Справа № 826/2314/16
Суддя: Беспалов О.О.
Дата ухвалення: 2016-11-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 826/2314/16 Головуючий у 1-й інстанції: Шулежко В. П. Суддя-доповідач: Беспалов О.О.
У Х В А Л А

Іменем України

17 листопада 2016 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Беспалова О. О.

суддів: Грибан І. О., Губської О. А.

за участю секретаря: Присяжної Д. В.

представника позивача Мегура В. С., представника відповідача Доброва О. І., розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Києві апеляційну скаргу Київської міської митниці ДФС України на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 02 вересня 2016 року у справі за позовом приватного акціонерного товариства «Індустріальні та дистрибуційні системи» до Київської міської митниці ДФС України про визнання протиправними дій, визнання протиправним та скасування рішення і картки відмови в прийнятті декларації, -

В С Т А Н О В И В :

ПрАТ «Індустріальні та дистрибуційні системи» звернулося до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Київської міської митниці ДФС України про визнання протиправними дій з коригування митної вартості товару, декларування якого відбувалось відповідно до вантажної митної декларації від 15.10.2015 р. № 100250002/2015/059962; скасування рішення про коригування митної вартості товарів від 15.10.2015 р. № 100250002/2015/000122/2, прийняте відділом митного оформлення м/п «Західний» Київської міської митниці ДФС України; скасування картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску транспортних засобів комерційного призначення від 16.10.2015 р. № 100250002/2015/00167, складеної відділом митного оформлення м/п «Західний» Київської міської митниці ДФС України.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 02 вересня 2016 року адміністративний позов задоволено.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить апеляційну інстанцію скасувати незаконну, на його думку, постанову суду першої інстанції та постановити нову, якою позовні вимоги залишити без задоволення, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, осіб, що з'явились, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржувану постанову суду - без змін з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та було вірно встановлено судом першої інстанції, між позивачем та ТОВ «Айдіес Боржомі Тбілісі» (Грузія) був укладений контракт № СТ20-001/1501 від 13.01.2015 року на поставку мінеральної води «Боржомі» в асортименті.

02 березня 2015 року між сторонами контракту було укладено додаткову угоду до нього № 1, якою змінено ціну товару у бік зменшення (а. с. 20 - 21).

Аналогічно, 12.06.2015 р. було укладено додаткову угоду № 3 (а. с. 28 - 29).

15.10.2015 р. декларантом позивача подано до відповідача ВМД № 100250002/2015/059962 з визначенням вартості придбаного товару - вода природна мінеральна лікувально-столова гідрокарбонатна натрієва «Боржомі», сильногазована, за ціною контракту у розмірі 11436, 48 дол. США.

До зазначеної ВМД для підтвердження митної вартості було додано наступні документи: міжнародна автомобільна накладна (СМR) від 08.10.2015 р. № 076178; рахунок-фактура (інвойс) від 05.10.2015 р. № СЕ20150294; пакувальний лист від 05.10.2015 р. б/н; Контракт; доповнення до Контракту від 02.03.2015 р. № 1, від 10.06.2015 р. № 2 та від 12.06.2015 р. № 3; договір про надання послуг митного брокера від 25.06.2015 р. № Т822/15; інформація про позитивні результати здійснення радіологічного контролю товару (для товарів і транспортних засобів, що не підлягають екологічному контролю) від 07.10.2015 р. № 2730; інформація про позитивні результати здійснення радіологічного контролю товару (наявність на товаросупровідних документах відбитку штампу) від 07.10.2015 р. № 2730; сертифікат про проходження товару форми СТ-1 від 06.10.2015 р. № GЕ02015 01/003314; копію митної декларації країни відправлення від 08.10.2015 р. № С-2285.

15.10.2015 р. відповідачем прийнято рішення № 100250002/2015/000122/2 про коригування митної вартості товарів, імпортованих ПАТ «Індустріальні та дистрибуційні системи», яким визначено митну вартість вказаного товару у розмірі 13255, 92 дол. США (а. с. 14 - 15).

За результатами перевірки поданих документів, відповідачем встановлено, що в наданій міжнародній товарно - транспортній накладній в графі 14 зазначений номер документа, який також зазначений у експортній декларації країни відправлення, про що не зазначено у перекладі, який надано до митного оформлення. Також, в рішенні про коригування митної вартості зазначено, що в графі 14 зазначаються умови оплати, що документально не підтверджено та не встановлено всіх складових митної вартості товару.

Також, у оскаржуваному рішення відповідачем зазначено, що наданий до перевірки прайс - лист виданий контрагентом позивача на умовах поставки CIP Одеса Західна, що вказує на суб'єктивну спрямованість та свідчить про надання позивачу спеціальних цін, що суперечить ст. 7 ГАТТ.

Крім того, на думку відповідача, позивач не надав всіх основних та додаткових документів для підтвердження митної вартості, а термін дії наданих експертних висновків закінчився.

За таких обставин, відповідач скоригував митну вартість поставленого позивачем товару на підставі рішень про коригування митної вартості товару від 12.07.2015 р. № 500040403/2015/000018/2 та від 31.08.2015 р. № 500040403/2015/000023/2.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до статті 246 Митного кодексу України метою митного оформлення є забезпечення дотримання встановленого законодавством України порядку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, а також забезпечення статистичного обліку ввезення на митну територію України, вивезення за її межі і транзиту через її територію товарів.

Згідно з статтею 248 МК України митне оформлення розпочинається з моменту подання митному органу декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення.

Декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення, зокрема: код товару згідно з УКТ ЗЕД; фактурна вартість товарів; митна вартість товарів та метод її визначення; суми митних платежів; спосіб забезпечення сплати митних платежів (у разі застосування заходів гарантування їх сплати) (стаття 257 МК України).

Відповідно до частин 5, 6, 11 статті 264 МК України з метою визначення правильності заповнення поданої митної декларації та відповідності доданих до неї документів установленим вимогам митний орган здійснює перевірку митної декларації. Митна декларація приймається для митного оформлення, якщо вона подана за встановленою формою, підписана особою, яка її подала, і перевіркою цієї декларації встановлено, що вона містить всі необхідні відомості і до неї додано всі документи, визначені цим Кодексом. Митний орган відмовляє у прийнятті митної декларації виключно з таких підстав: митна декларація не містить усіх відомостей або подана без документів, передбачених статтею 335 цього Кодексу; електронна митна декларація не містить встановлених законодавством обов'язкових реквізитів; митну декларацію подано з порушенням інших вимог, встановлених цим Кодексом.

Зі змісту пункту 1 статті 337 МК України вбачається, що перевірка документів та відомостей, які подаються митним органам під час переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, здійснюється, зокрема, із застосуванням інформаційних технологій, які включають в себе контроль співставлення та контроль із застосуванням системи управління ризиками.

Згідно з пунктом 3 даної статті контроль співставлення - це автоматизоване порівняння даних, які містяться в митних деклараціях або інших документах, поданих для митного контролю або митного оформлення, з даними, які містяться в електронних копіях митних декларацій та інших документах, що надходять з митних та правоохоронних органів суміжних держав; в уніфікованих електронних дозвільних документах, що надходять з інших державних органів, інших електронних документах, пов'язаних з перевіркою достовірності даних, що перевіряються.

Контроль із застосуванням системи управління ризиками - це оцінка ризику шляхом аналізу (у тому числі з використанням інформаційних технологій) поданих документів у конкретному випадку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України з метою обрання форм та обсягу митного контролю, достатніх для забезпечення додержання вимог законодавства України з питань державної митної справи.

Відповідно до пункту 4.5 Порядку виконання митних формальностей при здійсненні митного оформлення товарів із застосуванням митної декларації на бланку єдиного адміністративного документа, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 30.05.2012 р. № 631, передбачено, що при здійсненні митного оформлення митної декларації (МД) виконуються такі митні формальності: перевірка дотримання строків подання МД (у випадках, визначених законодавством); перевірка наявності відміток про завершення переміщення товарів (у випадках, визначених законодавством з питань державної митної справи); контроль співставлення (автоматизоване порівняння) даних, які містяться в ЕК МД (ЕМД), та інших документів, поданих для митного оформлення; контроль із застосуванням системи управління ризиками, в тому числі оцінка ризику за МД шляхом аналізу ЕК МД та ЕК ДМВ (ЕМД та ЕДМВ) за допомогою АСАУР; перевірка правильності класифікації товарів; перевірка правильності визначення країни походження товарів; перевірка дотримання встановлених до задекларованих товарів заходів нетарифного регулювання; перевірка наявності задекларованих товарів у митному реєстрі об'єктів права інтелектуальної власності; перевірка правильності застосування пільг в оподаткуванні; перевірка правильності визначення митної вартості товарів.

Відповідно до статті 57 Митного кодексу України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами:

1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції);

2) другорядні:

а) за ціною договору щодо ідентичних товарів;

б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів;

в) на основі віднімання вартості;

г) на основі додавання вартості (обчислена вартість);

ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Згідно зі статтею 58 Митного кодексу України метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, застосовується у разі, якщо:

1) немає жодних обмежень щодо прав покупця (імпортера) на використання оцінюваних товарів, за винятком тих, що:

а) встановлюються законом чи запроваджуються органами державної влади в Україні;

б) обмежують географічний регіон, у якому товари можуть бути перепродані (відчужені повторно);

в) не впливають значною мірою на вартість товару;

2) щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів;

3) жодна частина виручки від будь-якого подальшого перепродажу, розпорядження або використання товарів покупцем не надійде прямо чи опосередковано продавцеві, якщо тільки не буде зроблено відповідне коригування з урахуванням положень частини десятої цієї статті;

4) покупець і продавець не пов'язані між собою особи або хоч і пов'язані між собою особи, однак ці відносини не вплинули на ціну товарів.

Відповідно до ст. ст. 49 і 50 Митного кодексу України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Відомості про митну вартість товарів використовуються, зокрема, для нарахування митних платежів.

Згідно з частиною першою статті 52 Митного кодексу України заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою. Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов'язані: заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об'єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; нести всі додаткові витрати, пов'язані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації.

Згідно з частиною третьою статті 53 Митного кодексу України у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов'язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов'язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов'язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); виписку з бухгалтерської документації; ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; копію митної декларації країни відправлення; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

В силу частини п'ятої статті 53 Митного кодексу України забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.

З аналізу статті 53 Митного кодексу України вбачається, що Кодекс містить вичерпний перелік документів, що подається декларантом митному органу для підтвердження заявленої митної вартості товарів та обраного методу її визначення.

Дана норма кореспондується з положеннями статті 318 Митного кодексу України, якою встановлено, що митний контроль має передбачати виконання органами доходів і зборів мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи.

Це також відповідає стандартним правилам, встановленим пунктами 3.16 та 6.2 Загального додатку до Міжнародної конвенції про спрощення та гармонізацію митних процедур, до якої Україна приєдналась згідно із Законом України від 15.02.2011 р. № 3018-VI «Про внесення змін до Закону України «Про приєднання України до Протоколу про внесення змін до Міжнародної конвенції про спрощення та гармонізацію митних процедур», якими запроваджено стандартні правила: на підтвердження декларації на товари митна служба вимагає тільки ті документи, які є необхідними для проведення контролю за даною операцією та забезпечення виконання усіх вимог щодо застосування митного законодавства; митний контроль обмежується мінімумом, необхідним для забезпечення дотримання митного законодавства.

Крім того, це узгоджується з проголошеними у статті 8 Митного кодексу України принципами здійснення державної митної справи на засадах законності та презумпції невинуватості, єдиного порядку переміщення товарів, транспортних засобів через митний кордон України, спрощення законної торгівлі; заохочення доброчесності.

Відповідно до частини 1 статті 54 МК України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Згідно з частинами четвертою та п'ятою статті 54 МК України митний орган під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобов'язаний, зокрема, здійснювати контроль заявленої декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих зазначеними особами документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Митний орган з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості, а також у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості.

Відповідно частини п'ятої статті 58 МК України митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті. При цьому, ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов'язаних із продавцем осіб для виконання зобов'язань продавця.

Аналіз положень частини третьої статті 53, частин першої, другої та п'ятої статті 54, статті 58 МК України надає підстави для висновку про те, що митний орган при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості зобов'язаний перевірити складові числового значення митної вартості, правильність розрахунку, здійсненого декларантом, упевнитись в достовірності та точності заяв, документів чи розрахунків, поданих декларантом, а також відсутності обмежень для визначення митної вартості за ціною договору, наведених у статті 58 МК України.

Орган доходів і зборів має право відійти від наведених вище законодавчих обмежень, що пов'язують з перевіркою основного переліку документів, які підтверджують митну вартість, та витребувати від декларанта додаткові документи лише якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, адже такі вади не дозволяють органу доходів і зборів законно здійснити визначений законом мінімум митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи для розмитнення задекларованого товару.

З метою усунення розбіжностей в документах, усунення сумнівів щодо підробки документів або з'ясування відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, які виявились відсутніми, закон надає право митному органу витребувати від декларанта інші додаткові документи, що перелічені в частині другій статті 53 Митного кодексу України.

Крім того, пунктами 3.16, 3.17 Загального додатку до Міжнародної конвенції про спрощення та гармонізацію митних процедур встановлено стандартне правило, що на підтвердження декларації на товари митна служба вимагає тільки ті документи, які є необхідними для проведення контролю за даною операцією та забезпечення виконання усіх вимог щодо застосування митного законодавства. У випадках, коли окремі підтверджуючі документи не можуть бути представлені разом з декларацією на товари з причин, які визнані митною службою обґрунтованими, вона дозволяє подачу таких документів протягом визначеного періоду часу.

Згідно з частиною третьою статті 54 Митного кодексу України за результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів орган доходів і зборів визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.

Відповідно до наказу Міністерства фінансів України «Про затвердження форми рішення про коригування митної вартості товарів, Правил заповнення рішення про коригування митної вартості товарів та Переліку додаткових складових до ціни договору» від 24.05.2012 р. № 598 в графі 33 рішення про коригування митної вартості товарів «Обставини прийняття Рішення та джерела інформації, що використовувалися митним органом для визначення митної вартості» зазначаються причини, через які митна вартість імпортованих товарів не може бути визначена за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції), у тому числі: неподання основних документів, які підтверджують відомості про заявлену митну вартість товарів (згідно з переліком та відповідно до умов, наведених у статті 53 Кодексу); невірно проведений розрахунок митної вартості; невідповідність обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 розділу ІІІ Кодексу; надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості. Зазначається послідовність застосування методів визначення митної вартості та причин, через які не був застосований кожний з методів, що передує методу, обраному митним органом.

Дослідивши міжнародну товарно-транспортну накладну від 08.10.2015 р. № 076178, колегія суддів прийшла до наступного висновку.

Графа 14 міжнародної ТТН відображає умови оплати (франко/не франко) та фактично означає вид операції, при якій в ціну товару або включаються витрати по доставці товару в місце призначення або не включаються. Ця графа заповнюється виключно відправником (а. с. 18).

В той же час, вказана графа не заповнена, всупереч зазначенню відповідачем у рішенні про коригування митної вартості про відображення у даній графі незрозумілого номера документа.

У запереченнях на адміністративний позов відповідач зазначив про відображення невідомого номера в графі 21 міжнародної ТТН (а. с. 84).

Колегією суддів встановлено, що на перетині вказаної графи з графою 22 надруковано номер документа: GE1284934.

Такий же номер під кодом 420 відображено в переліку доданих документів до експортної декларації (а. с. 47), проте, переклад цього переліку відомостей про вказаний документ не містить взагалі (а. с. 45).

Вирішуючи питання про значення вказаного недоліку для правильного вирішення спору та можливості приховування позивачем певної інформації від судів адміністративної юрисдикції, колегія суддів встановила, що графи 21 та 22 заповнюються перевізником, відтак, позивачу не має бути відомо про документацію передану контрагентом третім особам.

Натомість, в порядку ч. 2 ст. 71 КАС України відповідачем не доведено, що відсутність інформації щодо зазначеного номера документа перевізника має вплив на митну вартість товару.

Крім того, відповідач у запереченнях на позов зазначив про неможливість обрахувати вартість страхування, що включена до митної вартості.

Так з дослідженої первинної документації колегією суддів вбачається, що згідно рахунку-фактури від 05.10.2015 р. № СЕ20150294 загальна вартість товару становить 11436, 48 дол. США, оплата здійснюється протягом 75 днів з моменту митного очищення вантажу, умови поставки: CIP Одеса Західна, найменування товару: мінеральна вода «Боржомі» у 0,5 літрових скляних пляшках, кількість пляшок: 25992 шт., ціна за одиницю: 0, 440 дол. США (а. с. 19).

Експортна декларація від 08.10.2015 р. № С-2285 містить відомості про: вартість товару: 11436, 48 дол. США, умови поставки: CIP Одеса Західна, найменування товару: мінеральна вода «Боржомі» у 0,5 л. скляних пляшок, кількість пляшок: 25992 шт., вагу брутто: 21001, 50 кг, вагу нетто: 20793, 60 кг (а. с. 44).

Міжнародна ТТН від 08.10.2015 р. № 076178 містить відомості про: кількість поліетиленових упаковок: 2166 шт., найменування товару: мінеральна вода «Боржомі», номер та дату інвойсу: від 05.10.2015 р. № СЕ20150294, номер транспортного засобу: ВТ1579АР/ВТ3330ХТ, вагу брутто: 21001, 50 кг, місце розвантаження: Одеса, місце завантаження: Боржомі (а. с. 18).

Сертифікат походження товару № GEO 2015 01/003314, виданий Міністерством економіки та сталого розвитку Грузії, з посиланням на контракт № СТ20-001/1501 від 13.01.2015 р. містить відомості про: кількість місць і вид пакування: 2166 поліетиленових упаковок по 12 пляшок, опис товару: мінеральна вода «Боржомі» в 0,5 літрових скляних пляшках - 25992 скляних пляшок, вагу брутто: 21001, 50 кг, вагу нетто: 20793, 60 кг., номер та дату інвойсу: від 05.10.2015 р. № СЕ20150294, маршрут прямування: Боржомі (Грузія) - Одеса (Україна) (а. с. 43).

З огляду на описані відомості, колегія суддів приходить до висновку про те, що вказані документи розбіжностей щодо ваги, найменування, кількості, умов поставки, вартості не містять.

Відповідно до умов поставки СІР Інкотермс 2010 обов'язок щодо оплати витрат з перевезення до визначеного місця призначення (Одеса Західна) несе продавець. Продавець зобов'язаний забезпечити митне очищення товару для експорту. Продавець повинен забезпечити транспортне страхування від ризиків загибелі або пошкодження товару під час перевезення. Продавець укладає договір страхування й оплачує страхову премію.

Відповідно до умов відкритого полісу страхування вантажу № 00837 від 28.01.2015 р. та Угоди № ІСО/АО 15/026+1 від 04.03.2015 р. (продовжено дію полісу до 04.03.2016 р.), весь товар який поставляється контрагентом позивачу застраховано на страхову суму 5 000 000 (п'ять мільйонів) дол. США ТОВ «Страхова компанія Аі сі груп» (Грузія) (а. с. 50 - 54).

Згідно полісу розрахунок страхувальника зі страховиком здійснюється щоквартально на підставі інвойсів у сумі 0, 062 % від загальної вартості. Безумовна франшиза складає 0, 5 % від вартості перевезення, але не менше 50 дол. США.

В листі виробника № LT 32-589/1503 від 26.03.2015 р. зазначено, що ціна реалізації мінеральної води становить 0, 440 дол. США за одиницю та складається з витрат на придбання товару 0, 37 дол. США та з логістичних (навантаження, розвантаження, пакування, експортне оформлення, страхування) і транспортних витрат 0, 0613 дол. США (а. с. 71).

Відтак, матеріалами справи підтверджується, що саме контрагент несе обов'язок по страхуванню товару та ціна такого страхування включена в ціну реалізації позивачу.

Між тим, колегією суддів не виключається недобросовісність контрагента позивача при страхуванні товару та включенні страхової премії в його ціну, однак, не ставиться в якості предмету доказування у даному спорі, позаяк, при визначенні митної вартості товару визначальним є відповідність сплачених при придбанні товару сум первинним документам виключно позивачем.

Фактурна вартість товару - ціна товару, що переміщується через митний кордон України, та зазначена в рахунку-фактурі (фактурі-проформі, касових або товарних чеках, ярликах, інших документах роздрібної торгівлі, які містять відомості щодо вартості таких товарів).

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що страхові платежі, як складова структури ціни товару, входять до складу фактурної вартості, тобто контракту.

Це означає, що відповідач, фактично, ставить під сумнів включення нерезидентом витрат на страхування при формуванні ціни товару.

У спорі ж, що розглядається, визначальним є встановлення факту сплати позивачем певного відшкодування страхової премії на користь контрагента понад фактурну вартість.

Однак, матеріалами справи не підтверджено, а відповідачем в порядку ч. 2 ст. 71 КАС України не доведено, що позивач здійснив додаткові виплати на корить продавця поза митним контролем.

Таким чином, наявний у відповідача сумнів щодо фактичної вартості товару є суб'єктивним та трактується колегією суддів як припущення.

Щодо адресності прайс - листа на користь позивача колегія суддів зазначає, що по своїй суті прайс-лист - це список цін, що не може вважатися первинним документом і слугує способом для продавця розповсюджувати інформацію про товар.

Колегія суддів зауважує, що коло суб'єктів для яких виготовляється прайс - лист може зводитись до однієї особи, яка зацікавлена інформацією про один єдиний товар, а може містити перелік всіх товарів виробника і розраховуватись на загальну кількість жителів планети і доводитись до потенціальних споживачів через мережу Інтернет.

З огляду на те, що нерезидент формував ціну за певним видом товару та певними умовами поставки, цілком очевидним і логічним є надання інформації контрагентом виключно щодо цього товару, яка, на думку колегії суддів, носить форму звичайного листа-відповіді на запит, але завдяки обов'язковій вимозі щодо відображення у ньому конкретного показника у вигляді ціни має в своїй назві частину «прайс».

Крім того, в апеляційній скарзі відповідачем зазначається, що позивач є ексклюзивним дистриб'ютором товару на території України, що виключає можливість формування універсального прайс - листа для інших країн з огляду на диспозитивність правил Інкотермс у довільному виборі умов поставки продавцем.

Також, колегія суддів відхиляє доводи відповідача в частині припущення щодо сплати позивачем на користь продавця роялті та інших ліцензійних платежів за необґрунтованістю.

Доводи апелянта в частині позиціонування нерезидентом себе виробником товару, однак, зазначення в інформаційному листі вартості «на придбання товару» колегією суддів не оцінюються у зв'язку з тим, що суди адміністративної юрисдикції не мають повноважень перевіряти господарську діяльність резидентів інших країн, та така перевірка не має впливу на правильне вирішення спору.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що рішення про коригування митної вартості товару від 12.07.2015 р. № 500040403/2015/000018/2 скасовано постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 03 березня 2016 року у справі № 826/25025/15.

Вказана постанова залишена без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 12.05.2016 р. та набрала законної сили.

Рішення Одеської митниці Державної фіскальної служби про коригування митної вартості товарів від 31 серпня 2015 року № 500040403/2015/000023/2, яке також слугувало підставою для визначення митної вартості товару відповідачем, скасовано постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 06 червня 2016 року у справі № 826/25706/15, яка набрала законної сили 09 вересня 2016 року.

Також, у справі, що розглядається, відповідач, фактично, ставить під сумнів можливість контрагента позивача знижувати вартість поставленого товару.

З даного приводу колегія суддів зазначає, що мета зниження продавцем товару його вартості не знаходиться в причинному зв'язку з коригуванням митної вартості до тих пір, поки митний орган не доведе, що ціна проданого товару, фактично, всупереч зміненим умовам контракту, залишилась незмінною.

Відповідач вказаної обставини не довів.

Щодо пов'язаності між собою позивача та продавця товару, колегія суддів дану обставину не досліджує, зважаючи на те, що на час винесення рішення про коригування митної вартості даний факт митницею не перевірявся, що підтверджується відомостями графи 33 оскаржуваного рішення про коригування митної вартості.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та апеляційним судом відхиляються.

Згідно статті 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Підсумовуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив оскаржуване рішення відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, а тому підстави для його скасування або зміни відсутні.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Київської міської митниці ДФС України на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 02 вересня 2016 року у справі за позовом приватного акціонерного товариства «Індустріальні та дистрибуційні системи» до Київської міської митниці ДФС України про визнання протиправними дій, визнання протиправним та скасування рішення і картки відмови в прийнятті декларації залишити без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 02 вересня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядку і строки, визначені ст. 212 КАС України.

Головуючий суддя О. О. Беспалов
Суддя І. О. Грибан
Суддя О. А. Губська
(Повний текст ухвали виготовлено 17.11.2016 р.)

Головуючий суддя Беспалов О.О.

Судді: Губська О.А.

Грибан І.О.