Справа № 826/2538/16
Суддя: Данилишин В.М.
Дата ухвалення: 2016-11-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

15 листопада 2016 року 13 год. 50 хв. № 826/2538/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Данилишина В.М. розглянув у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи ОСОБА_1 до державної податкової інспекції у Солом'янському районі Головного управління ДФС у місті Києві про скасування рішення відповідача.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва надійшов позов суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1.) до державної податкової інспекції у Солом'янському районі Головного управління ДФС у місті Києві (далі - відповідач) про скасування податкового повідомлення-рішення відповідача від 30 квітня 2015 року №615-17 (далі - оскаржуване рішення).

В обґрунтування позову зазначено, що позивач, як фізична особа-підприємець, є платником єдиного податку і використовує приміщення, які належать їй на праві приватної власності, для провадження підприємницької діяльності; нарахування податкового зобов'язання зі сплати земельного податку з фізичних осіб за використання земельної ділянки, на якій розташована будівля, в якій знаходяться вказані приміщення, є протиправним та суперечить нормам податкового законодавства.

Відповідною ухвалою суду відкрито провадження в адміністративній справі, яку призначено до розгляду у судовому засіданні.

Під час переходу до розгляду справи по суті представник відповідача не визнала позов та просила відмовити у його задоволенні повністю з підстав, зазначених у письмових запереченнях проти позову, наданих суду.

Позивач (її представник) у судові засідання не прибула, хоча про дати, час та місце судового розгляду справи позивач повідомлена належним чином. При цьому, до суду через канцелярію надійшло письмове клопотання про розгляд справи за відсутності позивача.

У відповідне судове засідання представник відповідача також не прибув, хоча про дату, час та місце судового розгляду справи сторона відповідача повідомлена належним чином, заява про розгляд справи за відсутності представника відповідача до суду не надійшла.

Враховуючи викладене та зважаючи на достатність наявних у матеріалах справи доказів для розгляду та вирішення справи по суті, у відповідному судовому засіданні судом, відповідно до ч.ч. 4, 6 ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), прийнято рішення про подальший розгляд та вирішення справи у порядку письмового провадження.

Оцінивши у порядку письмового провадження належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, суд -

ВСТАНОВИВ:

Як з'ясовано судом у ході розгляду справи та підтверджується наявними у матеріалах справи доказами, 22 червня 2004 року між дочірнім підприємством "Соларіс Трейд Інвестментс Україна" (продавець) та ОСОБА_1 (покупець) укладено договір купівлі-продажу нежитлових приміщень, за умовами якого продавець передав, а покупець прийняв у власність нежитлові приміщення, що складають 7/100 частин від домоволодіння, а саме підвал: з прим. №1 по прим. №9 площею 174,2 кв.м., І поверх: з прим. №10 по прим. №17, прим І площею 2,4 кв.м., прим. ІІ площею 1,5 кв.м., всього площею 148,2 кв.м. Загальна площа відчужуваних приміщень 322,4 кв.м., розташованих за адресою: АДРЕСА_1.

Згідно реєстраційного посвідчення, виданого Київським міським бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна 30 червня 2004 року, зазначені нежитлові приміщення зареєстровані за позивачем на праві приватної власності, про що внесено запис в реєстраційну книгу №д.7П-192 за реєстрованим №2195-П.

Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, 14 вересня 2011 року ОСОБА_1 зареєстрована як суб'єкт підприємницької діяльності - фізична особа, а відповідно до копії свідоцтва платника єдиного податку серія НОМЕР_2, ОСОБА_1 із 01 січня 2012 року перебуває на спрощеній системі оподаткування та сплачує єдиний податок.

30 квітня 2015 року відповідачем прийнято оскаржуване рішення, яким позивачу визначено суму податкового зобов'язання зі сплати земельного податку з фізичних осіб у розмірі 18001,97 грн.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Зі змісту оскаржуваного рішення не вбачається за який період позивачу нараховано податкове зобов'язання зі сплати земельного податку з фізичних осіб.

Згідно зі ст.ст. 269, 270, п. 286.1 ст. 286 ПК України, платниками земельного податку є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв) та землекористувачі.

Об'єктами оподаткування є земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні, та земельні частки (паї), які перебувають у власності.

Підставою для нарахування земельного податку є дані державного земельного кадастру.

У той же час, відповідно до п. 287.1 ст. 287 ПК України, власники землі та землекористувачі сплачують плату за землю з дня виникнення права власності або права користування земельною ділянкою.

Згідно з п. 287.6 ст. 287 ПК України, при переході права власності на будівлю, споруду (їх частину) податок за земельні ділянки, на яких розташовані такі будівлі, споруди (їх частини), з урахуванням прибудинкової території сплачується на загальних підставах з дати державної реєстрації права власності на нерухоме майно.

Аналіз викладених норм дає підстави для висновку, що обов'язок здійснювати оплату земельного податку виникає у осіб, які набули право власності на будівлю, споруду або їх частину саме з моменту реєстрації права власності на таке нерухоме майно.

Як вбачається з матеріалів справи, а саме копії договору купівлі-продажу нежилих приміщень від 22 червня 2004 року та копії реєстраційного посвідчення Київського міського бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна від 30 червня 2004 року, позивачу на праві приватної власності належать нежилі приміщення загальною площею 322,4 кв.м. - 7/100 частин від домоволодіння по АДРЕСА_1 про що 30 червня 2004 року внесено запис в реєстраційну книгу №д.7П-192 за реєстровим №2195-П.

Тобто, в силу наведених норм ПК України, із 01 січня 2011 року у позивача, як власника нерухомого майна, виник обов'язок зі сплати земельного податку за земельну ділянку, на якій розташований відповідний об'єкт нерухомості.

У той же час, п. 286.6 ст. 286 ПК України передбачено, що за земельну ділянку, на якій розташована будівля, що перебуває у спільній власності кількох юридичних або фізичних осіб, податок нараховується з урахуванням прибудинкової території кожному з таких осіб:

1) у рівних частинах - якщо будівля перебуває у спільній сумісній власності кількох осіб, але не поділена в натурі, або одній з таких осіб-власників, визначеній за їх згодою, якщо інше не встановлено судом;

2) пропорційно належній частці кожної особи - якщо будівля перебуває у спільній частковій власності;

3) пропорційно належній частці кожної особи - якщо будівля перебуває у спільній сумісній власності і поділена в натурі.

За земельну ділянку, на якій розташована будівля, що перебуває у користуванні кількох юридичних або фізичних осіб, податок нараховується кожному з них пропорційно тій частині площі будівлі, що знаходиться в їх користуванні, з урахуванням прибудинкової території.

Відповідно до п. 286.1, п. 286.5 ст. 286 ПК України, підставою для нарахування земельного податку є дані державного земельного кадастру. Центральні органи виконавчої влади, що реалізують державну політику у сфері земельних відносин та у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, щомісяця, але не пізніше 10 числа наступного місяця, а також за запитом відповідного контролюючого органу за місцезнаходженням земельної ділянки подають інформацію, необхідну для обчислення і справляння плати за землю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Нарахування фізичним особам сум податку проводиться контролюючими органами, які видають платникові до 1 липня поточного року податкове повідомлення-рішення про внесення податку за формою, встановленою у порядку визначеному ст. 58 ПК України.

З наведених норм ПК України вбачається, що обов'язок по нарахуванню сум земельного податку фізичним особам покладено саме на контролюючі органи, зокрема, органи державної податкової служби, яким для визначення розміру вказаного податку необхідно встановити базу оподаткування, наявність грошової оцінки землі, інші відомості для визначення суми податкового зобов'язання.

Разом з тим, як з'ясовано у ході судового розгляду справи, відповідачем не надано суду документів, на підставі яких ним визначено позивачу податкове зобов'язання із земельного податку з фізичних осіб. Відповідачем не підтверджено наявність грошової оцінки землі та інших відомостей для визначення суми податкового зобов'язання.

Крім того, як з'ясовано судом в іншому складі у ході розгляду адміністративної справи №826/10290/14 за позовом ОСОБА_1 до державної податкової інспекції у Солом'янському районі Головного управління Міндоходів у місті Києві, третя особа: комунальне підприємство по утриманню житла Жовтневого району міста Києва, про скасування рішень, відповідно до листа Департаменту земельних ресурсів від 26 серпня 2014 року №, згідно даних міського земельного кадастру земельна ділянка на АДРЕСА_1 обліковується за комунальним підприємством по утриманню житла Жовтневого району міста Києва, а інформація щодо передачі у власність чи у користування вказаної земельної ділянки або її частини у кадастрі відсутня (постанова Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 жовтня 2014 року в адміністративній справі №826/10290/14, залишена без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 11 грудня 2014 року).

Суд зазначає, що ненадання відповідачем доказів на підтвердження правильності розрахунку суми грошового зобов'язання, визначеної в оскаржуваному рішенні, є підставою для визнання його протиправним та скасування.

Такі висновки суду узгоджуються із позицією Вищого адміністративного суду України, викладеною в ухвалі від 24 червня 2014 року №К/800/62298/13.

Крім того, суд також зазначає, що з наявної у матеріалах справи копії свідоцтва платника єдиного податку вбачається, що позивач із 01 січня 2012 року перейшла на спрощену систему оподаткування.

Відповідно до пп. 297.1.4 п. 297.1 ст. 297 ПК України, платники єдиного податку звільняються від обов'язку нарахування, сплати та подання податкової звітності із земельного податку, крім земельного податку за земельні ділянки, що не використовуються ними для провадження господарської діяльності.

Згідно зі ст. 796 Цивільного кодексу України, одночасно з правом найму будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) наймачеві надається право користування земельною ділянкою, на якій вони знаходяться, а також яка прилягає до будівлі або споруди, у розмірі, необхідному для досягнення мети найму. У договорі найму сторони можуть визначити розмір земельної ділянки, яка передається наймачеві. Якщо розмір земельної ділянки у договорі не визначений, наймачеві надається право користування усією земельною ділянкою, якою володів наймодавець.

При цьому, відповідно до пп. 14.1.36 п. 14.1 ст. 14 ПК України, господарська діяльність - діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

З аналізу наведеного слідує, що у разі надання в оренду будівель, споруд або їх частин за договором оренди, одночасно з правом найму будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) наймачеві надається право користування земельною ділянкою, на якій вони знаходяться, а також яка прилягає до будівлі або споруди, тобто підприємницька діяльність наймодавців провадиться обов'язково за рахунок здачі в оренду майна і земельної ділянки, а отже така фізична особа-підприємець (власник нежитлового приміщення), будучи платником єдиного податку, звільняється від нарахування (сплати) та подання податкової звітності з земельного податку.

Аналогічну позицію висловлено і Державною податковою службою України в Узагальнюючій податковій консультації щодо плати земельного податку власниками нежитлових приміщень, платниками єдиного податку - фізичними особами-підприємцями, затвердженої наказом від 23 листопада 2012 року №1051.

З огляду на встановленні судом обставини (постанова Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 жовтня 2014 року в адміністративній справі №826/10290/14, залишена без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 11 грудня 2014 року), які, відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС України, не потребують повторного доказування, а саме перебування позивача на спрощеній системі оподаткування із січня 2012 року, а також використання земельної ділянки, яка знаходилася у її користуванні, для провадження господарської діяльності, що полягала у здачі в оренду приміщення в будівлі, яка розміщена на цій земельній ділянці, іншому господарюючому суб'єкту, суд приходить до висновку, що позивач звільнений від нарахування (сплати) податкової звітності з земельного податку за відповідні роки.

Аналогічних висновків дійшов і Вищий адміністративний суд України в ухвалах від 12 червня 2014 року у справі №К/800/61784/13, від 22 квітня 2014 року у справі №К/800/63438/13, від 18 березня 2013 року у справі №К/9991/62396/12.

Згідно з ч. 1 ст. 11, ч. 1 ст. 69, ч.ч. 1, 2, 6 ст. 71 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Якщо особа, яка бере участь у справі, без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які вона посилається, суд вирішує справу на основі наявних доказів.

Таким чином, із системного аналізу вище викладених норм та з'ясованих обставин суд прийшов до висновку, що позов суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи ОСОБА_1 до державної податкової інспекції у Солом'янському районі Головного управління ДФС у місті Києві про скасування рішення відповідача є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню повністю.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

На підставі вище викладеного, керуючись ст.ст. 69-71, 86, 94, 128, 158-163, 167 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Задовольнити позов повністю.

2. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення державної податкової інспекції у Солом'янському районі Головного управління ДФС у місті Києві від 30 квітня 2015 року №615-17.

3. Присудити на користь суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) здійснений нею судовий збір у розмірі 551,21 грн. (п'ятсот п'ятдесят одна гривня двадцять одна копійка) за рахунок бюджетних асигнувань державної податкової інспекції у Солом'янському районі Головного управління ДФС у місті Києві ().

Копії постанови направити (вручити) сторонам (їх уповноваженим представникам) у порядку та строки, встановлені ст. 167 КАС України.

Згідно зі ст.ст. 185, 186 КАС України, постанова може бути оскаржена шляхом подання до Київського апеляційного адміністративного суду через Окружний адміністративний суд міста Києва апеляційної скарги протягом десяти днів із дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Київського апеляційного адміністративного суду.

Відповідно до ст. 254 КАС України, постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя В.М. Данилишин