Справа № 808/2498/16
Суддя: Круговий О.О.
Дата ухвалення: 2016-11-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

808/2498/16

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

15 листопада 2016 року

справа № 808/2498/16

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Кругового О.О.

суддів: Лукманової О.М. Божко Л.А.

за участю секретаря судового засідання: Сонник А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення Запорізької міської ради по Вознесенівському району

на постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 06 вересня 2016 року у справі №808/2498/16 за позовом Українського державного підприємства поштового зв’язку «Укрпошта» в особі Запорізької дирекції Українського державного підприємства поштового зв’язку «Укрпошта» до Управління праці та соціального захисту населення Запорізької міської ради по Вознесенівському району про визнання протиправною бездіяльності та зобов’язання вчинити певні дії, -

в с т а н о в и в :

19 серпня 2016 року Українське державне підприємство поштового зв’язку «Укрпошта» в особі Запорізької дирекції Українського державного підприємства поштового зв’язку «Укрпошта» звернулось до суду з адміністративним позовом в якому просило: визнати протиправною бездіяльність відповідача, щодо виплати компенсації позивачу суми середнього заробітку працівників, призваних на військову службу за призивом під час мобілізації на особливий період за грудень 2015 року у розмірі 14 524 грн. 46 коп.; зобов’язати відповідача вчинити наступні дії: включити надані позивачем листом №10-7740/1 від 22.03.2016 відомості у 3-х звітах (оформлених у відповідності із додатком №2 до Постанови Кабінету Міністрів України від 04.03.2015 №105) про здійсненні позивачем виплати працівникам на час їх призову на військову службу по мобілізації за грудень 2015 року на загальну суму 14 524 грн. 46 коп. до наступного, після набрання чинності рішенням суду, Зведеного звіту: здійснити виплату компенсації позивачу суми середнього заробітку працівників, призваних на військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період, за грудень 2015 року у розмірі 14 524 грн. 46 коп.

Адміністративний позов обґрунтовано тим, що відповідач протиправно відмовив позивачу у відшкодуванні коштів витрачених на сплату середнього заробітку мобілізованих осіб за період грудень 2015 року у розмірі 14 524.46 грн., із посиланням на роз’яснення Міністерства соціальної політики України від 23.02.2016 №154/13/84-16 Законом України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» бюджетну програму на виплату компенсації підприємствам, установам, організаціям у межах середнього заробітку працівників, призваним на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, не встановлено. Позивач посилаючись на норми Закону України від 20.05.2014 №1275 –VII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення оборонно-мобілізаційний питань під час проведення мобілізації», Постанови Кабінету Міністрів України від 04.03.2015 №105 вважає, що за громадянами України які починаючи з 18.03.2014 були призвані на військову службу на підставі Указу Президента України від 17.03.2014 №03, зберігається середній заробіток на підприємстві, установі, організації в яких вони працювали на час призову, суми виплати якого компенсуються із бюджету відповідно до Порядку №105, тому просить суд зобов’язати відповідача здійснити відшкодування виплачених коштів.

Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 06 вересня 2016 року адміністративний позов задоволено частково: зобов’язано управління праці та соціального захисту населення Запорізької міської ради по Вознесенівському району включити до зведеного звіту «про фактичні витрати на виплату компенсації середнього заробітку працівникам, призваним на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або прийнятим на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану, а також працівникам, які були призвані на військову службу під час мобілізації, на особливий період та які підлягають звільненню з військової служби у зв'язку з оголошенням демобілізації, але продовжують військову службу у зв'язку з прийняттям на військову службу за контрактом» відомості, зазначені у поданих Запорізькою дирекцією Українського державного підприємства поштового зв’язку «Укрпошта» листом вих. №10-7740/1 від 22 березня 2016 звітах про фактичні витрати на виплату компенсації середнього заробітку відповідним працівникам у грудні 2015 року.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись рішенням суду першої інстанції відповідач звернувся з апеляційною скаргою в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції вимог норм матеріального та процесуального права просить оскаржувану постанову суду в частині задоволених вимог скасувати та прийняти нове рішення про відмову в задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що управління є бюджетною установою, яка повністю утримується за рахунок відповідного державного або місцевого бюджету і вправі здійснювати бюджетні платежі тільки за наявності відповідного бюджетного призначення, встановленого Законом про Державний бюджет України на відповідний бюджетний рік. Однак, у 2016 році управлінню не наданні повноваження щодо здійснення виплати компенсації підприємствам, оскільки у Державному бюджеті України на 2016 рік відсутня така стаття витрат, як компенсація такого середнього заробітку. До того ж, зазначає, що наданими листами від УДППЗ «Укрпошта» в грудні 2015 року компенсовано середню заробітну плату відповідно до наданих звітів за квітень 2014 – грудень 2014 року та березень 2015 – листопад 2015 року.

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального права, надану правову оцінку досліджених судом доказів по справі, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

У відповідності до приписів ст.. 195 КАС України, суд вважає за можливе розглянути справу в межах доводів апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 22 березня 2016 року №10-7740/1 позивачем подано до Управління праці та соціального захисту населення Запорізької міської ради по Вознесенівському району Звіт про фактичні витрати щодо осіб, яким у грудні 2015 року нараховано та виплачено середню заробітну плату в загальному розмірі 14 524 грн. 46 коп.

Відповідач листом від 23.03.2016 №09-06/0600 повідомив позивача про те, що відповідно до роз’яснення Міністерства соціальної політики України від 23.02.2016 №154/13/84-16, Законом України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» бюджетну програму на виплату компенсації підприємствам, установам, організаціям у межах середнього заробітку працівників, призваних на військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період не встановлено, тому здійснити компенсацію за 2015 рік не має можливості.

Правомірність та обґрунтованість відмови відповідача в здійсненні відшкодування сплаченого позивачем середнього заробітку мобілізованим працівникам позивача є предметом спору переданого на вирішення суду.

Вирішуючи спір між сторонами та задовольняючи частково позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що ст. 119 КЗпП України, яка передбачала право роботодавця на компенсацію середнього заробітку за рахунок коштів Державного бюджету України діяла до 01.01.2016 року, отже позивач має право на відповідну компенсацію фактичних витрат на виплату середнього заробітку працівникам, призваним на військову службу за призовом за грудень 2015 року. Також суд зазначив, що Порядок № 105 залишається чинним до цього часу, що не дає підстав місцевим органам соціального захисту відмовляти підприємствам у прийомі цієї звітності за 2014-2015 роки.

Суд апеляційної інстанції погоджується з такими висновками суду першої інстанції огляду на наступне.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.39 Закону України «Про військовий обов'язок і військову службу» призов військовозобов'язаних та резервістів на військову службу під час мобілізації проводиться в порядку, визначеному цим Законом та Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію». Громадяни України, призвані на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, або прийняті на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану, користуються гарантіями, передбаченими частинами третьою та четвертою статті 119 Кодексу законів про працю України, а також частиною першою статті 51, частиною п'ятою статті 53, частиною третьою статті 57, частиною п'ятою статті 61 Закону України «Про освіту».

Частиною 1 ст. 119 Кодексу законів про працю України передбачено, що на час виконання державних або громадських обов'язків, якщо за чинним законодавством України ці обов'язки можуть здійснюватись у робочий час, працівникам гарантується збереження місця роботи (посади) і середнього заробітку.

Частиною 2 ст. 119 Кодексу законів про працю України передбачено, що працівникам, які залучаються до виконання обов'язків, передбачених законами України «Про військовий обов'язок і військову службу» і «Про альтернативну (невійськову) службу», «;Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», надаються гарантії та пільги відповідно до цих законів.

Як встановлено ч.ч.3, 4, 5 ст. 119 Кодексу законів про працю України, (в редакції станом на грудень 2015) за працівниками, призваними на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану на строк до закінчення особливого періоду або до дня фактичної демобілізації, зберігаються місце роботи, посада і середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, фермерському господарстві, сільськогосподарському виробничому кооперативі незалежно від підпорядкування та форми власності і у фізичних осіб-підприємців, в яких вони працювали на час призову. Таким працівникам здійснюється виплата грошового забезпечення за рахунок коштів Державного бюджету України відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

За працівниками, які були призвані під час мобілізації, на особливий період та які підлягають звільненню з військової служби у зв'язку з оголошенням демобілізації, але продовжують військову службу у зв'язку з прийняттям на військову службу за контрактом, але не більше ніж на строк укладеного контракту, зберігаються місце роботи, посада і середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, фермерському господарстві, сільськогосподарському виробничому кооперативі незалежно від підпорядкування та форми власності і у фізичних осіб-підприємців, в яких вони працювали на час призову. Таким працівникам здійснюється виплата грошового забезпечення за рахунок коштів Державного бюджету України відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Законом України від 20 травня 2014 року № 1275-VII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення оборонно-мобілізаційних питань під час проведення мобілізації» дію ч.3 ст. 119 КЗпП України поширено на громадян України, які починаючи з 18 березня 2014 року були призвані на військову службу на підставі Указу Президента України від 17 березня 2014 року №303 «Про часткову мобілізацію».

Саття 119 КЗпП України в редакції з 01.01.2016 року передбачає, що вказаним категоріям мобілізованих працівників здійснюється виплата грошового забезпечення за рахунок коштів роботодавця.

Водночас, постановою Кабінету Міністрів України від 04 березня 2015 року № 105 затверджено Порядок виплати компенсації підприємствам, установам, організаціям у межах середнього заробітку працівників, призваних на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період (далі - Порядок №105), яким визначено механізм виплати компенсації підприємствам, установам, організаціям у межах середнього заробітку працівників, призваних на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, за рахунок коштів, передбачених у державному бюджеті за програмою 2501350 «Компенсація підприємствам, установам, організаціям у межах середнього заробітку працівників, призваних на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період».

Пунктом 2 Порядку № 105 визначено, що головним розпорядником бюджетних коштів та відповідальним виконавцем бюджетної програми є Мінсоцполітики.

Розпорядниками бюджетних коштів нижчого рівня є: Міністерство соціальної політики Автономної Республіки Крим, структурні підрозділи з питань соціального захисту населення обласних, Київської та Севастопольської міських держадміністрацій (далі - структурні підрозділи соціального захисту населення); структурні підрозділи з питань соціального захисту населення районних, районних у містах Києві та Севастополі держадміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (крім міст Києва та Севастополя) рад (далі - органи соціального захисту населення).

Для виплати компенсації підприємство, установа або організація подає щомісяця до 15 числа органу соціального захисту населення звіт про фактичні витрати на виплату середнього заробітку працівникам згідно з додатком 1, погоджений районним (міським) військовим комісаріатом, який здійснював призов працівника на військову службу, в частині підтвердження призову та проходження військової служби, для подання до 19 числа їх копій, а також зведених звітів про фактичні витрати на виплату середнього заробітку працівникам згідно з додатком 2 структурним підрозділам соціального захисту населення.

Структурні підрозділи соціального захисту населення щомісяця до 23 числа подають відомості про загальний обсяг фактичних витрат на виплату середнього заробітку працівникам згідно з додатком З Мінсоцполітики для спрямування їм бюджетних коштів, що спрямовуються органам соціального захисту населення для перерахування підприємствам, установам, організаціям.

Аналіз наведених положень закону дає підстави вважати, що за громадянами України, які починаючи з 18 березня 2014 року були призвані на військову службу на підставі Указу Президента України від 17 березня року №303 «Про часткову мобілізацію», згідно із Законом України від 20 травня 2014 року №1275-VII, зберігається середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, в яких вони працювали на час призову, суми виплати якого у період, зокрема, 2015 року, компенсується із бюджету відповідно до Порядку №105 в межах наявних ресурсів на зазначені цілі.

Як вже зазначалось позивач на виконання вимог Закону 22 березня 2016 року надав до Управління праці та соціального захисту населення Запорізької міської ради по Вознесенівському району Звіт про фактичні витрати щодо осіб про нарахування та виплату у грудні 2015 року середньої заробітної плати в загальному розмірі 14 524 грн. 46 коп.

Проте, відповідач відмовив у компенсації нарахованої та сплаченої середньої заробітної плати за грудень 2015 року з огляду на те, що відповідні видатки на таку компенсацію не закладені.

Суд апеляційної інстанції вважає вірним висновок суду першої інстанції про протиправність дій відповідача щодо відмови в здійснення компенсації, та зазначає що ст. 119 КЗпП України, яка передбачала право роботодавця на компенсацію середнього заробітку за рахунок коштів Державного бюджету України діяла до 01.01.2016 року, неконституційною визнана не була, а отже відповідач зобов’язаний здійснити компенсацію фактичних витрат на виплату середнього заробітку працівникам, призваним на військову службу за призовом за грудень 2015 року, більш того, Порядок № 105 залишається чинним до цього часу, що не дає підстав місцевим органам соціального захисту відмовляти підприємствам у прийомі цієї звітності за 2014-2015 роки.

Щодо посилань апелянта на відсутність бюджетних асигнувань для таких виплат, колегія суддів зазначає наступне.

Таким чином, враховуючи, що за підприємствами, установами та організаціями, працівники яких призвані на військову службу, закріплене право на відшкодування виплаченого середнього заробітку таким працівникам за рахунок коштів державного бюджету, зокрема за грудень 2015 року, - відсутність відповідних бюджетних асигнувань не позбавляє наявного у позивача права на відшкодування понесених витрат.

За викладених обставин, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції про достатність підстав для часткового задоволення позовних вимог про зобов’язання вчинити певні дії, також суд апеляційної інстанції вважає, що оскаржувана постанова суду є законною та обґрунтованою, а підстави для її зміни або скасування в межах доводів апеляційної скарги відсутні.

Керуючись ст.195, ст.197, п.1 ч.1 ст.198, ст.200, ст.205, ст.206 КАС України суд, -

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення Запорізької міської ради по Вознесенівському району - залишити без задоволення.

Постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 06 вересня 2016 року у справі №808/2498/16 – залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному протягом двадцяти днів у відповідності до ст. 212 КАС України.

Головуючий: О.О. Круговий

Суддя: О.М. Лукманова

Суддя: Л.А. Божко