інспекції у Житомирській області було виявлено 6 печей бездимних піролізних ПБП-25, хоча під час отримання дозвільного документу було заявлено 5 джерел викидів, що є порушенням частини 11 статті 11 Закону України №2707-XII, оскільки у проектну документацію та дозвіл на викиди не внесено відомості про фактично наявну кількість джерел викидів.

Позивач у судовому засіданні зазначив, що на момент проведення перевірки позивачем печі бездимні піролізні для випалювання деревного вугілля не експлуатувались. Тобто, під час перевірки факту викидів в атмосферне повітря забруднюючих речовин встановлено не було, а не вказана у проектній документації ПБП-25 №6 не працювала та буде демонтована на виконання вимог припису від 27 липня 2016 року №86/5.

Вищезазначені доводи, на думку суду, не позбавляють позивача від відповідальності за подання недостовірної інформації шодо кількості джерел викидів в документах на отримання дозволу на викиди та від відповідальності за викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря від стаціонарного джерела без наявності спеціального дозволу на додаткове джерело викидів.

Перелік видів порушень законодавства у галузі охорони атмосферного повітря передбачено статтею 33 Закону України №2707-XII і до них, зокрема, віднесено викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря без дозволу спеціально уповноважених на те органів виконавчої влади відповідно до закону.

Таким чином, факт реєстрації документів на отримання документу дозвільного характеру не захищає суб'єкта господарювання від анулювання відповідного дозволу, після виявлених перевіркою порушень.

На підставі вищевикладеного, суд дійшов висновку про те, що Управління екології та природних ресурсів Житомирської ОДА анулюючи своїм рішенням від 2 вересня 2016 року №2372/2-4/8 ФОП ОСОБА_1 дозвіл на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря, діяло у межах повноважень та у спосіб, передбачений Конституцією та Законами України.

Частиною 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідачем доведено правомірність своїх дій та рішення, а тому суд відмовляє позивачу у задоволенні адміністративного позову.

Керуючись статтями 71, 86, 94, 128, 159-163 Кодексу адміністративного судочинства України,

постановив:

У задоволенні адміністративного позову відмовити.

Постанова набирає законної сили у порядку встановленому статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до Житомирського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції за правилами встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Д.М. Гурін

Повний текст постанови виготовлено: 14 листопада 2016 р.