Справа № 820/1571/16
Суддя: Курило Л.В.
Дата ухвалення: 2016-11-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 листопада 2016 р.Справа № 820/1571/16
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючого судді: Курило Л.В.,

Суддів: Присяжнюк О.В. , Русанової В.Б. ,

за участю секретаря судового засідання - Дудки О.А.,

позивачки - ОСОБА_1,

представника позивачки - ОСОБА_2,

представника відповідача - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 08.08.2016р. по справі № 820/1571/16

за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

до Київської об'єднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління ДФС у Харківській області

про скасування рішень про застосування фінансових санкцій,

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2016р. фізична особа - підприємець ОСОБА_1 (далі по тексту - позивачка) звернулась до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Державної податкової інспекції у Московському районі м. Харкова Головного управління ДФС у Харківській області (далі по тексту - відповідач), в якому просила скасувати податкове рішення по застосування фінансових санкцій від 20 січня 2016 року № та податкове рішення по застосування фінансових санкцій від 02 листопада 2015 року №.

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 08.08.2016р. у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, позивач подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову постанову, якою задовольнити позов у повному обсязі.

Представник відповідача до суду апеляційної інстанції надав письмові заперечення на апеляційну скаргу, в яких, посилаючись на законність та обґрунтованість постанови суду першої інстанції, просить апеляційну скаргу позивача залишити без задоволення, постанову суду першої інстанції залишити без змін.

Позивач та її представник у судовому засіданні вимоги апеляційної скарги підтримали, просили скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову постанову, якою задовольнити позов у повному обсязі.

Представник відповідача у судовому засіданні суду апеляційної інстанції просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, постанову суду першої інстанції залишити без змін.

Згідно з ч.1 ст. 195 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, вислухавши позивачку та її представника, представника відповідача, переглянувши в межах апеляційної скарги постанову суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що фізична особа-підприємець ОСОБА_1 пройшла передбачену чинним законодавством процедуру державної реєстрації, набула правового статусу суб'єкта господарювання - фізичної особи-підприємця, включена до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців, ІПН НОМЕР_1 та перебуває на обліку як платник податків, зборів (обов'язкових платежів) в Державній податковій інспекції у Московському районі м. Харкова Головного управління ДФС у Харківській області.

Судом встановлено, що фізична особа-підприємець ОСОБА_1 проводила господарську діяльність в кіоску, що знаходиться за адресою: м. Харків, вул. Халтуріна, 57.

Працівниками оперативного управління Харківської ОДПІ ГУ ДФС у Харківській області 14.09.2015 року складено протокол серії ХА №920632 у відношенні ОСОБА_4, яка в кіоску, що належить ФОП ОСОБА_1 за адресою: м. Харків, вул. Халтуріна, 57 в м. Харкові, здійснювала реалізацію пива без наявності дозвільних документів, а саме: без ліцензії на право здійснення реалізації алкогольних напоїв.

За фактом вчиненого правопорушення складений протокол серії АА №764204 від 14.09.2015 року відносно реалізатора ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, про адміністративне правопорушення за ч.1 ст. 164 КУпАП (а.с. 36). Від підпису протоколу ОСОБА_4 відмовилась, про що працівниками оперативного управління Харківської ОДПІ ГУ ДФС у Харківській області складено акт від 14.09.2015 року (а.с. 36, 37).

Із матеріалів справи вбачається, що працівниками оперативного управління Харківської ОДПІ ГУ ДФС вилучено майно на загальну суму 9185,00 грн., про що складено протокол вилучення від 14.09.2015 р. ( а.с. 9-13).

На підставі протоколу від 14.09.2015 року, складеного працівниками податкової міліції оперативного управління Харківської ОДПІ ГУ ДФС у Харківській області про вчинення адміністративного правопорушення, Державна податкова інспекція у Московському районі м. Харкова Головного управління ДФС у Харківській області прийняла рішення про застосування фінансових санкцій від 02.11.2015 року №, згідно з яким до ФОП ОСОБА_1 застосовано фінансові санкції у вигляді штрафу в розмірі 18370,00 грн. за роздрібну торгівлю алкогольними напоями без наявності ліцензії (а.с. 8).

Вказане рішення в адміністративному порядку було оскаржено позивачем до Головного управління ДФС у Харківській області та Державної фіскальної служби України.

Із матеріалів справи вбачається, що рішенням ГУ ДФС у Харківській області від 11.01.2016р. № 7/ФОП/20-40-10-04-14, рішення ДПІ у Московському районі м. Харкова ГУ ДФС у Харківській області від 02.11.2015 № НОМЕР_2 про застосування фінансових санкцій за роздрібну торгівлю алкогольними напоями без наявності відповідної ліцензії у розмірі 18370,00 грн. залишено без змін та збільшено фінансові санкції у розмірі 17000 грн. за зберігання алкогольних напоїв в місцях, не внесених до Єдиного реєстру місць зберігання.

ДПІ у Московському районі м. Харкова ГУ ДФС у Харківській області прийнято рішення від 20.01.2016 № згідно з яким до ФОП ОСОБА_1 застосовано фінансові санкції у вигляді штрафу у розмірі 17000,00 грн. за зберігання алкогольних напоїв в місцях, не внесених до Єдиного реєстру місць зберігання (а.с. 14).

Рішенням Державної фіскальної служби України від 17.03.2016 року залишено без змін рішення ДПІ у Московському районі м. Харкова ГУ ДФС у Харківській області від 02.11.2015р. № про застосування фінансових санкцій, рішення від 20.01.2016 р. № про застосування фінансових санкцій та рішення, прийняте за результатами розгляду первинної скарги, а скаргу залишено без задоволення (а.с.17-19).

Не погодившись з рішеннями Державної податкової інспекції у Московському районі м. Харкова Головного управління ДФС у Харківській області від 20 січня 2016 року № та від 02 листопада 2015 року №, позивачка звернулась із зазначеним позовом до суду.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що спірні рішення прийняті відповідачем у межах своєї компетенції та з їх змісту можна чітко встановити зміст цих рішень (зокрема, порушення законодавства, за які застосовуються відповідні санкції, та розмір останніх), отже такі рішення є правомірними, незважаючи на не дотримання окремих елементів форми спірних рішень.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Основні засади державної політики щодо регулювання виробництва, експорту, імпорту, оптової і роздрібної торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, спиртом-сирцем виноградним, спиртом-сирцем плодовим, алкогольними напоями та тютюновими виробами, забезпечення їх високої якості та захисту здоров'я громадян, а також посилення боротьби з незаконним виробництвом та обігом алкогольних напоїв і тютюнових виробів на території України визначає Закон України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів" від 19.12.1995 року №481-95-ВР.

Відповідно до статті 15 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів", роздрібна торгівля алкогольними напоями (крім столових вин) або тютюновими виробами може здійснюватися суб'єктами господарювання всіх форм власності, у тому числі їх виробниками, за наявності у них ліцензій.

Зберігання алкогольних напоїв та тютюнових виробів здійснюється в місцях зберігання алкогольних напоїв та тютюнових виробів, внесених до Єдиного реєстру, незалежно від того, кому належить таке місце зберігання, або того, за заявою якого суб'єкта господарювання таке місце зберігання було внесено до Єдиного реєстру.

Внесення даних до Єдиного реєстру проводиться на підставі заяви суб'єкта господарювання з обов'язковим зазначенням місцезнаходження місця зберігання алкогольних напоїв та тютюнових виробів, а також: для юридичних осіб - найменування, місцезнаходження, коду Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців; для фізичних осіб - підприємців - прізвища, імені, по батькові, місця проживання, реєстраційного номера облікової картки платника податків.

Суб'єкти господарювання, які отримали ліцензію на роздрібну торгівлю алкогольними напоями та тютюновими виробами, вносять до Єдиного реєстру тільки ті місця зберігання алкогольних напоїв та тютюнових виробів, що розташовані за іншою адресою, ніж місце здійснення торгівлі.

Поняття алкогольні напої визначене у підпункті 14.1.5 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України (далі - ПК України) та абзаці сьомому ст. 1 "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів", згідно з яким алкогольні напої - продукти, одержані шляхом спиртового бродіння цукровмісних матеріалів або виготовлені на основі харчових спиртів з вмістом спирту етилового понад 0,5 відсотка об'ємних одиниць, які зазначені у товарних позиціях 2203, 2204, 2205, 2206, 2208 згідно з УКТ ЗЕД, а також з вмістом спирту етилового 8,5 відсотка об'ємних одиниць та більше, які зазначені у товарних позиціях 2103 90 30 00, 2106 90 згідно з УКТ ЗЕД.

За приписами п.п.14.1.144 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України, пивом є насичений діоксидом вуглецю пінистий алкогольний напій із вмістом спирту етилового від 0,5 відсотка об'ємних одиниць, отриманий під час бродіння охмеленого сусла пивними дріжджами, що відноситься до товарної групи УКТ ЗЕД за кодом 2203.

Отже, пиво відноситься до алкогольних напоїв, а відповідно до частини дванадцятої статті 15 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів" роздрібна торгівля алкогольними напоями (крім столових вин) може здійснюватися суб'єктами господарювання всіх форм власності, у тому числі їх виробниками, за наявності у них ліцензій.

Як правомірно враховано судом першої інстанції, факт продажу алкогольних напоїв (пива) реалізатором ОСОБА_4, в кіоску, що належить ФОП ОСОБА_1 за адресою: м. Харків, вул. Халтуріна, 57, без наявності відповідної ліцензії, підтверджується наступними доказами:

-протоколом серії АА №764204 від 14.09.2015 року, відносно реалізатора ОСОБА_4, про адміністративне правопорушення за ч.1 ст. 164 КУпАП (а.с. 36);

-протоколом вилучення від 14.09.2015 року ТМЦ (алкогольних напоїв) в загальній кількості 669 пляшок у кіоску за адресою: вул. Халтуріна, 57, м. Харків (а.с. 38-41);

- письмовими поясненнями ОСОБА_4 від 14.09.2015 року, яка зазначила, що вона працює реалізатором у ФОП ОСОБА_1 у кіоску за адресою: м. Харків, вул. Халтуріна, 57, з березня 2015 року. 14.09.2015 року близько 14:00 годині нею було реалізовано двом чоловікам дві пляшки пива Старопрамин на загальну суму 22,60 грн. (а.с. 43);

- письмовими поясненнями ОСОБА_5, який зазначив, що 14.09.2015 року був присутній в торгівельній точці за адресою: вул. Халтуріна, 57, м. Харків, при складанні протоколу про адміністративне правопорушення працівниками податкової міліції за торгівлю пивом без наявності дозвільних документів (а.с. 44-45).

Як убачається із довідки Головного управління ДФС у Харківській області, станом на 14.09.2015 року фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 ліцензія на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями (пивом) не видавалась (а.с. 46).

Під час судового розгляду фізична особа-підприємець ОСОБА_1 підтвердила реалізацію пива у кіоску, в якому вона здійснює свою підприємницьку діяльність, за адресою: м. Харків, вул. Халтуріна, 57 та зазначила, що на момент перевірки ліцензії на продаж алкогольних напоїв дійсно не було.

Отже, судом першої інстанції правомірно встановлено факт продажу алкогольного напою реалізатором ОСОБА_4, у кіоску, що належить ФОП ОСОБА_1, за адресою: м. Харків, вул. Халтуріна, 57.

Статтею 17 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів", визначено, що за порушення норм цього Закону щодо виробництва і торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, спиртом-сирцем виноградним, спиртом-сирцем плодовим, алкогольними напоями та тютюновими виробами посадові особи і громадяни притягаються до відповідальності згідно з чинним законодавством.

До суб'єктів господарювання застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафів у разі, зокрема: оптової (включаючи імпорт та експорт) і роздрібної торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, алкогольними напоями та тютюновими виробами без наявності ліцензій, - 200 відсотків вартості отриманої партії товару, але не менше 17000 гривень (абз. 5 ч.2 ст. 17 Закону).

В матеріалах справи міститися протокол вилучення від 14.09.2015 року, відповідно до якого вилучено 669 пляшок та зафіксовано вартість кожної одиниці товару, що знаходився за місцем реалізації ( а.с.9-13).

Проте, працівниками оперативного управління Харківської ОДПІ ГУ ДФС у Харківській області у протоколі вилучення допущено арифметичну помилку, у рядку 26 замість суми 110,25 грн. записано суму 124.25 грн. , а тому фактична сума вилученого товару складає 9185,00 грн.

Враховуючи вимоги абз.5 ч. 2. ст. 17 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів" судом встановлено, що сума штрафних санкцій за роздрібну торгівлю алкогольними напоями без наявності ліцензії складає 18370,00 грн. (9185,00 грн.х200% = 18370,00 грн.)

На підставі вищевикладеного колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що спірне рішення про застосування фінансових санкцій від 02 листопада 2015 року № у розмірі 18370,00 грн., за здійснення роздрібної торгівлі алкогольними напоями без ліцензії (а.с. 8), прийняте відповідачем на підставі та у межах повноважень субєкта владних повноважень, з дотриманням встановленого строку на його прийняття, розмір фінансової санкції визначений ним відповідно до положень ст. 17 Закону України Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів.

Щодо застосування до позивача штрафу у розмірі 17 000,00 грн., визначено у рішенні про застосування фінансової санкції від 20 січня 2016 року № колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до положень статті 15 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів", зберігання алкогольних напоїв та тютюнових виробів здійснюється в місцях зберігання алкогольних напоїв та тютюнових виробів, внесених до Єдиного реєстру.

Внесення даних до Єдиного реєстру проводиться на підставі заяви суб'єкта господарювання з обов'язковим зазначенням місцезнаходження місця зберігання алкогольних напоїв та тютюнових виробів, а також: для юридичних осіб - найменування, місцезнаходження, коду Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб -підприємців; для фізичних осіб - підприємців - прізвища, імені, по батькові, місця проживання, реєстраційного номера облікової картки платника податків.

До заяви додаються копія виданої заявнику ліцензії на відповідний вид діяльності, засвідчена нотаріально або посадовою особою органу ліцензування, та документ, що підтверджує право користування цим приміщенням.

Суб'єкти господарювання, які отримали ліцензію на роздрібну торгівлю алкогольними напоями та тютюновими виробами, вносять до Єдиного реєстру тільки ті місця зберігання алкогольних напоїв та тютюнових виробів, що розташовані за іншою адресою, ніж місце здійснення торгівлі.

Довідка про внесення місця зберігання до Єдиного реєстру видається суб'єкту господарювання протягом семи календарних днів від дня подання заяви.

Враховуючи викладене, обов'язок у суб'єкта господарювання щодо внесення до Єдиного реєстру місць зберігання алкогольних напоїв та тютюнових виробів виникає після отримання останнім ліцензії на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями та тютюновими виробами у тому випадку, коли місце зберігання продукції не співпадає з місцем здійснення торгівлі.

Як вбачається з листа Головного управління ДФС у Харківській області, фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 ліцензія на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями (пивом) не видавалась (а.с. 46).

Отже, оскільки цій суб'єкт господарювання не отримував ліцензію на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями та тютюновими виробами, відповідно, не вживав заходів по внесенню місць зберігання алкогольних напоїв та тютюнових виробів до Єдиного реєстру.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 порушено вимоги Закону України Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів , а саме: зберігання спирту, або алкогольних напоїв, або тютюнових виробів у місцях зберігання, не внесених до Єдиного реєстру.

Відповідно до абз. 11 ч.2 ст. 17 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів", за вчинення вказаного правопорушення до суб'єктів господарювання застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафу - 100 відсотків вартості товару, який знаходиться в такому місці зберігання, але не менше 17000 гривень.

На підставі вищевикладеного колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що спірне рішення про застосування фінансових санкцій від 20 січня 2016 року № зберігання спирту у розмірі 17000,00 грн., прийняте відповідачем на підставі та у межах повноважень субєкта владних повноважень, з дотриманням встановленого строку на їх прийняття, розмір фінансових санкцій, визначених ними відповідно до положень ст. 17 Закону України Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів.

Щодо доводів апелянта, викладених в апеляційній скарзі з посиланням на постанову Апеляційного суду Харківської області від 16.12.2015 року, якою провадження по справі про адміністративне правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 164 КУпАП відносно ОСОБА_4 , закрито на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП у зв'язку з відсутністю у діях ОСОБА_4 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КУпАП (а.с. 21) та посилання скаржника на те, що рішення від 20.01.2016 року прийнято з пропущенням передбачених ст. 38 КУпАП, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частини четвертої статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС) вирок суду у кримінальному провадженні або постанова суду у справі про адміністративний проступок, які набрали законної сили, є обов'язковими для адміністративного суду у справах про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, щодо якої ухвалений вирок або постанова суду, лише в питаннях, чи мало місце діяння та чи вчинено воно цією особою.

Тобто, обов'язковість преюдиційних обставин, передбачена частиною четвертою статті 72 КАС, відповідно до буквального тлумачення зазначеної норми поширюється лише на обставини, встановлені безпосередньо: 1) або вироком у кримінальній справі; 2) або постановою про адміністративний проступок.

При цьому колегія суддів зазначає, що вказана норма поширюється лише на особу, щодо якої прийнято постанову. Отже, обов'язковими є лише обставини щодо безпосередньо для цієї особи, а не щодо інших осіб.

Таким чином, не можна вважати обов'язковими обставини щодо діяння фізичної особи, встановлені під час розгляду справи про її адміністративний проступок, при оцінці правомірності поведінки фізичної особи - підприємця, працівником якої була ця фізична особа, якщо йдеться про відповідальність за порушення фізичною особою-підприємцем законодавства, дотримання якого контролюється податковими органами.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 55 Господарського кодексу України суб'єктами господарювання визнаються учасники господарських відносин, які здійснюють господарську діяльність, реалізуючи господарську компетенцію (сукупність господарських прав та обов'язків), мають відокремлене майно і несуть відповідальність за своїми зобов'язаннями в межах цього майна, крім випадків, передбачених законодавством. Суб'єктами господарювання є:1) господарські організації - юридичні особи, створені відповідно до Цивільного кодексу України, державні, комунальні та інші підприємства, створені відповідно до цього Кодексу, а також інші юридичні особи, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані в установленому законом порядку; 2) громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані відповідно до закону як підприємці.

Згідно з ч. 1 ст. 58 Господарського кодексу України суб'єкт господарювання підлягає державній реєстрації як юридична особа чи фізична особа-підприємець у порядку, визначеному законом.

Як правомірно враховано судом першої інстанції, постановою Апеляційного суду Харківської області від 16.12.2015 року провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 164 КУпАП, відносно ОСОБА_4 закрито на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, оскільки вона не є суб'єктом господарювання, проте наявність факту вчинення самого порушення передбаченого ч. 1 ст. 164 КУпАП , в межах цієї справи судом не встановлювалися.

Разом з тим, Законом України Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів поряд з адміністративною відповідальністю фізичної особи (продавця) встановлено адміністративно-господарську відповідальність суб'єктів господарювання (фізичних осіб-підприємців), у зв'язку з діяльністю яких і допущено порушення вимог ст. 15 цього Закону.

З огляду на вищевикладене колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що застосування санкції за вчинення адміністративного правопорушення та адміністративно-господарської санкції за порушення встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності відносяться до різних видів відповідальності, відповідно до адміністративно-правової та господарсько-правової, які не виключають одна одну.

Стосовно строків застосування штрафних санкцій, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно частини 1 статті 238 Господарського Кодексу України, за порушення встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності до суб'єктів господарювання можуть бути застосовані уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування адміністративно-господарські санкції, тобто заходи організаційно-правового або майнового характеру, спрямовані на припинення правопорушення суб'єкта господарювання та ліквідацію його наслідків.

Пунктом 2 частини 1 статті 239 Господарського кодексу України визначено, що адміністративно-господарський штраф визначено як вид адімінстративно-господарських санкцій.

Частинами 1, 2 статті 241 Господарського кодексу України визначено, що адміністративно-господарський штраф - це грошова сума, що сплачується суб'єктом господарювання до відповідного бюджету у разі порушення ним встановлених правил здійснення господарської діяльності. Перелік порушень, за які з суб'єкта господарювання стягується штраф, розмір і порядок його стягнення визначаються законами, що регулюють податкові та інші відносини, в яких допущено правопорушення.

Отже, оскаржуване рішення є рішенням про застосування штрафу як виду адміністративно-господарських санкцій.

Відповідно до ст. 250 Господарського кодексу України, адміністративно-господарські санкції можуть бути застосовані до суб'єкта господарювання протягом шести місяців з дня виявлення порушення, але не пізніш як через один рік з дня порушення цим суб'єктом встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності, крім випадків, передбачених законом. Дія цієї статті не поширюється на штрафні санкції, розмір і порядок стягнення яких визначені Податковим кодексом України та іншими законами, контроль за дотриманням яких покладено на органи доходів і зборів.

Згідно з п. 102.1 ст. 102 Податкового кодексу України, контролюючий орган, крім випадків, визначених пунктом 102.2 цієї статті, має право самостійно визначити суму грошових зобов'язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня (2555 дня у разі проведення перевірки контрольованої операції відповідно до статті 39 цього Кодексу), що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації, звіту про використання доходів (прибутків) неприбуткової організації, визначеної пунктом 133.4 статті 133 цього Кодексу, та/або граничного строку сплати грошових зобов'язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання. Якщо протягом зазначеного строку контролюючий орган не визначає суму грошових зобов'язань, платник податків вважається вільним від такого грошового зобов'язання, а спір стосовно такої декларації та/або податкового повідомлення не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку.

Згідно з п. 114.1 ст. 114 Податкового кодексу України, граничні строки застосування штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) до платників податків відповідають строкам давності для нарахування податкових зобов'язань, визначеним статтею 102 цього Кодексу.

Системний аналіз зазначених вище правових норм дає колегії суддів апеляційної інстанції для висновку, що до застосування штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) до платників податків застосовується строк у 1095 днів, а твердження позивача щодо строків давності для застосування штрафних санкцій за порушення, які не пов'язані з нарахуванням податкових зобов'язань, а саме накладення адміністративного стягнення, ґрунтується на помилковому тлумаченні положень чинного законодавства.

Щодо посилання апелянта на те, що органи податкової міліції оперативного управління Харківської ОДПІ ГУ ДФС у Харківській області не наділені повноваженнями щодо застосування штрафних (фінансових) санкцій до субєкта підприємницької діяльності, а також те, що при проведенні перевірки працівниками податкової міліції не надані ні наказ, ні направлення на перевірку, колегія суддів зазначає наступне.

Механізм застосування фінансових санкцій, передбачених ст. 17 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів", регламентований спеціальним Порядком, який затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 02.06.2003 № 790 (далі - Порядок № 790).

Згідно з пунктом 5 Порядку № 790, підставою для прийняття рішення про застосування фінансових санкцій є, зокрема, матеріали правоохоронних, податкових та інших органів виконавчої влади щодо недотримання субєктами господарювання вимог законодавчих та інших нормативно-правових актів про виробництво та обіг спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів.

Пунктом 6 Порядку № 790 також передбачено, що рішення про застосування фінансових санкцій, передбачених ст. 17 Закону № 481/95-ВР, приймаються, зокрема, керівником, а у разі його відсутності - заступником керівника органу державної податкової служби відповідно до їх компетенції, визначеної законодавством. За приписами пункту 8 Порядку № 790, рішення про застосування фінансових санкцій до суб'єкта підприємницької діяльності за порушення норм Закону складається за формою згідно з додатком до цього Порядку.

В той же час, однією із функцій органів доходів і зборів, у складі яких діє спеціальний підрозділ боротьбі з податковими правопорушеннями - податкова міліція, є здійснення заходів щодо запобігання та виявлення порушень законодавства у сфері виробництва та обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів (підпункт 19.1.16 пункт 19.1 стаття 19 Податкового кодексу України).

В свою чергу, притягнення суб'єкта господарювання до відповідальності шляхом накладення відповідним рішенням штрафу - є одним із способів здійснення контролюючим органом заходів, спрямованих на запобігання порушень законодавства у сфері виробництва та обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів.

Підпунктом 20.1.19, 20.1.41 п. 20.1 ст. 20 Податкового кодексу України органи доходів і зборів уповноважено застосовувати до платників податків передбачені законом фінансові (штрафні) санкції (штрафи) за порушення податкового чи іншого законодавства, контроль за додержанням якого покладено на них; складати стосовно платників податків - фізичних осіб та посадових осіб платників податків - юридичних осіб протоколи про адміністративні правопорушення та виносити постанови у справах про адміністративні правопорушення у порядку, встановленому законом.

Отже, органи податкової міліції оперативного управління Харківської ОДПІ ГУ ДФС у Харківській області, виходячи з наведених правових норм, наділені повноваженнями зі здійснення заходів щодо запобігання та виявлення порушень законодавства у сфері виробництва та обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів. Тобто, проведені заходи не були фактичною перевіркою.

Згідно ст. 17 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів", рішення про стягнення штрафів, передбачених частиною другою цієї статті, приймаються органами доходів і зборів та/або органом, який видав ліцензію на право виробництва і торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, спиртом-сирцем виноградним, спиртом-сирцем плодовим, алкогольними напоями і тютюновими виробами, та іншими органами виконавчої влади у межах їх компетенції, визначеної законами України. У разі невиконання суб'єктом господарювання рішення органів, зазначених у частині третій цієї статті, сума штрафу стягується на підставі рішення суду.

На підставі вищевикладеного колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що фізична особа - підприємець ОСОБА_1, належним чином не забезпечила дотримання чітко визначених норм закону в сфері регулювання роздрібної торгівлі алкогольними напоями та здійснила їх продаж без наявності ліцензії, а також допустила зберігання алкогольних напоїв у місцях зберігання, не внесених до Єдиного реєстру, а тому на підставі частини другої статті 17 Закону Україну Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів до фізичної особи підприємця правомірно застосовані фінансові санкції у загальному розмірі 35370,00 грн.

Щодо форми в якій прийняті оскаржувані рішень про застосування фінансових санкцій, колегія суддів зазначає наступне.

Частиною 4 статті 17 Закону України Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів визначено компетенцію органів, уповноважених застосовувати штрафні санкції за порушення норм цього Закону.

Проте, приписи статті 17 Закону України Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів не встановлюють форми та вимог до рішень про застосування санкцій за порушення законодавства, яке регулює обіг спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів.

Такі норми містить Порядок застосування фінансових санкцій, передбачених статтею 17 Закону України Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 02.06.2003 № 790. Зокрема, додатком до цього Порядку визначено форму рішення про застосування фінансових санкцій, яке виноситься в разі виявлення порушення вимог законодавства, що регулює обіг спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів.

Разом із тим відповідно до пункту 10 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу України (Перехідні положення) нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України, Державної податкової адміністрації України та інших центральних органів виконавчої влади, прийняті до набрання чинності цим Кодексом на виконання законів з питань оподаткування, та нормативно-правові акти, які використовуються при застосуванні норм законів про оподаткування (в тому числі акти законодавства СРСР), застосовуються в частині, що не суперечить цьому Кодексу, до прийняття відповідних актів згідно з вимогами цього Кодексу.

Отже будь-які норми, в тому числі ті, що регламентують застосування фінансових санкцій можуть застосовуватися лише в частині, що не суперечить нормам Податкового кодексу України.

Відповідно до пп.54.3.3 п.54.3 ст. 54 ПК України контролюючий орган зобов'язаний самостійно визначити суму грошових зобов'язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, зокрема якщо згідно з податковим та іншим законодавством особою, відповідальною за нарахування сум податкових зобов'язань з окремого податку або збору, застосування штрафних (фінансових) санкцій та пені, у тому числі за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності, є контролюючий орган.

Згідно п.58.1 ст.58 ПК України у разі, коли сума грошового зобов'язання платника податків, передбаченого податковим або іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, розраховується контролюючим органом відповідно до статті 54 цього Кодексу (крім декларування товарів, передбаченого для громадян), або у разі, коли за результатами перевірки контролюючий орган встановлює факт невідповідності суми бюджетного відшкодування сумі, заявленій у податковій декларації, або зменшує розмір задекларованого від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість, розрахованого платником податків відповідно до розділу V цього Кодексу, такий контролюючий орган надсилає (вручає) платнику податків податкове повідомлення-рішення.

Прийняття будь-яких інших рішень контролюючим органом у розумінні Податкового кодексу України в разі виявлення порушення вимог законодавства, що регулює обіг спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, суперечитиме Податковому кодексу України. Форма рішення про застосування фінансових санкцій, передбачена Порядком застосування фінансових санкцій, не може застосовуватися контролюючими органами в розумінні Податкового кодексу України, оскільки відповідні норми Порядку в цій частині суперечать приписам Податкового кодексу України, який має вищу юридичну силу та підлягає застосуванню до цих правовідносин з урахуванням Перехідних положень до Кодексу.

Отже, рішення щодо визначення платникові податків штрафних санкцій за порушення вимог законодавства, що регулює обіг спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, за своєю формою не відповідає податковому повідомленню-рішенню.

Проте, окремі дефекти форми рішення контролюючого органу не є безумовною підставою для висновку щодо протиправності спірного рішення і, як наслідок, про його скасування.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів вважає правильними висновки суду першої інстанції щодо відсутності правових підстав для задоволення позовних вимог.

Відповідно до ст. 159 Кодексу адміністративного судочинства України, судове рішення повинно бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

На підставі викладеного, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги спростовані наведеними вище обставинами та нормативно - правовим обґрунтуванням, у зв'язку з чим підстав для скасування постанови суду першої інстанції не вбачається.

Відповідно до ст. 200 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 160, 167, 195, 196, п.1 ч.1 ст. 198, ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.ст.206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 08.08.2016р. по справі № 820/1571/16 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складення ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя ОСОБА_6
Судді ОСОБА_7 ОСОБА_8
Повний текст ухвали виготовлений 14.11.2016 р.