Справа № 495/6154/16-а
Суддя: Мишко В. В.
Дата ухвалення: 2016-11-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 495/6154/16-а
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 листопада 2016 року м. Білгород-Дністровський

Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області у складі:

головуючого судді: Мишко В.В.

при секретарі судового засідання: Левченко А.В.

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1 (паспорт серії КЕ № 572453 виданий 05.03.1997 року)

ОСОБА_2 (ордер серії ОД № 003104 виданий 01.06.2016 року)

від відповідача: ОСОБА_3 (довіреність № 2218/11 від 01.03.2016 року)

від третьої особи: не зявився

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу № 495/6154/16-а

за позовом ОСОБА_1

до Білгород-Дністровського обєднаного управління Пенсійного фонду України Одеської області

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Публічного акціонерного товариства «Гемопласт»

про визнання незаконними та скасування рішень, зобовязання вчинити певні дії, стягнення заборгованості та судових витрат

В С Т А Н О В И В :

09.08.2016 року ОСОБА_1 звернувся до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області з адміністративним позовом до Білгород-Дністровського обєднаного управління Пенсійного фонду України Одеської області (далі по тексту відповідач) за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Публічного акціонерного товариства «Гемопласт» про визнання незаконними та скасування рішень, зобовязання вчинити певні дії, стягнення заборгованості та судових витрат (а.с.2-5).

Так, позивач просить суд:

- скасувати як незаконне рішення Білгород-Дністровського ОУ ПФ України Одеської області від 06.02.2015 року № 1 про відмову у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах ОСОБА_1;

- скасувати як незаконне рішення Білгород-Дністровського ОУ ПФ України Одеської області від 22.06.2016 року № 10 про відмову у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах ОСОБА_1;

- зобов'язати Білгород-Дністровське ОУ ПФ України Одеської області зарахувати період роботи ОСОБА_1 в ПАТ «Гемопласт» з 01.07.2007 року по 08.07.2012 року до пільгового стажу та призначити пенсію з урахуванням зазначеного пільгового стажу з 28.01.2015 року;

- стягнути з Білгород-Дністровського ОУ ПФ України Одеської області на користь ОСОБА_1 заборгованість за пенсією за період з 28.01.2015 року по теперішній час;

- стягнути з Білгород-Дністровського ОУ ПФ України Одеської області на користь ОСОБА_1 судові витрати, зокрема судовий збір та витрати на правову допомогу в розмірі 7 500.

Позовні вимоги мотивовані тим, що ОСОБА_1, в період з 19.09.2003 року і до цього часу працює на посаді стериліза горішка матеріалів і препаратів на дільниці газової стерилізації ПАТ «Бемопласт». Під час праці він виконує роботу із застосуванням оксиду етилену. Постановою Кабінету Міністрів України № 36 від 16.01.2003 року «Про затвердження списків виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах» були затверджені списки №№ 1, 2. Відповідно до Списку № 1 розділу XVIII виробництво фармацевтичних препаратів підрозділ 1. Хіміко-фармацевтичне і фармацевтичне виробництво. 18.1.4. Робота із застосуванням оксиду етилену. Код КП 8221.2. Таким чином його робота відноситься до такої, що надає право на пенсію за віком на пільгових умовах.

Згідно з абзацом першим пункту «а» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 50 років і нри стажі роботи не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

25.01.2015 року ОСОБА_1виповнилося 50 років. Станом на цей час його пільговий стаж становив більше ніж 11 років. Бажаючи отримувати пільгову пенсію, 28.01.2015 року ОСОБА_1 звернувся з відповідною заявою до Білгород-Дністровського ОУПФ України в Одеській області. Будь-яку відповідь на таке звернення він не отримав, пенсія йому не нараховувалась і не сплачувалась. За період з 19.09.2003 року по 09.06.2016 року пільговий стаж ОСОБА_1 складає 12 років 8 місяців і 21 день. 13.06.2016 року ОСОБА_1 вдруге звернувся до Білгород-Дністровського ОУПФ України в Одеській області з проханням отримувати пільгову пенсію. 30.06.2016 року ОСОБА_1 отримав на руки відповідь з Білгород-Дністровського ОУПФ України в Одеській області, в якій містилось рішення № 10 від 22.06.2016 року про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії, також йому порадили звернутися до суду за вирішенням зазначеного питання.Після цього був зроблений адвокатський запит у інтересах ОСОБА_1 з метою отримання рішення щодо попереднього звернення від 28.01.2015 року. 05.08.2016 року з відповіді на адвокатський запит ОСОБА_1 дізнався, що на його попередню заяву було винесено рішення № 1 від 06.02.2015 року про відмову у призначенні (перерахунку) пенсії, також йому порадили звернутися до суду за вирішенням зазначеного питання.

Із змісту оскаржуваних рішень про відмови № 1 та № 10 ОСОБА_1 стало зрозуміло, що підставою для цього стало хибне уявлення відповідача відносно не зарахування пільгового стажу у період роботи з 01.07.2007 року по 08.07.2012 року внаслідок не проведеної атестації робочих міст. На думку відповідача, на час першого і наступного звернення стаж ОСОБА_1 не складав 10 років, адже на його підприємстві не була проведена чергова атестація робочих міст в період з 01.07.2007 по 08.07.2012 роки.

Між тим, за твердженням ОСОБА_1, попередня (до спірних строків) атестація на ПАТ «Гемопласт» була проведена 16.08.2002 року, що підтверджується відповідним висновком експертизи якості проведення атестації робочих місць від 16.08.2002 року №05/10-636. Крім того, згідно довідки з ПАТ «Гемопласт» «...з моменту проведення атестації робочого місця за умовами праці за професією стерилізаторника матеріалів та препаратів дільниці газової стерилізації ПАТ «Гемопласт» ... умови праці і характер, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, докорінно не змінювались по теперішній час...». Також 23.05.2008 року проводилась чергова експертиза якості проведення атестації робочих місць. Однак, висновок експертизи якості проведення атестації робочих місць від 23.05.2008 року був припинений. В подальшому аналогічну атестацію було проведено у 2012 році, що підтверджується висновком експертизи якості проведення атестації від 17.06.2013 року. У той самий час згідно з п.4.2 Порядку застосування Списків №№ 1, 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого наказом Мінпраці від 18.11.2005 року № 383 «...результати атестації (як вперше проведеної, так і чергової) застосовуються при обчисленні стажу. який дас право на пенсію за віком на пільгових умовах, впродовж 5 років після затвердженіїя її результатів, за умови, якщо впродовж цього часу на даному підприємстві не змінювались докорінно умови і характер праці (виробництво, робота, робоче місце), що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах...».

З урахуванням цього, на думку ОСОБА_1, він повинен був включений органами ПФУ до особливого стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах в період з 01.07.2007 року по 08.07.2012 року, адже на момент 01.07.2007 року ще діяли попередні результати атестації, які можна було застосовувати для обчислення пільгового стажу ще до 16.08.2007 року. Таким чином, у теперішній час завдяки незаконним діям відповідача права та інтереси ОСОБА_1 були порушені, а іншим чином захистити своє порушене право, ніж звернутися до суду з позовом, у нього немає. Крім того, внаслідок винних дій відповідача ОСОБА_1 був вимушений зверталися за правовою допомогою, розмір якої складає 7500 гривень, сплачувати судовий збір, які відповідач повинен йому відшкодувати.

30.08.2016 року відповідачем ОУ ПФ України Одеської області, подано до суду заперечення на позов, в якому він просив у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити в повному обсязі (а.с.40-41).

УПФ зазначило, що відповідно до п.2 розділу XV Прикінцеві положення Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених КМУ, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, мали право на пенсію на пільгових умовах, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди. До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди зазначеним особам пенсії призначаються за нормами цього Закону в разі досягнення пенсійного віку та наявності трудового стажу, передбаченого Законом України «Про пенсійне забезпечення».

Згідно із п. «а» ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи, працівники зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за Списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах. Основним документом, що підтверджує право на пільгове пенсійне забезпечення за результатами атестації робочих місць за умовами праці, є наказ по підприємству.

Згідно із п.4 Порядку проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженого постановою КМУ від 01.08.1992 року №442, атестація проводиться атестаційною комісією, склад і повноваження якої визначаються наказом по підприємству, організації в строки, передбачені колективним договором, але не рідше одного разу на 5 років.

Відповідно до п. 4.1 Порядку застосування Списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18.11.2005 року № 383 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 01.12.2005 року за № 1451/11731, при призначенні пенсії за віком на пільгових умовах для зарахування до стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, певного 5-річного періоду роботи зі шкідливими і важкими умовами праці після 21.08.1992 року, відповідне право впродовж цього періоду повинне бути підтверджене за результатами атестації.

Відповідно до п.п. 4.2-4.3 Порядку, результати атестації (як вперше проведеної, так і чергової) застосовуються при обчисленні стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, впродовж 5 років після затвердження її результатів, за умови, якщо впродовж цього часу на даному підприємстві не змінювались докорінно умови і характер праці (виробництво, робота, робоче місце), що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах. У разі підтвердження цього права за результатами атестації, вперше проведеної до 21.08.1997 року (впродовж 5 років після введення в дію Порядку проведення атестації робочих місць, до стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, зараховується весь період роботи із шкідливими умовами праці, до дати видання наказу на підприємстві про результати проведення атестації та період роботи впродовж наступних 5 років з урахуванням п. 4.2 цього Порядку.

За наданими документами позивач працюває з 19.09.2003 стерилізаторником матеріалів і препаратів на дільниці газової стерилізації ПАТ «Гемопласт». Під час праці виконує роботу із застосуванням оксиду етилену. Атестація робочого місця стерилізаторника матеріалів та препаратів газової стерилізації на підриємстві вперше проведена в 2002 році. Відповідно до наказу по підприємтсву «Про затвердження результатів проведення атестації робочих місць за умовами праці» № 122 від 11.07.2002 року та висновку Державної експертизи якості проведення атестації робочих місць за умовами праці від 16.08.2002 року № 05/10-634, підтверджено право позивача на пільгове пенсійне забезпечення за результатами атестації робочих місць за умовами праці. Наказом генерального директора ВАТ «Гемопласт» № 155 від 09.09.2007 року затверджено результати атестації робочих місць за умовами праці.

Однак, згідно висновку експертизи якості проведення атестації робочих місць від 23.05.2008 року №155/05-2008, у звязку з порушеннями постанови КМУ від 01.08.1992 року № 442 «Про порядок проведення атестації робочих місць за умовами праці», Методичних рекомендацій «Про проведення атестації робочих місць за умовами праці», затверджених Мінпраці і МОЗ України 01.09.1992 року № 41, що спричинило до необгрунтованого встановлення пільг і компенсацій за роботу в шкідливих умовах праці, вищевказаний наказ по ВАТ «Гемопласт» від 09.07.2007 року №155 припинено. Крім того, згідно даного висновку експертизи в розділі III «Якість атестації робочих місць» зазначалось, що атестація робочих місць проводилась з грубими порушеннями чинного законодавства, що свідчить про необєктивне встановлення пільг і компенсацій.

Чергова атестація робочого місця на підприємстві була проведена в 2012 році, та відповідно до наказу по підприємству № 112/2 від 09.07.2012 року, висновку Державної експертизи якості проведення атестації робочих місць від 30.04.2013 року №47/04-2013, підтверджено право позивача на пільгове пенсійне забезпечення за результатами атестації робочих місць за умовами праці.

Пунктом 11 постанови КМУ від 01.08.1992 року № 442 «Про порядок проведення атестації робочих місць за умовами праці» визначено, що контроль за якістю проведення атестації, правильністю застосування списків № 1 і 2 виробництв, робіт, професій посад і показників, що дають право на пільгове пенсійне забезпечення, пільги і компенсації, покладається на органи Державної експертизи умов праці.

Враховуючи вимоги зазначеного Порядку, до пільгового стажу зараховано періоди роботи позивача з 19.09.2003 року по 10.07.2007 року (впродовж 5 років після затвердження результатів атестації) та період з 11.07.2012 року по 09.06.2016 року (впродовж 5 років після затвердження результатів атестації). В звязку з тим, що за період з 11.07.2007 року по 10.07.2012 року право позивача на пільгове пенсійне забезпечення не підтверджено результатами атестації робочих місць, зазначений період не може бути зарахований до пільгового стажу. Тому з відсутністю необхідного пільгового стажу роботи за списком №1 позивачу в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах відмовлено.

Крім того, відповідач вважає, що вимога позивача про стягнення витрат на правову допому у розмірі 7500 грн є безпідставною, незаконною та не підлягає задоволенню, оскільки ні договору про надання правової допомоги, ні відповідного розрахунку виконаних робіт за договором до справи долучено не було, а із наданої суду квитанції не можливо встановити об'єм виконаних робіт та їх кількість в частині надання правової допомоги клієнту, зазначена сума у розмірі 7500 грн. не розрахована відповідно до вимог Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах».

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1, та його представник ОСОБА_2, заявлені позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили суд їх задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_3, в судовому засідання подане до суду заперечення на позов ОСОБА_1 підтримала в повному обсязі та просила у задоволенні його позовних вимог відмовити.

Третя особа ПАТ «Гемопласт», відзив, заперечення або пояснення на адміністративний позов ОСОБА_1 до суду не надала та її представник в судові засідання не з'явився без поважних причин, про причини неявки суд не повідомив, будь-яких клопотань не заявляв, хоча був належним чином повідомлений про час та місце судового розгляду, про що свідчать наявні в матеріалах справи відповідні поштові повідомлення (а.с.39, 48, 64).

Розглянувши адміністративний позов, вивчивши матеріали справи, зясувавши фактичні обставини, дослідивши надані докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши в судовому засіданні пояснення учасників судового процесу, суд дійшов до наступників висновків.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.17 Кодексу адміністративного судочинства України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема на спори фізичних чи юридичних осіб із субєктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Відповідно до частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, які породжують, змінюють або припиняють права та обов'язки у сфері публічно-правових відносин, вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень, якщо позивач вважає, що цими рішеннями, діями чи бездіяльністю його права чи свободи порушено або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші обмеження прав чи свобод.

Положеннями частини 1 статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України, позиції Конституційного Суду України, викладеної у рішеннях № 6-рп/1997 від 25.11.1997 року, № 9-рп/1997 від 25.12.1997 року щодо офіційного тлумачення частини 2 статті 55, статей 64, 124 Конституції України, статті 248-2 Цивільного процесуального кодексу України, встановлено, що кожен має право звернутись до суду, якщо його права чи свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав чи свобод.

При цьому, на думку суду, право на звернення до адміністративного суду з позовом не завжди співпадає з правом на судовий захист, яке закріплено у статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України. Саме по собі звернення до адміністративного позову ще не означає, що суд зобовязаний надати такий захист. Адже для того, щоб був наданий судовий захист, слід встановити, що особа, яка звернулась з позовом, дійсно має право, свободу чи інтерес, про захист яких вона просить, і це право, свобода чи інтерес порушені відповідачем саме у публічно-правових відносинах.

З наведених норм права випливає, що позивач на власний розсуд визначає, чи порушено його права рішеннями, дією або бездіяльністю суб'єкта владних повноважень. Проте ці рішення, дія або бездіяльність мають бути такими, що породжують, змінюють або припиняють права та обов'язки саме у сфері публічно-правових відносин.

Так, ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Білгород-Дністровського ОУ ПФ України Одеської області про визнання незаконними та скасування рішень, зобовязання вчинити певні дії, стягнення заборгованості та судових витрат.

Відповідно до ч.1 ст.99 Кодексу адміністративного судочинства України, адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів (ч.2 ст.99 КАС України).

Відтак, процесуальний закон пов'язує початок перебігу шестимісячного строку звернення до суду з датою, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Як стверджує ОСОБА_1, про наявність рішення УПФ України в м. Білгород-Дністровському та Білгород-Дністровському районівід 06.02.2015 року № 1 він дізнався 05.08.2016 року з відповіді на адвокатський запит.

В свою чергу, як було вище зазначено ОСОБА_1 звернувся до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області з відповідним позовом до Білгород-Дністровського ОУ ПФ України Одеської області про визнання незаконними та скасування рішень, зобовязання вчинити певні дії, стягнення заборгованості та судових витрат лише 09.08.2016 року, тобто із пропуском встановленого ч.2 ст.99 Кодексу адміністративного судочинства України шестимісячного строку для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів.

Згідно із ст.100 Кодексу адміністративного судочинства України, адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала. Позовна заява може бути залишена без розгляду як на стадії вирішення питання про відкриття провадження в адміністративній справі без проведення судового засідання, так і в ході підготовчого провадження чи судового розгляду справи.

Поважними причинами пропуску строку звернення до суду можуть бути визнані ті обставини, які є об'єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов'язані з дійсними істотними перешкодами та труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами.

Дотримання строку звернення до суду з адміністративним позовом є однією з умов для реалізації права на позов у публічно-правових відносинах. Вона дисциплінує учасників цих відносин у випадку, якщо вони стали спірними, запобігає зловживанням і можливості регулярно погрожувати зверненням до суду, сприяє стабільності діяльності субєктів владних повноважень щодо виконання своїх функцій. Відсутність цієї умови приводила б до постійного стану збереження стану невизначеності у публічно-правових відносинах.

Таким чином, чинне законодавство встановленими строками, обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.

Практика Європейського суду з прав людини також свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа «Стаббігс на інші проти Великобританії», справа «Девеер проти Бельгії»).

При вирішенні питання про пропуск особою процесуальних строків звернення до суду перш за все слід з'ясувати момент, з якого така особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав. У той же час, в контексті спірних правовідносин надання оцінки дії чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень можливе виключно після вирішення питання про дотримання особою строку звернення до адміністративного суду.

Аналогічна позиція підтримується Вищим адміністративним судом України в ухвалі від 24.06.2015 року у справі № К/800/49585/13

Відповідно до приписів ст.ст. 11, 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд, згідно із ст.86 цього ж Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Враховуючи вищевикладені обставини та норми чинного законодавства, суд дійшов до висновку про залишення адміністративного позову ОСОБА_1 до Білгород-Дністровського ОУПФ України Одеської області за участю третьої особи ПАТ «Гемопласт» в частині скасування рішення Білгород-Дністровського ОУПФ України Одеської області від 06.02.2015 року за № 1 «Про відмову у призначенні (перерахунку) пенсії» без розгляду у зв'язку із пропуском строку звернення до адміністративного суду.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено в судовому засіданні, ОСОБА_1, в період з 19.09.2003 року і до цього часу працює на посаді стериліза горішка матеріалів і препаратів на дільниці газової стерилізації ПАТ «Бемопласт». Під час праці він виконує роботу із застосуванням оксиду етилену, про що свідчить копія його трудової книжки та Довідка з ПАТ «Гемопласт» № 28 від 12.07.2016 року (а.с.8-10, 12).

Бажаючи отримувати пільгову пенсію, 28.01.2015 року ОСОБА_1 звернувся з відповідною заявою до Білгород-Дністровського ОУПФ України в Одеській області (а.с.16, 61).

Рішенням Управління пенсійного фонду України в м. Білгород-Дністровському та Білгород-Дністровському районівід 06.02.2015 року № 1 відмовлено ОСОБА_1 у здійсненні перерахунку пенсії (а.с.15, 62-63).

13.06.2016 року ОСОБА_1 вдруге звернувся до Білгород-Дністровського ОУПФ України в Одеській області з проханням отримувати пільгову пенсію (а.с.57).

Рішенням Білгород-Дністровського ОУ ПФ України Одеської області від 22.06.2016 року № 10 вдруге відмовлено ОСОБА_1 у здійсненні перерахунку пенсії (а.с.17-18, 58-60).

Із змісту рішень від 06.02.2015 року № 1 та від 22.06.2016 року № 10 вбачається, що підставою для відмови ОСОБА_1 у перерахунку пенсії стало було не зарахування пільгового стажу ОСОБА_1 у період роботи з 01.07.2007 року по 08.07.2012 року внаслідок не проведеної атестації робочих міст. Так, на час першого і наступного звернення стаж ОСОБА_1 не складав 10 років, адже на його підприємстві не була проведена чергова атестація робочих міст в період з 01.07.2007 по 08.07.2012 роки.

Між тим, суд з такими рішеннями відповідача погодитися не може з наступних підстав.

Постановою Кабінету Міністрів України № 36 від 16.01.2003 року «Про затвердження списків виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах» були затверджені списки №№ 1, 2. Відповідно до Списку № 1 розділу XVIII виробництво фармацевтичних препаратів підрозділ 1. Хіміко-фармацевтичне і фармацевтичне виробництво. 18.1.4. Робота із застосуванням оксиду етилену. Код КП 8221.2.

Таким чином робота ОСОБА_1 відноситься до такої, що надає право на пенсію за віком на пільгових умовах.

Згідно із абзацом першим пункту «а» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 50 років і нри стажі роботи не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

25.01.2015 року ОСОБА_1виповнилося 50 років. Станом на цей час його пільговий стаж становив більше ніж 11 років, а саме за період з 19.09.2003 року по 09.06.2016 року складає 12 років 8 місяців і 21 день, про що також свідчить відповідна довідка з ПАТ «Гемопласт» від 09.06.2016 року (а.с.11).

Так, попередня атестація на ПАТ «Гемопласт» була проведена 16.08.2002 року, що підтверджується відповідним висновком експертизи якості проведення атестації робочих місць від 16.08.2002 року № 05/10-636 (а.с.20).

Згідно із довідкою ПАТ «Гемопласт», з моменту проведення атестації робочого місця за умовами праці за професією стерилізаторника матеріалів та препаратів дільниці газової стерилізації ПАТ «Гемопласт». Умови праці і характер, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, докорінно не змінювались по теперішній час (а.с.13).

23.05.2008 року проводилась чергова експертиза якості проведення атестації робочих місць. Однак, висновок експертизи якості проведення атестації робочих місць від 23.05.2008 року був припинений (а.с.21-23).

В подальшому аналогічну атестацію було проведено у 2012 році, що підтверджується висновком експертизи якості проведення атестації від 17.06.2013 року (а.с.24).

Згідно із п.4.2 Порядку застосування Списків №№ 1, 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого наказом Мінпраці від 18.11.2005 року № 383, результати атестації (як вперше проведеної, так і чергової) застосовуються при обчисленні стажу. який дас право на пенсію за віком на пільгових умовах, впродовж 5 років після затвердженіїя її результатів, за умови, якщо впродовж цього часу на даному підприємстві не змінювались докорінно умови і характер праці (виробництво, робота, робоче місце), що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах.

Таким чином, на думку суду, ОСОБА_1 повинен був включений органами ПФУ до особливого стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах в період з 01.07.2007 року по 08.07.2012 року, адже на момент 01.07.2007 року ще діяли попередні результати атестації, які можна було застосовувати для обчислення пільгового стажу ще до 16.08.2007 року.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про те, що відповідач неправомірно відмовив позивачу у перерахунку пенсії за віком на пільгових умовах.

Аналогічна правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду України від 16.09.2014 року по справі № 21-307а14, за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування норм матеріального права.

Відповідно до ст.2442 Кодексу адміністративного судочинства України, висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 237 цього Кодексу, є обовязковим для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Згідно із ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Пунктом 1 частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Пенсійний фонд України діє у відповідності до положення «Про Пенсійний фонд України» і здійснює свої повноваження на підставі п.15 зазначеного положення через створені у встановленому порядку його територіальні управління.

Територіальним управлінням Пенсійного фонду України за місцем проживання позивача є Білгород-Дністровське обєднане управління Пенсійного фонду України Одеської області, яке повинно зарахувати період роботи ОСОБА_1 в ПАТ «Гемопласт» з 01.07.2007 року по 08.07.2012 року до пільгового стажу та призначити пенсію з урахуванням зазначено пільгового стажу з 13.06.2016 року, на підставі чого здійснити відповідні виплати по заборгованості, що утворилася з 13.06.2016 року по теперішній час 10.11.2016 року.

Крім того, позивач ОСОБА_1, просить стягнути на його користь з Білгород-Дністровського ОУ ПФ України Одеської області витрати на правову допомогу в розмірі 7 500.

Між тим, суд з такими вимогами позивача погодитися не може, вважає їх безпідставними та необгрунтованими за наступних підстав.

Відповідно до ст.58 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», Пенсійний фонд є самоврядною неприбутковою організацією і здійснює свою діяльність на підставі статуту, який затверджується його правлінням.

Відповідно до ч.1 ст.73 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», кошти Пенсійного фонду формуються переважно за рахунок страхових внесків (частини єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування) та використовуються на виплату пенсій, надання соціальних послуг, передбачених цим Законом, фінансування адміністративних витрат, пов'язаних з виконанням функцій, покладених на органи Пенсійного фонду, оплату послуг з виплати та доставки пенсій, формування резерву коштів Пенсійного фонду.

Згідно із ч.2 ст.73 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», забороняється використання коштів Пенсійного фонду на цілі, не передбачені цим Законом.

Механізм виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, прийнятих судами, визначений Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженим постановою КМУ від 03.08.2011 року № 845 за наявності коштів на цих рахунках.

Відповідно до п.3 вказаного Порядку, рішення про стягнення коштів з державного та місцевих бюджетів або боржників виконуються на підставі виконавчих документів виключно органами Казначейства у порядку черговості надходження таких документів у межах відповідних бюджетних призначень, наданих бюджетних асигнувань (залишків коштів на рахунках підприємств, установ, організацій).

Для забезпечення проведення фінансування пенсійних виплат, витрат на забезпечення функціонування органів Фонду, витрат на заробітну плату працівників органів Фонду, відкриті рахунки в інших банківських установах.

Стягнення судових витрат, не може здійснюватись за рахунок вищезазначених програм, оскільки це призведе до порушення бюджетного законодавства та до створення напруження в соціальній сфері міста та района, порушення конституційних прав громадян на пенсійне забезпечення, до яких призведе затримка пенсійних виплат у звязку з відсутністю коштів на рахунках по причині примусового їх списання або накладення арешту.

Крім того, відповідно до п.1 ч.3 ст.87 Кодексу адміністративного судочинства України, до судових витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати на правову допомогу. До таких відносяться витрати, пов'язані з оплатою допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, які надають правову допомогу за договором (ч.1 ст.90 КАС України).

Отже, належним підтвердженням витрат пов'язаних з оплатою правової допомоги є договір про надання правової допомоги та документ, який свідчить про оплату послуг, оформленого у встановленому законом порядку.

Частиною 3 стаггі 90 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах, розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, а яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату витрат, повязаних із наданням правової допомоги, оформлені в установленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ. При цьому недопустимими є документи, які не відповідають встановленим вимогам (наприклад, особисті розписки адвоката про одержання авансу).

Крім того, матеріали справи повинні містити докази на підтвердження виконаних об'ємів робіт, їх кількості та видів. Тобто має бути доведено, що сторона по справі фактично понесла витрати на таку правову допомогу за договором та існують документальні підтвердження зазначених обставин.

Як вбачається із матеріалів справи, на підтвердження понесених витрат на правову допомогу позивачем було додано до позову договір про надання юридичнх послуг від 01.06.2016 року (без визначення конкретних видів та обєму робіт), копія квитанції № 1 від 08.08.2016 року та ордер серії ОД № 003104 виданий 01.06.2016 року (а.с.27-29). В судовому засіданні 10.11.2016 року представником позивача представлено до суду зроблений 20.10.2016 року розрахунок витрат на правову допомогу у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 та оригінал квитанції № 1 від 08.08.2016 року (а.с.66-68).

Між тим, на думку суду, такі представлені до суду позивачем та його представником документи не свідчать про фактично понесені витрати на правову допомогу у розмірі 7500 грн. в даній справі, не можливо встановити об'єм виконаних робіт та їх кількість в частині надання правової допомоги клієнту, а зазначена сума у розмірі 7500 грн. не розрахована відповідно до вимог Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах».

Відповідно до приписів ст.ст. 11, 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд, згідно із ст.86 цього ж Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Згідно із ч.2 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи вищевикладені обставини та норми чинного законодавства, розглянувши справу в межах заявлених вимог та наданих сторонами доказів, які оцінені судом в їх сукупності, суд, за своїм внутрішнім переконанням, дійшов до висновку про часткову законність, обґрунтованість та правомірність позовних вимог ОСОБА_1 до Білгород-Дністровського ОУ ПФ України Одеської області про визнання незаконними та скасування рішень, зобовязання вчинити певні дії, стягнення заборгованості та судових витрат, у зв'язку з чим такий адміністративний позов підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст.94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст.ст. 1-2, 6, 9-11, 41, 69-72, 94, 99-100, 122, 158-163, 167, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

П О С Т А Н О В И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Білгород-Дністровського обєднаного управління Пенсійного фонду України Одеської області за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Публічного акціонерного товариства «Гемопласт» в частині скасування рішення Білгород-Дністровського обєднаного управління Пенсійного фонду України Одеської області від 06.02.2015 року за № 1 «Про відмову у призначенні (перерахунку) пенсії» залишити без розгляду.

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Білгород-Дністровського обєднаного управління Пенсійного фонду України Одеської області за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Публічного акціонерного товариства «Гемопласт» про визнання незаконними та скасування рішень, зобовязання вчинити певні дії, стягнення заборгованості та судових витрат задовольнити частково.

Визнати неправомірним та скасувати рішення Білгород-Дністровського обєднаного управління Пенсійного фонду України Одеської області від 22.06.2016 року за № 10 «Про відмову у призначенні (перерахунку) пенсії».

Зобов ?язати Білгород-Дністровське обєднане управління Пенсійного фонду України Одеської області (67701, Одеська область, місто Білгород-Дністровський, вулиця Єврейська,28, ) зарахувати період роботи ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) в Публічному акціонерному товаристві «Гемопласт» з 01.07.2007 року по 08.07.2012 року до пільгового стажу та призначити пенсію з урахуванням зазначено пільгового стажу з 13.06.2016 року, на підставі чого здійснити відповідні виплати по заборгованості, що утворилася з 13.06.2016 року по теперішній час 10.11.2016 року.

Стягнути з Білгород-Дністровського обєднаного управління Пенсійного фонду України Одеської області (67701, Одеська область, місто Білгород-Дністровський, вулиця Єврейська,28, ) на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) сплачений судовий збір за розгляд адміністративного позову в розмірі 551 (пятсот пятдесят одна) гривня 20 (двадцять) копійок.

В задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом ч.3 ст.160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Якщо апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений статтею 186 КАС України, постанова суду набирає законної сили після закінчення цього строку. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя В.В. Мишко