Справа № 744/862/16-а
Суддя: Смага С. В.
Дата ухвалення: 2016-11-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 744/862/16-а
Провадження № 2-а/744/61/2016
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 листопада 2016 року Семенівський районний суд Чернігівської області в складі: головуючого судді Смаги С. В.,

при секретарі Бородіній В. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Семенівка Чернігівської області адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Новгород Сіверського обєднаного Управління Пенсійного фонду України Чернігівської області про оскарження дій Новгород Сіверського обєднаного Управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_1, предявила адміністративний позов до відповідача, Новгород-Сіверського обєднаного управління Пенсійного фонду України, в якому позивач просить: визнати протиправними дії Новгород-Сіверського обєднаного управління Пенсійного Фонду у Чернігівської області щодо перерахунку пенсії по втраті годувальника, на підставі довідки № 18-262 від 08.09.2016 року, виданої прокуратурою Чернігівської області у звязку зі змінами розміру заробітної плати відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України № 1013 від 09.12.2015 року «Про Упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення до деяких нормативно правових актів»; зобовязати Новгород-Сіверське обєднане управління Пенсійного Фонду у Чернігівській області здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 з 01.10.2016 року по втраті годувальника у розмірі 60 % від заробітної плати померлого годувальника, до якої включаються всі види оплати праці, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообовязкове державне соціальне страхування, на підставі довідки прокуратури Чернігівської області від 08.09.2016 року № 18-262. В обґрунтування позовних вимог у адміністративному позові ОСОБА_1 зазначено про те, що відповідачем їй протиправно відмовлено у згаданому перерахунку пенсії, котрий їй має бути проведений на підставі вказаних норм законодавства з урахуванням положень ст. ст. 22 та 58 Конституції України.

У судове засідання позивач ОСОБА_1 не прибула, але подала суду письмову заяву про розгляд справи без її участі, де зазначила, що позовні вимоги вона підтримує повністю.

Представник відповідача, в. о. начальника Новгород-Сіверського обєднаного управління Пенсійного фонду України ОСОБА_2, у судове засідання не прибула, теж подала суду письмову заяву про розгляд справи за відсутності представника відповідача, а також письмове заперечення, де зауважила, що, на її погляд, підстави для задоволення адміністративного позову відсутні.

Суд, вивчивши матеріали адміністративної справи, вважає за необхідне в задоволенні адміністративного позову відмовити повністю за наступних обставин.

Як вбачається з матеріалів адміністративної справи, позивач перебуває на обліку в управлінні і отримує пенсію по втраті годувальника за померлого чоловіка ОСОБА_3, відповідно до Закону України Про прокуратуру з 16 грудня 2010 року. Пенсія обчислена в розмірі 60 % суми заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообовязкове державне соціальне страхування.

У звязку з підвищенням посадових окладів за місцем колишньої роботи померлого чоловіка, позивачеві прокуратурою Чернігівської області видана довідка від 08.09.2016 року № 18-262 для перерахунку пенсії, де заробітна плата за тотожною посадою, яку обіймав померлий, з 01.12.2015 вказана в сумі 18562 гривні 46 копійок (а. с. 09).

Позивач зверталася із заявою до відповідача щодо перерахунку пенсії, у звязку з підвищенням посадового окладу втраченого годувальника.

Втім, згідно протоколу відмови в проведенні перерахунку пенсії від 21.09.2016 № 109479 (а. с. 10-11) відповідачем було відмовлено позивачеві в перерахунку пенсії у звязку з тим, що згідно частини 20 статті 86 (в редакції) Закону України «Про прокуратуру» № 76-VІІІ від 28.12.2014 умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначаються Кабінетом Міністрів України. Однак, відповідно до пункту 5 розділу III Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 № 213 у разі неприйняття до 1 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 01.06.2015 року скасовуться норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії призначаються, зокрема, відповідно до Закону України «Про прокуратуру». Відтак, починаючи з 01.06.2015 року органи Пенсійного фонду України пенсії відповідно до цього закону не призначають і, раніше призначені пенсії, не перераховують.

У суду не має резонних підстав піддати сумніву згадану відмову відповідача при погляді на ситуацію крізь призму викладених нижче положень національного законодавства, враховуючи його динамічні зміни, та обовязкових до застосування правових позицій Конституційного суду України та Європейського суду з прав людини.

З викладених приписів правових норм є очевидним, що законодавством, чинним до 01.06.2015, були передбачені права осіб щодо певного пенсійного забезпечення.

Втім, з плином часу, законодавство, яке регулює означені правовідносини, змінилось.

ОСОБА_4 № 76-VIII, на який посилається відповідач у вказаному протоколі відмови в проведенні перерахунку пенсії є чинним і має виконуватися, оскільки Конституційним Судом України в установленому порядку він неконституційним не визнавався.

Отже, на час звернення позивача до відповідача із заявою про перерахунок пенсії було внесено зміни, якими фактично скасовано ті норми законодавства, які визначали право особи на перерахунок призначеної пенсії.

Суд зауважує, що Постановою Кабінету Міністрів України №1013 від 09.12.2015, на яку посилається позивач у адміністративному позові, регламентовано лише питання щодо упорядкування структури заробітної плати та її індексації працюючим службовцям і не передбачено будь-якої можливості, будь-якого механізму перерахунку пенсії колишнього службовця у звязку зі зміною розміру заробітної плати.

Таким чином, суд переконаний, що у відповідача на момент звернення позивача із заявою про перерахунок пенсії на підставі поданої довідки про заробітну плату за тотожною посадою, яку обіймав померлий годувальник, не було засад для здійснення перерахунку пенсії позивачеві на підставі поданої довідки.

При цьому, суд акцентує увагу, що відмова відповідача у такому перерахунку пенсії позивача не призвела до зменшення розміру її пенсії, яку позивач отримувала до цього, і не є звуженням обсягу вже набутих нею прав чи позбавленням її права на соціальний захист.

Рівночасно Законом України № 76-VIII від 28.12.2014 «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» право на перерахунок вже призначених пенсій службовців по суті скасоване.

Слід зазначити, що субєктивне право на перерахунок розміру пенсії, а конкретно, у звязку з підвищенням заробітної плати за відповідною посадою службовця, на час звернення позивача із відповідною заявою до відповідача, законодавством не було передбачене, оскільки на той час воно вже не існувало внаслідок його скасування вказаним Законом України № 76-VIII.

Крім цього, Європейський суд з прав людини у рішенні від 09.10.1979 у справі «Ейрі проти Ірландії» констатував, що здійснення соціально-економічних прав людини значною мірою залежить від становища в державах, особливо фінансового. Такі положення поширюються й на питання допустимості зменшення соціальних виплат, про що зазначено в рішенні цього суду у справі «Кйартан Асмундсон проти Ісландії» від 12.10.2004. Отже, одним з визначальних елементів у регулюванні суспільних відносин у соціальній сфері є додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадян та фінансовими можливостями держави, а також гарантування права кожного на достатній життєвий рівень.

При розвязанні спірних правовідносин у цій справі судом також враховується й правова позиція Європейського суду з прав людини, викладена в ухвалі «Великода проти України» від 03.06.2014, в якому Суд зазначив, що законодавчі норми можуть змінюватися, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист.

У зазначеному рішенні Європейський суд з прав людини також став на бік держави Україна та, між іншим, наголосив на складній економічній ситуації в країні й на необхідності пошуку саме державою Україна додаткових інструментів її подолання шляхом раціонального використання бюджетних коштів та необхідності збереження «справедливого балансу» між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами щодо захисту прав і свобод окремої особи.

Конституційний Суд України у п. 2.1 рішення № 20-рп/2011 від 26.12.2011 зазначив, що зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист.

П. 2.2. згаданого рішення розтлумачено, що Кабінет Міністрів України повноважний вживати заходів щодо забезпечення прав і свобод людини і громадянина та проводити політику у сфері соціального захисту.

У Рішенні № 2-рп/99 від 02.03.1999 у справі про комунальні послуги Конституційний Суд України вказав, що здійснення в цілому політики соціального захисту не належить до виключних повноважень Верховної ОСОБА_2 України. Політика соціального захисту є складовою частиною внутрішньої соціальної політики держави. Забезпечення її проведення, відповідно до пункту 3 статті 116 Конституції України, здійснюється Кабінетом Міністрів України. Кабінет Міністрів України як вищий орган у системі органів виконавчої влади наділений конституційними повноваженнями спрямовувати і координувати діяльність міністерств, інших органів виконавчої влади, до яких належить і Пенсійний фонд України. Відповідно до Положення про Пенсійний фонд України бюджет Пенсійного фонду України затверджує Уряд України. Таким чином, Кабінет Міністрів України є органом, який забезпечує проведення державної політики у соціальній сфері, а Пенсійний фонд України органом, який реалізує таку політику, в тому числі за рахунок коштів Державного бюджету України.

Як зауважив Конституційний Суд України в своєму рішенні від 09.02.1999 №1-рп/99 у справі за конституційним зверненням Національного банку України щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 58 Конституції України (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів), за загально визначеним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у ч. 1 ст. 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Сприймаючи те, що ОСОБА_4 України № 76-VIII від 28.12.2014 «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» є чинним і має виконуватися, він Конституційним Судом України в установленому порядку неконституційним не визнавався, беручи до уваги правові позиції Конституційного Суду України, викладені у рішенні № 20-рп/2011 від 26.12.2011 та рішенні від 09.02.1999 №1-рп/99, правові позиції Європейського суду з прав людини, наведені у рішенні від 09.10.1979 у справі «Ейрі проти Ірландії» та в ухвалі «Великода проти України» від 03.06.2014, у певній мірі абстрагована від ситуації аргументація позивача щодо нібито звуження прав та соціальних гарантій колишнього службовця, заснована переважно на вкрай загальних положеннях ст. 22 Конституції України, котрі вочевидь прямо не можливо застосувати до фактичних обставин справи, є безсумнівно помилковою.

При цьому суд не вважає, що до правовідносин у цій справі слід однозначно застосовувати правову позицію Європейського Суду з прав людини, викладену у рішенні в справі «Суханов та Ільченко проти України» від 26.09.2014, де наведено, що якщо суть вимоги особи повязана з майновим правом, особа, якій воно надане, може вважатися такою, що має «законне сподівання», якщо для такого права у національному законодавстві існує достатнє підґрунтя наприклад, коли є усталена практика національних судів, якою підтверджується його існування, адже можливість застосування такої правової позиції за ситуації анулювання законом колись існуючого права певної категорії осіб на перерахунок пенсії у минулому, тобто ще до звернення позивача за перерахунком пенсії до відповідача, залежить тільки від однієї лише практики національних судів, котра у контексті ситуації з позивачем ще не є безумовно усталеною.

Поряд з цим, при прийнятті цієї постанови суд відкидає посилання позивача на постанови Верховного Суду України у конкретних справах щодо необхідності вчинення перерахунків пенсій, адже ці постанови стосуються здебільшого ситуації відносно перерахунків пенсій колишнім працівникам прокуратури, а не їх утриманцям у звязку з втратою годувальника, який помер, через що його субєктивне право на перерахунок пенсії припинилося.

Керуючись ст. ст. 2, 3, 7, 11, 17, 18, 19, 158, 159, 160, 161, 162, 163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Новгород Сіверського обєднаного Управління Пенсійного фонду України Чернігівської області про оскарження дій Новгород Сіверського обєднаного Управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання в цей строк апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, то вважається, що постанова не набрала законної сили.

Постанова може бути оскаржена шляхом подачі протягом десяти днів з дня отримання копії постанови апеляційної скарги до Київського апеляційного адміністративного суду через Семенівський районний суд Чернігівської області з одночасним надсиланням копії апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції.

Суддя: С. В. Смага