Справа № 820/2785/16
Суддя: Старостін В.В.
Дата ухвалення: 2016-11-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 листопада 2016 р.Справа № 820/2785/16
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Старостіна В.В.

Суддів: Рєзнікової С.С. , Бегунца А.О.

за участю секретаря судового засідання Машури Г.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Ізюмської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Харківській області на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 01.08.2016р. по справі № 2а-12566/10/2070

за позовом Закритого акціонерного товариства "Балмолоко плюс "

до Ізюмської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Харківській області

про скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, Закрите акціонерне товариство «Балмолоко плюс», звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Ізюмської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Харківській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень:

- від 17.05.2010 року № /0;

- від 14.06.2010 року № /1;

- від 20.07.2010 року № /2;

- від 28.09.2010 року № /3;

- від 17.05.2010 року № /0;

- від 14.06.2010 року № /1;

- від 20.07.2010 року № /2;

- від 28.09.2010 року №/3.

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 01.08.2016 року по справі № 820/2785/16 адміністративний позов Закритого акціонерного товариства «Балмолоко плюс» до Ізюмської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Харківській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень задоволено.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Позивач подав заперечення на апеляційну скаргу в якому просив апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення, а постанову Харківського окружного адміністративного суду від 01.08.2016 року по справі № 820/2785/16 залишити без змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 195 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, представників сторін по справі, перевіривши рішення суду першої інстанції та доводи, викладені в апеляційній скарзі, дослідивши письмові докази, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що відповідачем проведено планову виїзну перевірку підприємства позивача - Закритого акціонерного товариства «Балмолоко плюс», , з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.07.2008 року по 31.12.2009 року.

За результатами проведеної перевірки складено акт № 396/23-104/31064504 від 29.04.2010 року.

За висновками перевірки, Закритим акціонерним товариством «Балмолоко Плюс», порушено:

1) п.п. 4.1.1. п.п. 4.1.6 п. 4.1. ст. 4., п. 5.1, п.п. 5.2.1 п. 5.2, п.п. 5.3.2 п. 5.3, п. 5.9., п. 5.10 ст. 5, п.п. 11.2.1, 11.2.3. п. 11.2, п.п. 11.3.1 п. 11.3 ст. 11 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», в результаті чого: збільшені валові доходи підприємства на суму 99 868,00 грн., зменшені валові витрати підприємства на 1 189 076,00 грн., відповідно збільшений об'єкт оподаткування на 1 288 945,00 грн., та нарахований податок на прибуток у розмірі 322 234,00 грн.

2) п. 11.21 ст. 11 Закону України «Про податок на додану вартість», що призвело до безпідставного завищення в квітні 2009 року податкового кредиту загальної декларації та відповідно заниження податку на додану вартість загальної декларації у розмірі 166 667,00 грн. у зв'язку з придбанням у ТОВ «БМ-Груп Консалтинг», , 2 одиниць вантажного транспорту ЗИЛ-433362 АХ 2531ВХ та ЗИЛ-433362 АХ 2236 ВХ;

- п. 4.2 ст.4 Закону України «Про податок на додану вартість», що призвело до безпідставного заниження податкових зобов'язань з ПДВ та відповідно заниження податку на додану вартість по операціям з надання працівникам спецхарчування у розмірі 867,00 грн. (у т.ч. по загальній декларації 289,00 грн. та по декларації переробного підприємства 578,00 грн. (зменшено від'ємне значення));

- п. 4.2 ст.4 Закону України «Про податок на додану вартість», що призвело до безпідставного заниження податкових зобов'язань з ПДВ та відповідно заниження податку на додану вартість загальної декларації по операціям зі списання поверхнормативних втрат ТМЦ у розмірі 301,00 грн.;

- п. 2.1. ст. 2. п.п. 7.2.1., 7.2.4., 7.2.6., п. 7.2., 7.4.1. п. 7.4. ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість», що призвело до безпідставного завищення податкового кредиту загальної декларації та, відповідно, заниження податку на додану вартість загальної декларації у розмірі 223 587,00 грн., яке пов'язано з придбанням молочної сировини від ПП «Агродом», у зв'язку з чим зменшений податковий кредит у розмірі 240 254,00 грн., у тому числі: у січні 2009 року - 98 150,00 грн., у лютому 2009 року - 125 590,00 грн., у квітні 2009 року - 16 514,00 грн.; збільшені податкові зобов'язання у розмірі 590,00 грн., у тому числі: у липні 2008 року - 110,00 грн., у серпні 2008 року - 52,00 грн., у вересні 2008 року - 284,00 грн., у жовтні 2008 року - 46,00 грн., у січні 2009 року - 44,00 грн., у лютому 2009 року - 54,00 грн.; донарахований податок на додану вартість у розмірі 240 844,00 грн. (240 254,00 грн. + 590,00 грн.), у тому числі у липні 2008 року - 110,00 грн., у серпні 2008 року - 52,00 грн., у вересні 2008 року - 284,00 грн., у жовтні 2008 року - 46,00 грн., у січні 2009 року - 98 194,00 грн., у лютому 2009 року - 125 644,00 грн.; у квітні 2009 року -16 514,00 грн.;

3) п. 3.1 розділу 3, п. 6.4 розділу 6 Інструкції «Про порядок обчислення та сплати збору за забруднення навколишнього природного середовища», затвердженої Наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища та ядерної безпеки України, ДПА України від 19.07.1999 року № 162/379 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України від 09.08.1999 року за № 544/3837, в результаті чого донараховано збору за забруднення навколишнього природного середовища всього на суму 478,31 грн., в тому числі за 1-й квартал 2009 року на 2б6,13 грн., за 2-й квартал 2009 року на 212,18 грн.

З посиланням на вказаний вище акт перевірки, відповідачем прийняті спірні податкові повідомлення-рішення, а саме:

- № /0, яким визначено суму податкового зобов'язання з податку на додану вартість всього в розмірі 361 266,00 грн., в тому числі: за основним платежем - 240 844,00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 120 422,00 грн.;

- № /0, яким визначено суму податкового зобов'язання з податку на прибуток усього в розмірі 497 330,20 грн., в тому числі: за основним платежем - 322 234,00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 175 096,20 грн.;

- № /0 від 17.05.2010 року, яким визначено суму податкового зобов'язання зі збору за забруднення навколишнього природного середовища всього в розмірі 696,24 грн., в тому числі: за основним платежем - 478,31 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 217,93 грн.

За результатами оскарження зазначених податкових повідомлень-рішень в адміністративному порядку прийнято рішення про відмову у задоволенні скарги Закритого акціонерного товариства «Балмолоко плюс», за наслідками чого відповідачем прийняті податкові повідомлення-рішення № /1, № /1, № /1 від 14.06.2010 року.

За результатами оскарження зазначених податкових повідомлень-рішень в адміністративному порядку до ДПА у Харківській області та ДПА України, були прийняті рішення про відмову у задоволенні скарг Закритого акціонерного товариства «Балмолоко плюс», за наслідками чого Державною податковою інспекцією у Балаклійському районі Харківської області прийняті податкові повідомлення-рішення за № /2, /2, № /2 від 20.07.2010 року.

Надаючи оцінку висновку податкового органу про безпідставне формування позивачем валових витрат та податкового кредиту за господарськими операціями з Приватним підприємством «Агродом», колегія суддів зазначає наступне.

Згідно до п. 5.1 ст. 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин), до валових витрат зараховуються суми будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формі, здійснених як компенсація вартості товарів (робіт, послуг), які придбаваються платником податку для їх подальшого використання у господарській діяльності, під якою розуміється будь-яка діяльність особи, направлена на отримання доходу в грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, у разі коли безпосередня участь такої особи в організації такої діяльності є регулярною, постійною та суттєвою.

Відповідно п.п. 5.2.1 п. 5.2 ст. 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» (також в редакції на момент виникнення спірних правовідносин), до складу валових витрат включаються суми будь-яких витрат, сплачених (нарахованих) протягом звітного періоду у зв'язку з підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг) і охороною праці, у тому числі витрати з придбання електричної енергії (включаючи реактивну), з урахуванням обмежень, установлених пунктами 5.3 - 5.7 цієї статті.

Як передбачено п.п. 5.3.9 п. 5.3 ст. 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин), не належать до складу валових витрат будь-які витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку

У відповідності до п.п. 7.4.1 п. 7.4 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість» (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин), податковий кредит звітного періоду визначається виходячи із договірної (контрактної) вартості товарів (послуг), але не вище рівня звичайних цін, у разі якщо договірна ціна на такі товари (послуги) відрізняється більше ніж на 20 відсотків від звичайної ціни на такі товари (послуги), та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою п. 6.1 ст. 6 та ст. 8-1 цього Закону, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Підпунком 7.4.5 пункту 7.4 статті 7 зазначеного Закону (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з підпунктом 7.2.6 цього пункту).

З наведених законодавчих положень випливає, що умовами реалізації права платника на податковий кредит, а також на зменшення оподатковуваного доходу на суму понесених витрат є фактичне придбання товарів (робіт, послуг) та наявність первинних документів (зокрема, податкових накладних), оформлених у відповідності з вимогами чинного законодавства.

Колегія суддів наголошує, що вказане узгоджується з висновками Вищого адміністративного суду України, зокрема в ухвалі від 15.02.2015 року (справа № 2а-12566/10/2070).

Як встановлено судовим розглядом справи в суді першої інстанції та підтверджено в суді апеляційної інстанції, реальність спірних господарських операцій Закритого акціонерного товариства «Балмолоко Плюс» з Приватним підприємством «Агродом» підтверджується матеріалами справи № 2а-12566/10/2070, зокрема, наданим позивачем договором, податковими накладними, видатковими накладними, товарно-транспортними накладними, ветеринарним свідоцтвом на молоко. Також встановлено, що молоко, отримане від контрагента у січні та лютому 2009 року, оприбутковано в повному обсязі в бухгалтерському обліку підприємства.

Окрім того, як зазначає Вищий адміністративний суд, чинне законодавство не ставить умовою дійсності правочинів, а також виникнення податкових зобов'язань платника у залежність від стану податкового обліку його контрагентів, фактичного знаходження їх за місцем реєстрації та наявності чи відсутності основних фондів у останніх.

Отже, за умови невстановлення податковим органом наявності замкнутої схеми руху грошових коштів, яка б могла свідчити про узгодженість дій позивача та його постачальника для одержання товариством незаконної податкової вигоди, останнє не може зазнавати негативних наслідків внаслідок діянь інших осіб, що перебувають поза межами його впливу.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що позивач підтвердив факт реальності господарських операцій з Приватним підприємством «Агродом».

Слід зазначити, що слушність наведеного висновку підтверджується правозастосовчою практикою Європейського Суду з прав людини (рішення від 22.01.2009 року у справі «БУЛВЕС» АД проти Болгарії» (заява № 3991/03), а також правозастосовчою практикою Верховного Суду України (постанова від 09.09.2008 року у справі № 21-500во08, постанова від 01.06.2010 року у справі № 21-573во10, постанова від 31.01.2011 року у справі за позовом ЗАТ «Мукачівський лісокомбінат» до Мукачівської ОДПІ про визнання недійсним податкового повідомлення-рішення, постанова від 31.01.2011 року у справі за позовом ТОВ «Фірма «ВІК» до ДПІ у м. Херсоні про визнання недійсними податкових повідомлень-рішень), врахування якої при відправленні правосуддя є обов'язковим в силу приписів ст. 244-2 КАС України.

Стосовно висновку податкового органу про завищення позивачем валових витрат за IV квартал 2009 року на суму 395 678,00грн., колегія суддів зазначає наступне.

Позивачем до складу валових витрат за IV квартал 2009 року віднесено суму 395 678,00грн., яка не була відображена своєчасно у складі валових витрат минулих періодів, а включена відповідно до п. 5.1 ст. 5 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед-бюджетами та державними цільовими фондами» та п. 2.1 Порядку складання декларації з податку на прибуток підприємства, затвердженого наказом ДПА України від 29.03.2003 року № 143 (в редакціях чинних на момент виникнення спірних правовідносин), згідно з якими якщо у майбутніх податкових періодах (з урахуванням строків давності, визначених ст. 15 цього Закону) платник податків самостійно виявляє помилки у показниках раніше поданої податкової декларації, такий платник податків має право не подавати уточнюючий розрахунок, якщо такі уточнені показники зазначаються ним у складі податкової декларації за будь-який наступний податковий період, протягом якого такі помилки були самостійно виявлені.

Так, відхилення між даними перевірки та даними декларації, які відображені у додатку до акту «Валові витрати ЗАТ «Балмолоко плюс» по рядку 04.1 витрати на придбання товарів (робіт, послуг), крім визначених у 04.11» за II квартал 2009 року та III квартал 2009 року, є сумою, яку підприємство своєчасно не відобразило у податкових деклараціях відповідного періоду, а задекларувало як самостійно виявлені помилки за результатами минулих податкових періодів у IV кварталі 2009 року.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку про відсутність порушень з боку позивача при формуванні складу валових витрат за IV квартал 2009 року.

Колегія суддів звертає увагу на те, що викладена правова позиція також узгоджується з висновками Вищого адміністративного суду України, викладеними в ухвалі від 15.02.2015 року у справі № 2а-12566/10/2070.

Стосовно висновку податкового органу про обов'язок позивача збільшити валові доходи у IV кварталі 2009 року на суму 99 898,08грн. згідно п.п. 4.1.6 п. 4.1 ст. 4 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» та зменшення валових витрат на суму оприбуткованих матеріалів (83 248,40грн. без ПДВ), колегія суддів зазначає наступне.

Станом на 18.10.2003 року сальдо Кт 631 рах. по контрагенту Приватне підприємство «Алкід» складало 184 200,00 грн. за раніше отриману сировину (молоко).

У жовтні 2003 року Закрите акціонерне товариство «Балмолоко Плюс» - емітент передав простий вексель від 18.10.2003 року № НОМЕР_1 Приватному підприємству «Алкід» на суму 184 200,00грн., та взяв на себе зобов'язання сплатити вексель по пред'явленню його до сплати. Вказаний вексель був пред'явлений до платежу СПДФО ОСОБА_1 18.11.2005 року.

На момент перевірки в бухгалтерському обліку позивача мала місце кредиторська заборгованість по рах. 511 у розмірі 99 898,08 грн.

Разом з тим, вексель від 18.10.2003 року № НОМЕР_1, пред'явлений до погашення ОСОБА_1, був повністю оплачений позивачем, що підтверджується матеріалами справи, кредиторська заборгованість перед контрагентом відсутня.

За таких обставин, слід дійти висновку щодо необґрунтованості доводів податкового органу, оскільки станом на 16.02.2009 року заборгованість за простим векселем від 18.10.2003 року № НОМЕР_1 була погашена у повному обсязі.

Щодо висновку податкового органу про порушення позивачем п.п. 11.2.1, 11.2.3 п. 11.2 ст. 11 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», суд звертає увагу на наступне.

Згідно до п.п. 11.2.3 п. 11.2 ст. 11 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідноси), датою збільшення валових витрат платника податку при здійсненні ним операцій з особами, які є резидентами, які сплачують цей податок за ставкою нижчою, ніж зазначена у ст. 10 цього Закону (крім платників податку, зазначених у п. 7.2 ст. 7 цього Закону), або сплачують цей податок у складі єдиного чи фіксованого податку чи є звільненими від сплати цього податку або не є його суб'єктами згідно із законодавством, є дата оприбуткування платником податку товарів (а при їх імпорті - також робіт (послуг), супутніх чи допоміжних такому імпорту товарів), а для робіт (послуг), - дата їх фактичного отримання від таких осіб, незалежно від наявності їх оплати (у тому числі часткової або авансової).

Жодних порушень позивачем вказаних вище приписів, не встановлено, оскільки при формуванні валових витрат у І кварталі 2009 року, сума задекларованих валових витрат позивача була меншою від сум відображених у бухгалтерському обліку сплачених авансів згідно даних рахунку 631 «Розрахунки з постачальниками за сировину, матеріали».

Що стосується висновку податкового органу про безпідставне віднесення позивачем до загальної декларації суми сплаченого ПДВ за придбані автотранспортні засоби, колегія суддів звертає увагу на наступне.

Пунктом 11.21 статті 11 Закону України «Про податок на додану вартість» (в редакції чинній на момент спірних правовідносин) встановлено, зокрема, що сума податку на додану вартість, яка підлягає сплаті до бюджету сільськогосподарськими підприємствами всіх форм власності за реалізовані ними молоко, худобу, птицю, вовну, а також за молочну продукцію та м'ясопродукти, вироблені у власних переробних цехах, повністю залишається у розпорядженні цих сільськогосподарських підприємств і спрямовується на підтримку власного виробництва тваринницької продукції та продукції птахівництва. Порядок нарахування і використання зазначених коштів установлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно з п. 11.29 ст. 11 Закону України «Про податок на додану вартість» було зупинено дію п. 7.7 ст. 7, п.п. 10.1 і 10.2 ст. 10 цього Закону в частині сплати до бюджету податку на додану вартість щодо операцій з поставки товарів (робіт, послуг) власного виробництва, включаючи продукцію (крім підакцизних товарів), виготовлену на давальницьких умовах із власної сільськогосподарської сировини, за винятком операцій з поставки переробним підприємствам молока та м'яса живою вагою, що здійснюються сільськогосподарськими товаровиробниками незалежно від організаційно-правової форми та форми власності, в яких сума, одержана від поставки сільськогосподарської продукції власного виробництва та продуктів її переробки за попередній звітний (податковий) рік, становить не менше 50 відсотків загальної суми валового доходу підприємства. Зазначені кошти залишаються в розпорядженні сільськогосподарських товаровиробників і використовуються ними на придбання матеріально-технічних ресурсів виробничого призначення. У разі нецільового використання акумульованих коштів вони стягуються до Державного бюджету України в безспірному порядку. Порядок акумуляції та використання зазначених коштів визначається Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до абзацу четвертого п. 1.2 розділу 1 Порядку заповнення та подання податкової декларації з податку на додану вартість, затвердженого наказом Державної податкової адміністрації України від 30.05.1997 року № 166, платники податку, у яких згідно з чинним законодавством (ст. 81 Закону) суми податку на додану вартість, нараховані сільськогосподарським підприємством на вартість поставлених ним сільськогосподарських товарів (послуг), повністю залишаються у розпорядженні таких сільськогосподарських підприємств для відшкодування сум податку, сплачених (нарахованих) постачальникам на вартість виробничих факторів, а за наявності залишку таких сум податку - для інших виробничих цілей, подають податкову декларацію з податку на додану вартість (скорочену), яка є невід'ємною частиною звітності за відповідний звітний період. До такої податкової декларації включаються лише ті операції, що стосуються спеціального режиму, установленого указаною статтею.

Згідно з п. 4 Порядку акумуляції та використання коштів, які нараховуються сільськогосподарськими товаровиробниками-платниками ПДВ щодо операцій з продажу товарів (робіт, послуг) власного виробництва, включаючи продукцію (крім підакцизних товарів), виготовлених на давальницьких умовах із власної сільськогосподарської сировини, затвердженого постановою Кабінетом Міністрів України від 26.02.1999 року № 271, на підставі даних бухгалтерського та податкового обліку сільськогосподарський товаровиробник складає декларацію з ПДВ з реалізованої продукції, товарів (робіт, послуг) власного виробництва, включаючи продукцію (крім підакцизних товарів), виготовлену на давальницьких умовах із власної сільськогосподарської сировини, крім операцій з продажу переробним підприємством молока та м'яса живою вагою, і в терміни, передбачені законодавством для звітності, подає її до органів державної податкової служби. Одночасно з декларацією з ПДВ за відповідний звітний період сільськогосподарські товаровиробники подають до органу державної податкової служби за місцем реєстрації довідку про цільове використання сум ПДВ за попередній звітний період, форма та зміст якої визначаються ДПА за погодженням із Міністерством аграрної політики. Залишок податкових зобов'язань відповідно до декларації з ПДВ з реалізованої продукції, товарів (робіт, послуг) власного виробництва, включаючи продукцію (крім підакцизних товарів), виготовлену на давальницьких умовах із власної сільськогосподарської сировини, тобто різниця між сумою ПДВ, одержаною сільськогосподарськими товаровиробниками від покупців, та сумою ПДВ, сплаченою ними постачальникам, перераховується сільськогосподарськими товаровиробниками з поточного рахунка на окремий рахунок у терміни, передбачені для перерахування суми ПДВ до бюджету. Не перераховані на окремий рахунок зазначені кошти вважаються такими, що використовуються не за цільовим призначенням, і підлягають стягненню до державного бюджету в безспірному порядку. Зазначений окремий рахунок сільськогосподарський товаровиробник повинен відкрити протягом одного звітного періоду. Залишок податкового кредиту відповідно до згаданої декларації, тобто від'ємна різниця між сумою ПДВ, одержаною сільськогосподарськими товаровиробниками від покупців, та сумою ПДВ, сплаченою ними постачальникам, зараховується сільськогосподарським товаровиробникам на зменшення податкових зобов'язань наступних звітних періодів.

Отже, з аналізу зазначених норм вбачається, що при визначенні об'єкта оподаткування платник ПДВ, який підпадав під дію п. 11.29 ст. 11 Закону України «Про податок на додану вартість», і податкове зобов'язання, і податковий кредит декларує за спеціальною (скороченою) податковою декларацією. Оскільки позивач, реалізовуючи продукцію, на підставі зазначеної норми не сплачує цей податок до бюджету, а декларує податкові зобов'язання за спеціальною податковою декларацією, використовуючи кошти відповідно до Порядку акумуляції, то й податковий кредит із ПДВ, сформований за операціями із придбання основних засобів і послуг, має включатися до тієї самої декларації та, відповідно, зменшувати суму, що залишається в його розпорядженні.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга Ізюмської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Харківській області не підлягає задоволенню.

Отже, суд першої інстанції належним чином оцінив надані докази і на підставі встановленого обґрунтовано частково задовольнив адміністративний позов.

Відповідно до ст. 159 Кодексу адміністративного судочинства України, судове рішення повинно бути законним та обґрунтованим.

Колегія суддів вважає, що постанова суду першої інстанції від 01.08.2016 року відповідає вимогам ст. 159 КАС України, а тому відсутні підстави для її скасування та задоволення апеляційних вимог відповідача.

Відповідно до ч. 1 ст. 200 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновком суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків, щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують та доказів в їх обґрунтування відповідачем не надано.

Керуючись ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Ізюмської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Харківській області залишити без задоволення.

Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 01.08.2016р. по справі № 2а-12566/10/2070 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)Старостін В.В.
Судді(підпис) (підпис) Рєзнікова С.С. Бегунц А.О.

Повний текст ухвали виготовлений 16.11.2016 р.