Справа № 826/22112/15
Суддя: Вівдиченко Т.Р.
Дата ухвалення: 2016-11-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

Іменем України

08 листопада 2016 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді Суддів За участю секретаряВівдиченко Т.Р., Мамчура Я.С., Сорочко Є.О. Кондратенко Я.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою Одеської митниці Державної фіскальної служби України на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 липня 2016 року у справі за адміністративним позовом Приватного акціонерного товариства «Індустріальні та дистрибуційні системи» до Одеської митниці Державної фіскальної служби України, Митного посту «Іллічівськ» Одеської митниці Державної фіскальної служби України про скасування визнання протиправними дій, скасування рішень, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач - Приватне акціонерне товариство «Індустріальні та дистрибуційні системи» звернувся до суду з позовом до Одеської митниці Державної фіскальної служби України про визнання протиправними дій Відділу митного оформлення 3 морського порту «Іллічівськ» Одеської митниці ДФС з коригування митної вартості товару, декларування якого відбувалось відповідно до Вантажної митної декларації № 500040403/2015/002047 від 20.05.2015 року; скасування Рішення про коригування митної вартості товарів № 500040403/2015/000008/2 від 20.05.2015 p., прийняте Відділом митного оформлення З морського порту «Іллічівськ» Одеської митниці ДФС; скасування Картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску транспортних засобів комерційного призначення № 500040403/2015/00010 від 20.05.2015 p., складену Відділом митного оформлення 3 морського порту «Іллічівськ» Одеської митниці ДФС.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 липня 2016 року позов задоволено.

Не погодившись з постановою суду, відповідач - Одеська митниця Державної фіскальної служби звернувся з апеляційною скаргою, просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову, якою у задоволенні позову відмовити, посилаючись на порушення судом норм процесуального і матеріального права.

Заслухавши у відкритому судовому засіданні суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 13 січня 2015 року між Приватним акціонерним товариством «Індустріальні та дистрибуційні системи» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Айдіес Боржомі Тбілісі» (Грузія) був укладений контракт № СТ20-001/1501 від 13.01.2015 р. на поставку мінеральної води «Боржомі» в асортименті.

02 березня 2015 року між Приватним акціонерним товариством «Індустріальні та дистрибуційні системи» та ТОВ «Айдіес Боржомі Тбілісі» (Грузія) було укладено Додаткову угоду № 1 від 02.03.2015 р. до контракту, якою змінено ціну товару за контрактом з огляду на зміну економічних чинників.

20 травня 2015 року, на виконання умов контракту, ТОВ «Айдіес Боржомі Тбілісі» (Грузія) поставило партію товару за цінами, відповідно до контракту, з урахуванням укладеної додаткової угоди № 1 до контракту.

Цього ж дня, з метою здійснення митного оформлення в режимі імпорту товару, уповноваженим представником позивача - декларантом ТОВ «М енд с Форвардінг Ко» відповідачу була подана вантажна митна декларація за №500040403/2015/002047 від 20.05.2015 р.

Позивачем було задекларовано товар «Вода природна мінеральна лікувально-столова гідрокарбонатна натрієва «Боржомі», сильногазована», код товару 22011019 за ціною 138720 дол. США. Митна вартість товару була визначена, відповідно до пп. 1 п. 1 ст. 57 Митного кодексу України - за основним методом (за ціною договору) щодо товарів, які імпортуються.

Після перевірки доданих до ВМД документів відповідачем було встановлено, що відповідно до зовнішньоекономічного контракт,у передбачено умови поставки СІР Одеса Західна, але страхові документи до органів ДФС не були надані. Також, відповідно до ч. 3 ст. 53 МК України, п. 2.3 Правил заповнення декларації митної вартості, затверджених наказом Міністерства фінансів України від 24.05.2012 р. № 599, посадовою особою митниці прийнято рішення про необхідність подання протягом 10 календарних днів додаткових документів, зокрема, виписку з бухгалтерської документації.

20.05.2015 р. відповідачем прийнято рішення про коригування митної вартості товарів № 500040403/2015/000008/2 від 20.05.2015 p., відповідно до якого, митну вартість товару було скориговано та визначено в сумі - 160 915,20 дол. США. Також, було складено Картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № 500040403/2015/00010 від 20.05.2015 р.

Прийняття відповідачем рішення про коригування митної вартості товарів було обґрунтовано тим, що у наданих документах присутня інформація про наявність страхування (страховий поліс № 00837 від 28.01.2015р.), але відомості про вартість страхування не надані.

20.05.2015 р. товари були випущені за МД № 500040403/2015/002087 у вільний обіг під гарантійні зобов'язання шляхом надання гарантій, відповідно до розділу X Митного кодексу.

Позивач, не погоджуючись з прийнятим відповідачем рішенням звернувся до суду з позовом.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Положенням ст.ст. 49, 50 Митного кодексу України передбачено, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Відомості про митну вартість товарів використовуються, зокрема, для нарахування митних платежів.

Згідно з частинами першими статей 51, 52 Митного кодексу України, митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу; заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.

Відповідно до частин першої та другої статті 53 Митного кодексу України, у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення, зокрема: 1) декларацію митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п'ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактуру (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об'єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) копію імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Згідно з частиною першою статті 54 Митного кодексу України, контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Відповідно до частини другої статі 54 Митного кодексу України, контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.

За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу (частина третя статті 54 Митного кодексу України).

Згідно з частиною шостою статті 54 Митного кодексу України, орган доходів і зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: 1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; 2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; 4) надходження до органу доходів і зборів документально підтвердженої офіційної інформації органів доходів і зборів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

Відповідно до частини першої статті 55 Митного кодексу України, рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається митним органом у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо митним органом у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

Згідно зі статтею 57 Митного кодексу України, визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за основним методом (тобто за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції)) та другорядними: за ціною договору щодо ідентичних товарів; за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; на основі віднімання вартості; на основі додавання вартості (обчислена вартість); за резервним. Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції). Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Частинами другою та третьою статті 58 Митного кодексу України передбачено, що метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов'язковою при її обчисленні. У разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи.

Згідно з частинами четвертою та п'ятою статті 58 Митного кодексу України, митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті.

Ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов'язаних із продавцем осіб для виконання зобов'язань продавця.

Відповідно до частини 2 статті 52 Митного кодексу України, числові значення митної вартості товару декларант зобов'язаний підтвердити достовірними відомостями про визначення митної вартості товару, які повинні базуватись на об'єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню.

Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребовування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше.

Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов'язковою, оскільки з цією обставиною закон пов'язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.

Водночас, витребовувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 Митного кодексу України.

Аналогічна правова позиція у вирішенні питання щодо розбіжностей викладена в постановах Верховного Суду України від 31 березня 2015 року (справа № 21-127а15), від 30 червня 2015 року справа № 21-591а15 (814/283/14).

Дослідженням матеріалів справи колегією суддів встановлено, що позивачем до митного оформлення надано наступні документи: - картка обліку особи, що здійснює операції з товарами № 100/2012/0003919 від 12.2014 р.; - некласифікований транспортний (перевізний) документ - Вагонна відомість № 65864 17.05.2015 р.; - накладні ЦІМ № 002327 від 16.05.2015 р., № 002328 від 16.05.2015 р., № 002329 від 16.05.2015 р., № 002330 від 16.05.2015 р.; - передатна відомість (документ, який засвідчує факт передання товару (вантажу) залізницею іншій і складений за формою згідно з додатком 36 № 2 від 17.05.2015 року.; - банківські платіжні документи, що стосуються товару № 14 від 15.04.2015 р., № 18 від 29.04.2015 р., № 20 від 14.05.2015 р., від 15.04.2015 р., від 29.04.2015 р., від 14.05.2015 р.; - прейскурант (прайс-лист) виробника товару № б/н від 02.03.2015 р.; - рахунок-фактура (інвойс) № GE20150081 від 15.05.2015 р.; - пакувальний лист № б/н до інвойсу № GE20150081 від 15.05.2015 р.; - доповнення до зовнішньоекономічного договору (контракту) № 1 від 02.03.2015р.; - зовнішньоекономічний договір (контракт) купівлі-продажу № CT20-001/15QJ від 13.01.2015 p., стороною якого є виробник товарів, що декларуються; - доповнення до внутрішнього договору (контракту) № 1 від 19.12.2014 р.; - договір про надання послуг митного брокера № BU6-126 від 16.05.2014 р.; - інформація про позитивні результати здійснення санітарно-епідеміологічного контролю товару (наявність на товаросупровідних документах відбитку штампу) № 2720 від 16.05.2015 р.; - інформація про позитивні результати здійснення радіологічного контролю товару (для товарів і транспортних засобів, що не підлягають екологічному контролю) № 2720 від 16.05.2015 р.; - сертифікат про походження товару форми СТ-1 № GEO 2015 01/001453 від 15.05.2015 р.; - довіреності № 001 від 13.01.2015 р., № 003 від 13.01.2015 р.; - листи № 201/4-15ц від 27.03.2015 р., № LT32-303/1410 від 15.10.2014 р.; - копія митної декларації країни відправлення № СІ005 від 16.05.2015 р. - митна декларація, за якою було відмовлено у випуску товарів за № 500040403.2015.002047 від 20.05.2015 р.

Крім цього, виконуючи вимоги посадової особи митного органу, декларантом 20.05.2015 р. були надіслані: - платіжні доручення в іноземній валюті № 14 від 15.04.2015 p.; № 18 від 29.04.2015 p., № 20 від 14.05.2015 p.; - SWIFT-повідомлення б/н від 15.04.2015 p., від 29.04.2015 p., від 14.05.2015 p.; - лист від виробника № LT 32-303/1410 від 15.10.2014 р.; - довіреності № 003 від 13.01.2015 p., № 001 від 13.01.2015р.; - страховий поліс № 00837 від 28.01.2015 p.; - лист від виробника № LT 32-591/1503 від 27.03.2015 р. - угоду №ICG/AG 15/026+1 від 04.03.2015.

Однак, відповідачем було прийнято рішення про коригування митної вартості товарів, яким збільшено митну вартість товарів. Прийняте рішення обґрунтовано тим, що у наданих документах присутня інформація про страхування, але відомості про вартість страхування не надані.

З даного приводу колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно умов поставки СІР Інкотермс 2010 - «Carriage and Insurance Paid to» («Фрахт/перевезення и страхування оплачені до» найменування місця призначення), продавець передає товар, випущений у митному режимі експорту, визначеному ним перевізнику. Крім того, продавець зобов'язаний сплатити витрати, пов'язані з перевезенням товару до визначеного місця призначення. На продавця також покладається обов'язок по забезпеченню страхування ризиків втрати і пошкодження товару під час перевезення на користь покупця. Відповідно, продавець укладає договір страхування і сплачує страхові внески. Згідно умов поставки терміну СІР від продавця вимагається забезпечення страхування з мінімальним покриттям. У випадку, якщо покупець бажає мати страхування із більшим покриттям, він повинен або спеціально домовитися про це із продавцем, або самостійно вжити заходів по укладенню додаткового страхування.

Виходячи з умов наданого позивачем відкритого полісу страхування вантажу № 00837 від 28.01.2015 р. та угоди № ICG/AG 15/026+1 від 04.03.2015 р. вбачається, що весь товар який продавець поставив до України було застраховано на страхову суму 5 000 000,00 доларів США.

Числові значення розміру страхових витрат та порядок їх розрахунку безпосередньо було регламентовано даним страховим полісом та угодою. Так, страхова премія становить 0,062 % від страхової вартості перевезеного вантажу, із щомісячною оплатою, її розрахунок здійснюється щоквартально, не пізніше 5 днів після закінчення розрахункового кварталу, відповідно до інвойсів перевезених вантажів протягом кварталу, у сумі 0,062 % від загальної вартості.

Відомості про порядок та умови здійснення страхування також містяться в поданому відповідачу листі від продавця (виробника) № LT 32-591/1503 від 27.03.2015 р.

Отже, зазначені витрати вже було включено до ціни товару, а числове значення контрактної вартості товару підтверджено декларантом наданими до митного органу страховим полісом та угодою.

З огляду на зазначене, доводи апелянта про порушення декларантом вимог митного законодавства зважаючи на не повне визначення ним витрат страхування товару в якості складової митної вартості, у зв'язку з відсутністю документів, що містять відомості про числові значення їх витрат, колегія суддів вважає безпідставними та необґрунтованими, оскільки укладеним ПрАТ «ІДС» із ТОВ «Айдіес Боржомі Тбілісі» (Грузія) контрактом № СТ20-001/1501 від 13.01.2015 року визначено, що ціна товару визначається з урахуванням умов поставки СІР Інкотермс 2010, а умови такої поставки передбачають зобов'язання продавця товару забезпечити за власний рахунок його страхування та транспортування до названого місця призначення шляхом передачі товару перевізнику, призначеному ним самим.

Щодо доводів апелянта на взаємопов'язаність ПрАТ «Індустріальні та дистрибуційні системи» та IDS BORJOMI GEORGIA LLC (Грузія), в значенні ч. 16 ст. 58 МК України та п. 4 ст. 15 Угоди про застосування статті VII Генеральної угоди з тарифів і торгівлі 1994 року і що саме ця обставина могла вплинути на ціну товару, колегія суддів виходить з наступного.

Згідно ч. 18 ст. 58 Митного кодексу України, при продажу товарів між пов'язаними особами вартість операції береться за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів за першим методом, якщо декларант покаже, що така вартість є близькою до вартості однієї з нижчезазначених операцій, яка здійснювалася одночасно або майже одночасно з операцією з оцінюваними товарами: вартості операції при продажу непов'язаним покупцям ідентичних або подібних (аналогічних) товарів для експорту в Україну; митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, визначеної згідно з положеннями статті 62 цього Кодексу; митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, визначеної згідно з положеннями статті 63 цього Кодексу (ч. 18 ст. 58 Митного кодексу України).

Водночас, для цілей цього Кодексу особи вважаються пов'язаними між собою у випадках, зазначених у статті 15 Угоди про застосування статті VII Генеральної угоди з тарифів і торгівлі 1994 року (ч. 16 ст. 58 МК України).

Відповідно до ч. 4 ст. 15 Угоди про застосування статті VII Генеральної угоди про тарифи й торгівлю 1994 року, для цілей цієї Угоди особи вважаються пов'язаними між собою, тільки якщо: вони є службовцями або директорами підприємств один в одного; вони юридично визнані партнерами по бізнесу; вони є роботодавцем і працівником; будь-яка особа безпосередньо чи опосередковано володіє, контролює або утримує 5 чи більше відсотків випущених акцій, що дають право голосу, або акцій обох з них; один з них безпосередньо або опосередковано контролює іншого; обидва безпосередньо або опосередковано контролюються третьою особою; разом вони безпосередньо або опосередковано контролюють третю особу; вони є членами однієї й тієї самої сім'ї. Особи, які пов'язані одна з одною в бізнесі таким чином, що одна з них є одноосібним агентом, одноосібним дистриб'ютором чи одноосібним концесіонером іншого, як би це не називалося, уважаються пов'язаними для цілей цієї Угоди, якщо вони підпадають під вказані критерії.

Аналіз вказаних положень, дає підстави колегії суддів дійти висновку, що той факт, що продавець і покупець пов'язані між собою особи, сам по собі не може бути підставою для розгляду вартості операції як неприйнятної, а, відповідно, і не може бути підставою для витребування митним органом додаткових документів, згідно з ч. 3 ст. 53 МК України.

Для висновку про вплив зазначеної обставини на ціну товару, митний орган повинен надати декларанту або уповноваженій ним особі свої письмові обґрунтування, що такий вплив мав місце.

Аналогічна правова позиція викладена в ухвалах Вищого адміністративного суду України від 18.03.2014р. № К/800/52404/13 та від 05.11.2015р. № К/800/53147/14.

Як вбачається зі змісту оскаржуваного рішення відповідача, така підстава не була зазначена в ньому.

Крім цього, відповідачем не надано жодних доказів, що засвідчують відповідність ПрАТ «Індустріальні та дистрибуційні системи» критеріям, встановленим ст. 15 Угоди про застосування статті VII Генеральної угоди з тарифів і торгівлі 1994 року.

Той факт, що позивач є офіційним дистриб'ютором виробника товару-експортера, в силу положень ч. 4 ст. 15 зазначеної Угоди, не визначає сторін контракту пов'язаними між собою особами.

Разом з тим, відповідно до ч. 12 ст. 58 МК України, той факт, що продавець і покупець пов'язані між собою особи, сам по собі не може бути підставою для розгляду вартості операції як неприйнятною. У таких випадках необхідно розглянути обставину продажу та прийняти вартість операції за умови, що взаємовідносини покупця та продавця не вплинули на ціну оцінюваних товарів.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 16.12.2014р. у справі № 21-558а14.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що подані позивачем документи, в даному випадку, слід вважати належними та достатніми для підтвердження та визначення митної вартості товару, а тому дії з коригування митної вартості товару є протиправними.

Будь-яких переконливих аргументів та доказів, які б викликали обґрунтовані сумніви в достовірності проведеного позивачем розрахунку митної вартості товару за ціною договору відповідачем не наведено та не надано, a інших обставин, які б впливали на ціну задекларованої ПрАТ «Індустріальні та дистрибуційні системи» митної вартості товару судами не встановлено.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку, що відповідачем як суб'єктом владних повноважень, не доведено обґрунтованості виникнення сумнівів щодо достовірності наданих декларантом до митного оформлення відомостей та правомірності своїх дій щодо відмови у визначенні митної вартості товару за ціною договору та застосування інших методів, крім шостого (резервного), а також прийняття оскаржуваних рішень про коригування митної вартості товарів.

Аналізуючи обставини справи та норми чинного законодавства, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про обґрунтованість позовних вимог ПрАТ «Індустріальні та дистрибуційні системи» та наявність правових підстав для їх задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову (ч. 2 ст. 71 КАС України).

При цьому, доводи викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновки суду першої інстанції та не знайшли свого належного підтвердження в суді апеляційної інстанції.

Відповідно до ст. 159 КАС України, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин у адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З підстав вищенаведеного, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 41, 160, 167, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Одеської митниці Державної фіскальної служби України залишити без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 липня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання в повному обсязі, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Судді Вівдиченко Т.Р. Мамчур Я.С. Сорочко Є.О.

Повний текст ухвали виготовлено 14.11.2016 року

Головуючий суддя Вівдиченко Т.Р.

Судді: Сорочко Є.О.

Мамчур Я.С