Справа № 805/2348/15-а
Суддя: Васильєва Ірина Анатоліївна
Дата ухвалення: 2016-11-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Хохленков О.В.
Суддя-доповідач - Васильєва І.А.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 листопада 2016 року справа №805/2348/15-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Васильєвої І.А.

Судді: Жаботинська С.В.

Казначеєв Е.Г.

Секретаря судового засідання: Борисов А.А.,

За участю представників:

позивача - Жеболенко Г.М., (на підставі довіреності)

відповідача - не з'явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників податків у м. Донецьку Міжрегіонального Головного управління ДФС на постанову Донецького окружного адміністративного суду від 16 вересня 2015 року по справі № 805/2348/15-а за позовом Приватного акціонерного товариства «ГЛИНИ ДОНБАСУ» до Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Донецьку Міжрегіонального Головного управління ДФС про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 28 квітня 2015 року: № /2287/10/28-03-41 та №/2288/10/28-03-41,-

ВСТАНОВИВ:

12 червня 2015 року Приватне акціонерне товариство «ГЛИНИ ДОНБАСУ» (далі - позивач, ПАТ «Глини Донбасу») звернулось до Донецького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Донецьку Міжрегіонального Головного управління ДФС (далі-відповідач, СДПІ у м. Донецьку) з вимогами про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень відповідача від 28 квітня 2015 року: № /2287/10/28-03-41 та №/2288/10/28-03-41 (том 1 арк. справи 4-8).

Постановою Донецького окружного адміністративного суду від 16 вересня 2015 року вищенаведений адміністративний позов задоволено, визнані протиправними та скасовані податкові повідомлення-рішення відповідача від 28 квітня 2015 року № /2287/10/28-03-41 та від 28 квітня 2015 року № /2288/10/28-03-41 (том 1 арк. справи 248-252).

Не погодившись із таким рішенням суду першої інстанції відповідач подав апеляційну скаргу (далі - апелянт), в доводах якої зазначив, що судом першої інстанції порушені норми матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просив постанову суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю, оскільки, як вказано в акті перевірки, ПАТ «Глини Донбасу» за грудень 2014 року та за січень 2015 року включено до складу податкового кредиту суму ПДВ по податковим накладним, отриманим від ДП «Донецька залізниця», проте ДП «Донецька залізниця» в порушення норм Податкового кодексу України не задекларувала об'єкт оподаткування та податкові зобов'язання з ПДВ, а на думку контролюючого органу, у разі не відображення даних податкової накладної в податкових зобов'язаннях продавця, така накладна не є податковим документом та не дає покупцю права на податковий кредит. Статус податкового документа податкова накладна набуває в момент відображення її даних в податкових зобов'язаннях контрагента, з урахуванням чого апелянт вважає, що контролюючим органом правомірно складені стосовно позивача податкові повідомлення-рішення (том 2 арк. справи 42-44).

В судове засідання апелянт не прибув, належним чином повідомлений про розгляд справи.

Представник позивача підтримав свою позицію, вказану у запереченнях, просив суд апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Відповідно до вимог частини 1 статті 195 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши пояснення та заперечення представника позивача, дослідивши письмові матеріали справи та доводи апеляційної скарги, встановила наступне.

Як вбачається з матеріалів адміністративної справи, а також встановлено судом першої та апеляційної інстанції, Приватне акціонерне товариство «ГЛИНИ ДОНБАСУ» є юридичною особою, зареєстровано в Єдиному державному реєстрі підприємств та організацій України за кодом , що підтверджується свідоцтвом про державну реєстрацію юридичної особи (том 1 арк. справи 124-128), здійснює свою діяльність діє на підставі статуту (том 1 арк. справи 86-123), та перебуває на обліку в СДПІ у м.Донецьку з 26 липня.1995 року відповідно до витягу з ЄДР (том 1 арк. справи184-186).

За результатами камеральної перевірки даних ПАТ «ГЛИНИ ДОНБАСУ», задекларованих у податковій звітності з податку на додану вартість щодо правомірності нарахування від'ємного значення різниці між сумою податкового зобов'язання та сумою податкового кредиту та бюджетного відшкодування на рахунок платника у банку за січень 2015 року - 20 березня 2015 року посадовими особами контролюючого органу було складено акт перевірки № 80/28-03-41-23354002, з висновками про порушення позивачем вимог п. 198.1,198.6 ст.198 пунктів 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України, а саме: завищення податкового кредиту та від'ємного значення різниці між сумою податкового зобов'язання та сумою податкового кредиту податку на додану вартість за грудень 2014 року на суму 48 589 грн. за січень 2015 року в розмірі 1 010 грн. (том 1 арк. справи 13-17).

На підставі вказаного акту перевірки відповідачем 28 квітня 2015 року прийняті податкові повідомлення-рішення:

- форми «В4» від 28 квітня 2015 року № /2288/10/28-03-41 про сплату штрафних (фінансових) санкцій у сумі 1010 грн. (том 1 арк. справи 11-12);

- форми «В1» від 28 квітня 2015 року № /2287/10/28-03-41 про сплату штрафних (фінансових) санкцій у сумі 24 294,50 грн. (том 1 арк. справи 9-10);

Не погодившись з винесеними контролюючим органом податковими повідомленнями-рішеннями позивач звернувся до суду за захистом порушено права, а отже спірним питанням даної справи є висновки контролюючого органу про неправомірне включення ПАТ «Глини Донбасу» за грудень 2014 року та за січень 2015 року до складу податкового кредиту суму ПДВ по податковим накладним, отриманим від ДП «Донецька залізниця», які контрагент не задекларував та не відобразив в своїй податковій звітності з ПДВ, та як наслідок правомірність формування позивачем податкового кредиту за вказаний період.

Колегія суддів зазначає, що відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів регулює Податковий кодекс України, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Згідно з підпунктом 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України податковий кредит - це сума, на яку платник. податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Відповідно до пункту 198.1 статті 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Пункт 198.3 статті 198 Податкового кодексу України встановлює, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Відповідно до пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Згідно з пунктом 198.2 статті 198 Податкового кодексу України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається: дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Відповідно до пункту 198.6 статті 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу).

Згідно з пунктом 201.1 статті 201 Податкового кодексу України платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою податкову накладну, у якій зазначаються в окремих рядках: а) порядковий номер податкової накладної; б) дата виписування податкової накладної; в) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - продавця товарів/послуг; г) податковий номер платника податку (продавця та покупця); ґ) місцезнаходження юридичної особи - продавця або податкова адреса фізичної особи - продавця, зареєстрованої як платник податку; д) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - покупця (отримувача) товарів/послуг; е) опис (номенклатура) товарів/послуг та їх кількість, обсяг; є) ціна постачання без урахування податку; ж) ставка податку та відповідна сума податку в цифровому значенні; з) загальна сума коштів, що підлягають сплаті з урахуванням податку.

Згідно з пунктом 44.1 статті 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Таким чином з аналізу наведених норм податкового кодексу вбачається, що для формування податкового кредиту, необхідно мати первинні документи, які доводять реальність здійснення господарської операції та підтверджують факт використання придбаних товарів/послуг в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку з його контрагентами.

Як встановлено колегією суддів, судом першої інстанції були досліджені первинні документи, які позивач надав суду як доказ здійснення господарських операцій з ДП «Донецька залізниця» за спірний період, а саме, договори:

- договір про виконання метрологічних робіт №Д/КМЦ-14384 від 24 грудня 2014 року укладений між ПАТ «ГЛИНИ ДОНБАСУ» та ДП «Донецька залізниця», графік виконання робіт, переліком робіт, протокол узгодження вартості робіт та розрахунок вартості послуг (том 1 арк. 48-53);

- договір про організацію перевезень вантажів і проведення розрахунків за перевезення та надані залізницею послуги № 220с від 28 грудня 2014 року укладений між ПАТ «ГЛИНИ ДОНБАСУ» та ДП «Донецька залізниця» з Додатковими угодами (том 1 арк. справи .56-63).

На виконання вищенаведених договорів позивачем надано суду податкові накладні:

- № 58/011 від 01.12.2014 року відповідно до якої ДП «Донецька залізниця» здійснив надання послуг ПАТ «ГЛИНИ ДОНБАСУ» на суму 30000,00 грн. в т.ч. ПДВ 5000,00 грн.;

- № 128/011 від 03.12.2014 року відповідно до якої ДП «Донецька залізниця» здійснив надання послуг ПАТ «ГЛИНИ ДОНБАСУ» на суму 10000,00 грн. в т.ч. ПДВ 1666,67 грн.;

- № 205/011 від 05.12.2014 року відповідно до якої ДП «Донецька залізниця» здійснив надання послуг ПАТ «ГЛИНИ ДОНБАСУ» на суму 10000,00 грн. в т.ч. ПДВ 1666,67 грн.;

- № 313/011 від 09.12.2014 року відповідно до якої ДП «Донецька залізниця» здійснив надання послуг ПАТ «ГЛИНИ ДОНБАСУ» на суму 90000,00 грн. в т.ч. ПДВ 15000,00 грн.;

- № 363/011 від 10.12.2014 року відповідно до якої ДП «Донецька залізниця» здійснив надання послуг ПАТ «ГЛИНИ ДОНБАСУ» на суму 20000,00 грн. в т.ч. ПДВ 3333,33 грн.;

- № 461/011 від 12.12.2014 року відповідно до якої ДП «Донецька залізниця» здійснив надання послуг ПАТ «ГЛИНИ ДОНБАСУ» на суму 20000,00 грн. в т.ч. ПДВ 3333,33 грн.

- № 552/011 від 15.12.2014 року відповідно до якої ДП «Донецька залізниця» здійснив надання послуг ПАТ «ГЛИНИ ДОНБАСУ» на суму 20000,00 грн. в т.ч. ПДВ 3333,33 грн.;

- № 1100/011 від 28.12.2014 року відповідно до якої ДП «Донецька залізниця» здійснив надання послуг ПАТ «ГЛИНИ ДОНБАСУ» на суму 20000,00 грн. в т.ч. ПДВ 3333,33 грн.;

- № 982/011 від 24.12.2014 року відповідно до якої ДП «Донецька залізниця» здійснив надання послуг ПАТ «ГЛИНИ ДОНБАСУ» на суму 30000,00 грн. в т.ч. ПДВ 5000,00 грн.

- № 855/011 від 22.12.2014 року відповідно до якої ДП «Донецька залізниця» здійснив надання послуг ПАТ «ГЛИНИ ДОНБАСУ» на суму 20000,00 грн. в т.ч. ПДВ 3333,33 грн.;

- № 851/011 від 22.12.2014 року відповідно до якої ДП «Донецька залізниця» здійснив надання послуг ПАТ «ГЛИНИ ДОНБАСУ» на суму 20000,00 грн. в т.ч. ПДВ 3333,33 грн.

- № 1/025 від 06.01.2015 року відповідно до якої ДП «Донецька залізниця» здійснив надання послуг ПАТ «ГЛИНИ ДОНБАСУ» на суму 6057,17 грн. в т.ч. ПДВ 1009,53 грн. (том 1 арк. справи 18-31).

Відповідно до витягу з Єдиного реєстру податкових накладних № 39 від 22.04.2015 року податкова накладна № 1/025 від 06 січня 2015 року, згідно якої ДП «Донецька залізниця» здійснив надання послуг ПАТ «ГЛИНИ ДОНБАСУ» на суму 6 057,17 грн. в т.ч. ПДВ 1009,53 грн. внесена до Єдиного реєстру податкових накладних 20 січня 2015 року (том 1 арк. справи 30, 242).

Відповідно до витягу з Єдиного реєстру податкових накладних № 5 від 04.09.2015 року податкова накладна № 313/011 від 11.12.2014 року згідно якої ДП «Донецька залізниця» здійснив надання послуг ПАТ «ГЛИНИ ДОНБАСУ» в т.ч. ПДВ на суму 15000 грн. внесена до Єдиного реєстру податкових накладних 11.12.2014 року (том 1 арк. справи 243).

Також позивачем на підтвердження реальності здійснення господарських операцій з ДП «Донецька залізниця» на виконання умов договорів надано суду: накази про відрядження, звіти про використання коштів, виданих на відрядження або під звіт та проїзні документи (том 1 арк. справи 32-47), акт виконаних робіт № 80/003 від 20.01.15 року до Договору Д/КМЦ-14384 від 24.12.2012 року (том 1 арк. справи 64), особові рахунки авансові по ДП «Донецька залізниця» (том 1 арк. справи 65-85), а також платіжні доручення, згідно з якими ПАТ Глини Донбасу" перерахував ДП «Донецька залізниця» грошові кошті у грудня 2014 року та січні 2015 року (том 1 арк. справи 153-166, 186).

Колегія суддів зазначає, що Податковим законодавством не передбачена норма, яка позбавляє платника податків на додану вартість права на формування та включення сум до податкового кредиту у випадках, коли постачальники (контрагенти) такого платника податків не декларують та/або не сплачують податок на додану вартість за тими ж операціями, а платник податку в свою чергу виконує усі передбачені податковим законодавством умови щодо отримання бюджетного відшкодування та має необхідне документальне підтвердження розміру сформованого податкового кредиту.Вказана позиція також була викладена в Постанові ВСУ від 31 січня 2011 року № № 21-47а10.

1. Колегія суддів зазначає, що вказана вище позиція суду також підтверджується рішеннями Європейського суду з прав людини.

Так, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Булвес АД» проти Болгарії (2009 рік, заява № 3991/03) Суд вказав, що компанія-заявник не повинна нести відповідальність за наслідки невиконання постачальником його обов'язків щодо своєчасного декларування податку на додану вартість і, як наслідок, сплачувати податок на додану вартість повторно разом з пенею. Європейський Суд з прав людини визначив, що такі вимоги прирівнюються до надзвичайного обтяження компанії заявника, що порушило справедливий баланс, який повинен був підтримуватися між вимогами загальних інтересів і вимогами захисту права власності.

Аналогічні висновки Європейський Суд з прав людини виклав у справі «Бізнес Супорт Центр» проти Болгарії.

До того ж суд апеляційної інстанції вважає за необхідне застосувати до даних правовідносин висновки рішення ЄСПЛ по справі «Бізнес Сепорт Сентре проти Болгарії», за яким у пункті 23 даного рішення ЄСПЛ наголошує, що у разі виявлення податковими органами невиконання постачальником своїх обов'язків як платника ПДВ, вони могли б розпочати податкову перевірку цього постачальника, з тим щоб стягнути з нього належні платежі та штрафні санкції. Утім, зазначив Суд, прямого впливу на оподаткування організації-заявника (Бізнес Сепорт Сентре) це не мало б.

Відповідно до абзацу 11 пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України у разі відмови продавця товарів/послуг надати податкову накладну або в разі порушення ним порядку її заповнення та/або порядку реєстрації в Єдиному реєстрі покупець таких товарів/послуг має право додати до податкової декларації за звітний податковий період заяву із скаргою на такого постачальника, яка є підставою для включення сум податку до складу податкового кредиту. Таке право зберігається за ним протягом 60 календарних днів, що настають за граничним терміном подання податкової декларації за звітний (податковий) період, у якому не надано податкову накладну або порушено порядок її заповнення та/або порядок реєстрації в Єдиному реєстрі. До заяви додаються копії товарних чеків або інших розрахункових документів, що засвідчують факт сплати податку у зв'язку з придбанням таких товарів/послуг або копії первинних документів, складених відповідно до Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", що підтверджують факт отримання таких товарів/послуг.

Надходження такої заяви із скаргою є підставою для проведення документальної позапланової виїзної перевірки зазначеного продавця для з'ясування достовірності та повноти нарахування ним зобов'язань з податку за такою операцією (абз.12 пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України)

Аналіз вказаних норм свідчить, що єдиною підставою для віднесення до податкового кредиту сум ПДВ згідно податкових накладних, які не зареєстровані в Єдиному реєстрі податкових накладних або податкових накладних, які не надані постачальником, є заява зі скаргою на такого постачальника.

При цьому у даному випадку податкові накладні зареєстровані належним чином у Єдиному реєстрі податкових накладних, а тому платник податків не повинен звертатись зі скаргою на свого контрагента.

Таким чином колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що наявність у позивача належним чином оформлених, та зареєстрованих податкових накладних дає право останньому на формування податкового кредиту та включення сум до податкового кредиту за грудень 2014 року та січень 2015 року, не зважаючи на те, що його контрагент не декларує та/або не сплачує податок на додану вартість за тими ж операціями, оскільки платник податку в свою чергу виконує усі передбачені податковим законодавством умови щодо отримання бюджетного відшкодування та має необхідне документальне підтвердження розміру сформованого податкового кредиту та не несе відповідальність за свого контрагента в частині ведення ним звітності.

Як під час перевірки контролюючим органом, так і під час розгляду даної справи судом першої, апеляційної інстанції не встановлено жодних дефектів у правовому статусі позивача в рамках здійснення ним господарської діяльності.

До того ж, на думку колегії суддів, питання віднесення певних сум податку на додану вартість до податкового кредиту поширюється виключно на окремо взятого платника податків та не залежить від розрахунків третіх осіб, або його контрагентів.

З урахуванням викладеного судом першої інстанції постанова прийнята з додержанням норм матеріального та процесуального права, а отже наявні підстави у відповідності до статті 200 Кодексу адміністративного судочинства України для залишення апеляційної скарги без задоволення, а постанови суду першої інстанції без змін.

У судовому засіданні проголошено вступну та резолютивну частину.

На підставі викладеного, керуючись статтями 195, 196, 200, 205, 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ :

Апеляційну скаргу Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників податків у м. Донецьку Міжрегіонального Головного управління ДФС на постанову Донецького окружного адміністративного суду від 16 вересня 2015 року по справі № 805/2348/15-а, - залишити без задоволення.

Постанову Донецького окружного адміністративного суду від 16 вересня 2015 року по справі № 805/2348/15-а, - залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складення в повному обсязі.

Повний текст ухвали складений 16 листопада 2016 року.

Головуючий суддя: Васильєва І.А.

Судді: Жаботинська С.В.

Казначеєв Е.Г.