Справа № 818/740/16
Суддя: Ральченко І.М.
Дата ухвалення: 2016-11-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 листопада 2016 р.Справа № 818/740/16
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Ральченка І.М.

Суддів: Катунова В.В. , Бершова Г.Є. ,

за участю секретаря судового засідання - Ружинської К. О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Сумського окружного адміністративного суду від 31.08.2016р. по справі № 818/740/16

за позовом ОСОБА_1

до Прокуратури Сумської області третя особа Головне управління Державної казначейської служби України в Сумській області

про визнання дій протиправними, стягнення заборгованості та моральної шкоди,

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом, у якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність Прокуратури Сумської області щодо не нарахування та не виплати йому заробітної плати за період з 01 липня 2015 року до 11 січня 2016 року включно відповідно до ст.81 Закону України "Про прокуратуру";

- стягнути заборгованість із виплат заробітної плати у розмірі 50 тис. грн. (за липень, серпень, вересень, жовтень, листопад, грудень 2015 року та січень 2016 року) за період з 01.07.2015р. до 11.01.2016р. включно, згідно зі ст.81 Закону України "Про прокуратуру", із урахуванням індексації та вже проведених виплат, які перерахувати на зарплатний розрахунковий рахунок ПАТ КБ "Приватбанк" НОМЕР_1;

- стягнути з відповідача на свою користь моральну шкоду в сумі 50 тис. грн.

Сумський окружний адміністративний суд постановою від 31.08.2016 року у задоволенні позовних вимог відмовив.

ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову, якою задовольнити позов. В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач посилається на порушення судом першої інстанції при прийнятті постанови норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. На думку апелянта, відсутність механізму реалізації права працівника прокуратури на заробітну плату в розмірі, передбаченому Законом України « Про прокуратуру», у зв'язку з не внесенням відповідних змін до постанови КМУ від 31.05.2012 року № 505 не є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до ч. 6 ст. 12 та ч. 1 ст. 41 Кодексу адміністративного судочинства України фіксування судового засідання 08.11.2016 року за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Як встановлено судовим розглядом, ОСОБА_1 з 03.04.2007р. перебував на службі в органах прокуратури Сумської області та звільнений наказом №7к від 11.01.2016р. в.о. прокурора Сумської області на підставі п.1 ст.40 КЗпП України із займаної посади та органів прокуратури у зв'язку з реорганізацією та скороченням кількості прокурорів органу прокуратури на підставі п.1 ст.40 КЗпП України та п.9 ст.51 Закону України "Про прокуратуру", що підтверджується копією трудової книжки (а.с.58-60).

У період з 01.07.2015р. до 11.01.2016р. прокуратурою Сумської області заробітна плата позивачу нараховувалася та виплачувалася, виходячи з розмірів, визначених Кабінетом Міністрів України у відповідних постановах.

Вважаючи, що на момент звільнення заробітна плата не виплачена в повному обсязі, ОСОБА_1 звернувся із позовом до суду.

Приймаючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з відсутності правових підстав для перерахунку та виплати заробітної плати позивачу поза межами видатків державного бюджету на оплату праці прокурорів місцевих прокуратур у розмірах інших, ніж встановлено Кабінетом Міністрів України.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду з наступних підстав.

Частиною 3 статті 81 Закону України «Про прокуратуру»№1697-VII (в редакції, яка набула чинності 15.07.2015р.) передбачено, що посадовий оклад прокурора місцевої прокуратури встановлюється у розмірі 12 мінімальних заробітних плат, визначених законом, що запроваджується поетапно: з 1 липня 2015 року - 10 мінімальних заробітних плат; з 1 січня 2016 року - 11 мінімальних заробітних плат; з 1 січня 2017 року - 12 мінімальних заробітних плат.

Фінансування оплати праці прокурорів здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України (ч.9 вказаної вище статті).

При цьому, згідно зі ст. 13 Закону України "Про оплату праці" оплата праці працівників установ і організацій, що фінансуються з бюджету, здійснюється на підставі актів Кабінету Міністрів України в межах бюджетних асигнувань. Обсяги витрат на оплату праці працівників установ і організацій, що фінансуються з бюджету, затверджуються одночасно з бюджетом.

У відповідності до абз.2 п.9 Прикінцевих положень Закону України "Про Державний бюджет України на 2015 рік" та п. 11 Прикінцевих положень Закону України "Про Державний бюджет на 2016 рік" норми і положення ст.81 Закону України "Про прокуратуру" застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Зазначені положення Закону України "Про Державний бюджет України на 2015 рік" та Закону України "Про Державний бюджет на 2016 рік" не були визнані неконституційними у встановленому порядку та вони є чинними.

Згідно з частиною першою та другою статті 23 Бюджетного кодексу України будь-які бюджетні зобов'язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення, якщо інше не передбачено законом про Державний бюджет України. Бюджетні призначення встановлюються законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет) у порядку, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до частини першої статті 51 Бюджетного кодексу України керівники бюджетних установ утримують чисельність працівників, військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та здійснюють фактичні видатки на заробітну плату (грошове забезпечення), включаючи видатки на премії та інші види заохочень чи винагород, матеріальну допомогу, лише в межах фонду заробітної плати (грошового забезпечення), затвердженого для бюджетних установ у кошторисах.

Постановою Кабінету Міністрів України №505 від 31.05.2012р. "Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури" визначено схеми посадових окладів працівників органів прокуратури, зокрема Схема посадових окладів працівників прокуратур міст (крім мм. Києва та Севастополя та міст із районним поділом) (Додаток 4), у розмірах менших, ніж це передбачено ст.81 Закону України «Про прокуратуру» №1697-VII.

Відповідно до п.13 Розділу ХІІІ Перехідних положень Закону України «Про прокуратуру» Кабінету Міністрів України доручено у тримісячний строк з дня, наступного за днем опублікування цього Закону привести свої нормативно-правові акти у відповідність із цим Законом.

Однак, вимоги зазначеної норми Кабінетом Міністрів України не були виконані.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено в суді апеляційної інстанції, ОСОБА_1 нарахована і виплачена заробітна плата відповідно до вимог п.9 Прикінцевих положень Закону України "Про Державний бюджет на 2015 рік", п.11 Прикінцевих положень Закону України "Про Державний бюджет на 2016 рік" та постанови Кабінету Міністрів України від 31.05.2012 року № 505 "Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури".

Отже, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відсутні правові підстави для перерахунку та виплати заробітної плати позивачу поза межами видатків державного бюджету на оплату праці прокурорів місцевих прокуратур у розмірах інших, ніж встановлено Кабінетом Міністрів України. Нарахування та виплата заробітної плати позивачу за період з 01.07.2015р. до 11.01.2016р. включно здійснені відповідачем відповідно до нормативних актів, які регулюють порядок оплати праці працівників прокуратури. Відповідачем дотримано положення ст.116 Кодексу законів про працю України, будь-яка заборгованість по заробітній платі у відповідача перед позивачем відсутня.

При цьому, колегія суддів зазначає, що вказаний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною в постановах від 04.11.2015 року у справі №21-1461а15 та від 30.03.2016 року у справі №822/504/13-а.

Вищенаведене спростовує доводи апеляційної скарги про те, що відсутність механізму реалізації права працівника прокуратури на заробітну плату в розмірі, передбаченому Законом України « Про прокуратуру», у зв'язку з не внесенням відповідних змін до постанови КМУ від 31.05.2012 року № 505 не є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.

Доводи апелянта стосовно того, що прокуратура Сумської області у взаємодії з Генеральною прокуратурою України та Кабінетом Міністрів України могли забезпечити виконання вимог ст. 81 Закону України «Про прокуратуру», відхиляються колегією суддів, з огляду на таке.

Прокуратура області та Генеральна прокуратура України як розпорядники бюджетних коштів відповідних рівнів складають та затверджують річні плани асигнувань, у тому числі на виплату заробітної плати у відповідності до вимог чинного законодавства, яким регулюються умови оплати праці працівників органів прокуратури (в даному випадку постанова КМУ від 31.05.2012 року № 505), та обсягу фактично виділених згідно Закону України про Державний бюджет на відповідний рік коштів.

При цьому, прокуратура області не наділена правом самостійно, без відповідної фінансової можливості, тобто збільшення видатків з Державного бюджету України, змінити кошторис видатків, оскільки головним розпорядником коштів є Генеральна прокуратура України.

Як вбачається з копій розрахункових листів, за період з 01.07.2015р. до 11.01.2016р. прокуратурою Сумської області заробітна плата позивачу нараховувалася та виплачувалася, виходячи з розмірів, визначених Кабінетом Міністрів України у відповідних постановах.

Крім того, позивачем не обґрунтовано розмір заробітної плати, яку він просить стягнути, не надано розрахунків суми, а також не зазначено на підставі чого ним здійснено відповідний розрахунок.

Також підлягають спростуванню доводи апелянта щодо безпідставного застосування судом першої інстанції рішення Конституційного Суду України від 26.12.2011 року №20-рп/2011, в якому зазначено, що передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними.

При цьому, слід звернути увагу на те, що механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Крім того, такі заходи можуть бути обумовлені необхідністю запобігання чи усунення реальних загроз економічній безпеці України, що згідно з частиною першою статті 17 Конституції України є найважливішою функцією держави.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1, в тому числі вимог про стягнення моральної шкоди, оскільки вони є похідними від основних вимог про стягнення заборгованості із заробітної плати.

Переглянувши постанову суду першої інстанції, в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що при її прийнятті суд першої інстанції у повному обсязі з'ясував обставини справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 41, 160, 167, 195, п.1 ч.1 ст. 198, ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.ст.206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Сумського окружного адміністративного суду від 31.08.2016р. по справі № 818/740/16 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Ральченко І.М.
Судді Катунов В.В. Бершов Г.Є.
Повний текст ухвали виготовлений 14.11.2016 р.