Справа № 826/5888/15
Суддя: Троян Н.М.
Дата ухвалення: 2016-11-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 826/5888/15 Головуючий у 1-й інстанції: Арсірій Р.О.
Суддя-доповідач: Троян Н.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 листопада 2016 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Троян Н.М.,

суддів - Бужак Н.П., Твердохліб В.А.,

за участю секретаря - Гуцул О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві, апеляційну скаргу фізичної особи ОСОБА_2 на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 31 серпня 2015 року у справі за адміністративним позовом Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві до фізичної особи ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И Л А :

У квітні 2015 року позивач звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив: стягнути з фізичної особи ОСОБА_2 податковий борг у сумі 72 913 грн 46 коп.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 31 серпня 2015 року в порядку скороченого провадження адміністративний позов задоволено. Стягнуто з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 податковий борг по податку з доходів фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування у сумі 71 087 грн 94 коп. та єдиного податку з фізичних осіб у сумі 1 825 грн 52 коп. на користь державного бюджету.

Фізична особа ОСОБА_2, не погоджуючись із зазначеною постановою, подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить суд скасувати постанову та прийняти нову, якою у задоволенні адміністративного позову відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи та апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Як свідчать матеріали справи, на підставі наказу на перевірку від 06.06.2014 №1424, виданого ДПІ у Голосіївському районі ГУ Міндоходів у м. Києві проведена документальна позапланова невиїзна перевірка фізичної особи - ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) за період з 01.01.2013 по 31.12.2013.

За результатами вказаної перевірки прийнято Акт від 17.06.2014 №43/26-50-17-01/НОМЕР_1, відповідно до якого встановлено порушення фізичною особою - ОСОБА_2 вимог п.п. 163.1.1 п.163.1 ст. 163, п.п. 164.2.10 п.164.2 ст. 164, п.174.3 пп. 174.2.2 п.174.2 п.174.6 ст. 174, п. 177.11 ст. 177 п.179.1 ст. 179 Податкового кодексу України, оскільки відповідач не подав податкову декларацію про майновий стан та доходи за 2013 рік до ДПІ у Голосіївському районі ГУ Міндоходів у м. Києві, не задекларував дохід у сумі 1 134 687 грн, отриманий за договором дарування від фізичної особи, що не є членом сім'ї першого ступеня споріднення та не нарахувала і не сплатила до бюджету податок з доходів фізичних осіб у розмірі 56 734 грн 35 коп. (а.с. 9-12).

Згідно з актом відмови №26/1701 від 17.06.2014 від підпису акта перевірки фізична особа - ОСОБА_2 відмовилась від підпису акта документальної позапланової невиїзної перевірки (а.с. 13).

На підставі акта перевірки позивачем прийнято 04.07.2014 податкове повідомлення-рішення: №, яким фізичній особі - ОСОБА_2 збільшено суму грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб на загальну суму 71 087 грн 94 коп., в тому числі за основним платежем 56 734 грн 35 коп., за штрафними санкціями 14 353 грн 59 коп. (а.с. 32).

Вказане податкове повідомлення-рішення направлено ОСОБА_2 04.07.2014 за адресою останньої: АДРЕСА_1 та повернуте 07.08.2014 з відмітками поштового відправлення «за закінченням терміну зберігання» (а.с. 14).

Крім того, ОСОБА_2 зареєстрована як фізична особа-підприємець, про що 26.05.2010 внесено відповідний запис до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, що підтверджується копією витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців від 03.03.2015, перебуває на податковому обліку в ДПІ у Голосіївському районі Головного управління ДФС у м. Києві (а.с. 29-31).

16 жовтня 2013 року та 21 січня 2014 року фізичною особою-підприємцем подано податкові декларації платника єдиного податку - фізичної особи-підприємця, якими визначено суму єдиного податку, що підлягає нарахуванню в бюджет за підсумками поточного звітного (податкового) періоду (а.с. 23-28).

З метою погашення податкової заборгованості позивачем направлено податкову вимогу №7080-25 від 26.08.2014 про сплату ОСОБА_2 суми податкового боргу за узгодженими грошовими зобов'язаннями станом на 25.08.2014 у розмірі 1833 грн 68 коп. (а.с. 17). Вказана вимога направлена 28.08.2014 за адресою ОСОБА_2: АДРЕСА_1 та повернута 30.09.2014 з відміткою поштового відправлення «за закінченням терміну зберігання» (а.с. 16).

Відповідно до повідомлення про грошові зобов'язання та податковий борг №1151/26-50-23-01-07 від 11.03.2015 у ОСОБА_2 обліковується, податковий борг з податку на доходи фізичних осіб у розмірі 71 087 грн 94 коп. та борг з єдиного податку з фізичних осіб у розмірі 1825 грн 52 коп. (а.с. 8).

Вважаючи порушенням своїх прав з боку фізичної особи ОСОБА_2 та з метою їх відновлення податковий орган звернувся за захистом до суду щодо стягнення податкового боргу з відповідача.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки податковий борг виник внаслідок несплати ОСОБА_2 узгодженого податкового зобов'язання, а передбачені чинним законодавством заходи не призвели до погашення вказаного податкового боргу, відтак позовні вимоги є обґрунтованими, тому слід стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 податковий борг по податку з доходів фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування у сумі 71 087 грн 94 коп. та єдиного податку з фізичних осіб у сумі 1 825 грн 52 коп. на користь державного бюджету.

На думку колегії суддів позиція суду першої інстанції є невірною з огляду на наступне.

Так, спірні правовідносини регулюються нормами Конституції України, Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-VI (ПК України) та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно з п. 15.1. ст. 15 Податкового кодексу України платниками податків визнаються фізичні особи (резиденти і нерезиденти України), юридичні особи (резиденти і нерезиденти України) та їх відокремлені підрозділи, які мають, одержують (передають) об'єкти оподаткування або провадять діяльність (операції), що є об'єктом оподаткування згідно з цим Кодексом або податковими законами, і на яких покладено обов'язок із сплати податків та зборів згідно з цим Кодексом.

У відповідності до пп. 162.1.1 п.162.1 статті 162 ПК України платниками податку на доходи фізичних осіб є фізична особа - резидент, яка отримує доходи як з джерела їх походження в Україні, так і іноземні доходи.

При цьому, об'єктом оподаткування резидента є загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід (пп. 163.1 п.163.1 статті 163 ПК України).

Згідно пп. 164.2.10 п. 164.2 статті 164 ПК України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються: дохід у вигляді вартості успадкованого чи отриманого у дарунок майна у межах, що оподатковується згідно з цим розділом.

Як свідчать матеріали справи, позивачем проведена документальна позапланова невиїзна перевірка фізичної особи - ОСОБА_2 за період з 01.01.2013 по 31.12.2013, за результатами якої встановлено порушення фізичною особою - ОСОБА_2 вимог п.п. 163.1.1 п.163.1 ст. 163, п.п. 164.2.10 п.164.2 ст. 164, п.174.3 пп. 174.2.2 п.174.2 п.174.6 ст. 174, п. 177.11 ст. 177 п.179.1 ст. 179 Податкового кодексу України, оскільки відповідач не подав податкову декларацію про майновий стан та доходи за 2013 рік до ДПІ у Голосіївському районі ГУ Міндоходів у м. Києві, не задекларував дохід у сумі 1 134 687 грн, отриманий за договором дарування від фізичної особи, що не є членом сім'ї першого ступеня споріднення та не нарахував і не сплатив до бюджету податок з доходів фізичних осіб у розмірі 56 734 грн 35 коп.

Згідно підпункту 14.1.175 пункту 14.1. ст. 14 ПК України, податковим боргом є сума узгодженого грошового зобов'язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов'язання.

Відповідно до п. 54.1. ПК України крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов'язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов'язання та/або пені вважається узгодженою.

Згідно з п. 58.1. ст. 58 ПК України у разі коли сума грошового зобов'язання платника податків, передбаченого податковим або іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, розраховується контролюючим органом відповідно до статті 54 цього Кодексу (крім декларування товарів, передбаченого для громадян), або у разі коли за результатами перевірки контролюючий орган встановлює факт невідповідності суми бюджетного відшкодування сумі, заявленій у податковій декларації, або зменшує розмір задекларованого від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість, розрахованого платником податків відповідно до розділу V цього Кодексу, такий контролюючий орган надсилає (вручає) платнику податків податкове повідомлення-рішення.

Пунктом 58.3 ст. 58 ПК України передбачено, що податкове повідомлення-рішення вважається надісланим (врученим) платнику податків, якщо його передано посадовій особі такого платника податків під розписку або надіслано листом з повідомленням про вручення. Податкове повідомлення-рішення вважається надісланим (врученим) фізичній особі, якщо його вручено їй особисто чи її законному представникові або надіслано на адресу за місцем проживання або останнього відомого її місцезнаходження фізичної особи з повідомленням про вручення. У такому самому порядку надсилаються податкові вимоги та рішення про результати розгляду скарг.

У разі коли пошта не може вручити платнику податків податкове повідомлення-рішення або податкові вимоги, або рішення про результати розгляду скарги через відсутність за місцезнаходженням посадових осіб, їх відмову прийняти податкове повідомлення-рішення або податкову вимогу, або рішення про результати розгляду скарги, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, податкове повідомлення-рішення або податкова вимога, або рішення про результати розгляду скарги вважаються врученими платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причин невручення.

З матеріалів справи вбачається, що на підставі Акту перевірки від 17.06.2014 №43/26-50-17-01/НОМЕР_1 податковим органом 04.07.2014 прийнято податкове повідомлення-рішення № на суму 71 087 грн 94 коп. та надіслано фізичній особі ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1, однак повернуте 07.08.2014 з відмітками поштового відправлення «за закінченням терміну зберігання».

Таким чином, вказане податкове повідомлення-рішення № на суму 71 087 грн 94 коп. вважається врученим.

У відповідності до п. 57.3. ст. 57 ПК України у разі визначення грошового зобов'язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1, 54.3.2, 54.3.4 - 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов'язаний сплатити нараховану суму грошового зобов'язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу.

Згідно до п. 56.1 ст. 56 ПК України - рішення, прийняті контролюючим органом, можуть бути оскаржені в адміністративному або судовому порядку.

Відповідно до п. 56.18 ст. 56 ПК України - з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу, платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення-рішення або інше рішення контролюючого органу у будь-який момент після отримання такого рішення.

Рішення контролюючого органу, оскаржене в судовому порядку, не підлягає адміністративному оскарженню. Процедура адміністративного оскарження вважається досудовим порядком вирішення спору.

При зверненні платника податків до суду з позовом щодо визнання недійсним рішення контролюючого органу грошове зобов'язання вважається неузгодженим до дня набрання судовим рішенням законної сили.

Посилання апелянта на те, що листами від 25.04.2014 №25/07/14 так 13.06.2014 №19/06/14 повідомлено позивача про неможливість сплати податку з доходів фізичних осіб у зв'язку з навчанням на контрактній основі, не веденням підприємницької діяльності, відсутністю інших джерел доходу, проживанням наодинці, тому сума податкового зобов'язання є не узгодженою, колегією суддів не приймається до уваги, оскільки нормами Податкового кодексу передбачено обов'язок платників податків сплачувати податки та збори у строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом, а у разі незгоди - оскаржувати рішення контролюючого органу у адміністративному або судовому порядку.

Як свідчать матеріали справи, ОСОБА_2 не оскаржено вказане податкове повідомлення-рішення у судовому порядку та самостійно не погашено суму заборгованості на час звернення позивача до суду з даним позовом, відтак податкове зобов'язання, визначене податковим повідомленням-рішенням від 07.04.2014 №, є узгодженим.

Відповідно до п.95.1 ст.95 ПК України, контролюючий орган здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі.

Згідно п.95.2 ст.95 ПК України, стягнення коштів та продаж майна платника податків провадяться не раніше ніж через 60 календарних днів з дня надіслання такому платнику податкової вимоги.

Пунктом 95.3 ст.95 ПК України, стягнення коштів з рахунків платника податків у банках, обслуговуючих такого платника податків, здійснюється за рішенням суду, яке направляється до виконання контролюючим органам, у розмірі суми податкового боргу або його частини.

У відповідності до п. 95.4 ст. 95 ПК України контролюючий орган на підставі рішення суду здійснює стягнення коштів у рахунок погашення податкового боргу за рахунок готівки, що належить такому платнику податків. Стягнення готівкових коштів здійснюється у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Разом з тим, позивачем у своїй позовній заяві також визначено податковий борг з єдиного податку з ОСОБА_2 у сумі 1825 грн 52 коп. по податковим деклараціям платника єдиного податку - фізичної особи-підприємця від 16 жовтня 2013 року та 21 січня 2014 року, що підтверджується повідомленням №1151/26-50-23-01-07 від 11.03.2015 про грошові зобов'язання та податковий борг (а.с. 8).

Статтею 291 ПК України визначено правові засади застосування спрощеної системи оподаткування, обліку та звітності, а також справляння єдиного податку.

Відповідно до п.291.3 статті 291 ПК України юридична особа чи фізична особа - підприємець може самостійно обрати спрощену систему оподаткування, якщо така особа відповідає вимогам, встановленим цією главою, та реєструється платником єдиного податку в порядку, визначеному цією главою.

При цьому, п.291.4 вказаної статті визначено групи платників єдиного податку суб'єктів господарювання, які застосовують спрощену систему оподаткування, обліку та звітності.

Таким чином, платником єдиного податку може бути лише суб'єкт господарювання - юридична особа чи фізична особа - підприємець яка самостійно обрала спрощену систему оподаткування, якщо така особа відповідає вимогам встановленим Податковим кодексом України.

Разом з тим, приймаючи рішення, суд першої інстанції не звернув увагу на ті обставини, що позовні вимоги були пред'явлені до фізичної особи ОСОБА_2 з метою стягнення з неї податкового боргу як по податку з доходів фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування у сумі 71 087 грн 94 коп. так і єдиного податку у сумі 1 825 грн 52 коп.

При цьому, податковий борг у розмірі 72 913 грн 46 коп. був стягнутий судом з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2.

Таким чином, позовні вимоги в частині стягнення з фізичної особи ОСОБА_2 податкового боргу з єдиного податку у сумі 1 825 грн 52 коп. є необґрунтованими та безпідставними в цьому провадженні.

З урахуванням викладеного, після детального з'ясування обставин справи та аналізу законодавчих норм, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що податковий борг, який виник на підставі податкового зобов'язання за податковим повідомленням-рішенням від 07.04.2014 №, ОСОБА_2 самостійно не погашений, відтак позовні вимоги про стягнення податкового боргу з фізичної особи ОСОБА_2 в частині податку з доходів фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування у сумі 71 087 грн 94 коп. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Згідно частини першої ст. 159 Кодексу адміністративного судочинства України, судове рішення повинно бути законним та обґрунтованим.

Відповідно до статті 202 Кодексу адміністративного судочинства України, підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є: 1) неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання, а так само розгляд і вирішення справи неповноважним судом; участь в ухваленні постанови судді, якому було заявлено відвід на підставі обставин, які викликали сумнів у неупередженості судді, і заяву про його відвід визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованою; ухвалення чи підписання постанови не тим суддею, який розглянув справу.

Оскільки, судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, в зв'язку з цим виникає необхідність у частковому задоволенні апеляційної скарги та відповідно у скасуванні постанови Окружного адміністративного суду міста Києва від 31 серпня 2015 року та задоволенні позовних вимог в частині стягнення з фізичної особи ОСОБА_2 податкового зобов'язання, що виникло на підставі податкового повідомлення-рішення від 07.04.2014 №.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 183-2, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 212, 254 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу фізичної особи ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 31 серпня 2015 року - скасувати.

Прийняти нову постанову, якою адміністративний позов Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві до фізичної особи ОСОБА_2 про стягнення заборгованості - задовольнити частково.

Стягнути з фізичної особи ОСОБА_2 податковий борг по податку з доходів фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування у сумі 71 087 грн 94 коп.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядку та строки, передбачені ст. 212 КАС України.

Головуючий суддя: Н.М.Троян

Судді: Н.П.Бужак,

В.А. Твердохліб

Головуючий суддя Троян Н.М.

Судді: Твердохліб В.А.

Бужак Н.П.