Справа № 823/604/16
Суддя: Чаку Є.В.
Дата ухвалення: 2016-11-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 823/604/16 Головуючий у 1-й інстанції: Мишенко В.В. Суддя-доповідач: Чаку Є.В.
У Х В А Л А

Іменем України

16 листопада 2016 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Чаку Є.В.,

суддів: Мєзєнцева Є.І., Шелест С.Б.

за участю секретаря Муханькової Т.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Черкаського окружного адміністративного суду від 20 вересня 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Державної фіскальної служби України, Звенигородської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління державної фіскальної служби в Черкаській області, Міністерства доходів та зборів України, треті особи - Головне управління державної фіскальної служби в Черкаській області, керівник Звенигородської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління державної фіскальної служби в Черкаській області Мовчан А.А. про скасування наказів та поновлення на роботі з виплатою середньомісячного заробітку,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_2 (далі - позивач) звернулася до Черкаського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Державної фіскальної служби України (далі - відповідач 1), Звенигородської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління державної фіскальної служби в Черкаській області (далі - відповідач 2), Міністерства доходів та зборів України (далі - відповідач 3), треті особи - Головне управління державної фіскальної служби в Черкаській області (далі - третя особа 1), керівник Звенигородської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління державної фіскальної служби в Черкаській області Мовчан А.А. (далі - третя особа 2) про визнання незаконним та скасування наказу відповідача 3 № 24-о від 21.03.2016 року «Про звільнення ОСОБА_2»; визнання незаконним та скасування наказу відповідача 3 № 30-о від 15.04.2016 року «Про внесення змін до наказу Міністерства доходів і зборів України № 24-о від 21.03.2016 року»; зобов'язання поновити позивача на посаді начальника Звенигородської ОДПІ ГУ ДФС в Черкаській області, як правонаступника Звенигородської ОДПІ ГУ Міндоходів в Черкаській області; визнання незаконними дії відповідача 1 щодо безпідставного звільнення позивача за п. 1 ст. 40 Кодексу Законів про працю України (далі - КЗпП України); стягнення з відповідача 2 середньомісячний заробіток за весь час вимушеного прогулу з 16.04.2016 року до дня поновлення на роботі.

Постановою Черкаського окружного адміністративного суду від 20 вересня 2016 року у задоволенні позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись з судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Черкаського окружного адміністративного суду від 20 вересня 2016 року та постановити нову про задоволення адміністративного позову в повному обсязі. На думку апелянта, зазначену постанову суду прийнято з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного висновку суду.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а постанова суду - без змін, з наступних підстав.

Як убачається з матеріалів справи, позивач наказом відповідача 3 № 804-о від 24 травня 2013 року «Про призначення» була призначена виконуючою обов'язки начальника Звенигородської ОДПІ ГУ Міністерства доходів і зборів в Черкаській області та наказом № 2243-о від 19 липня 2013 року призначена на посаду начальника Звенигородської ОДПІ ГУ Міністерства доходів і зборів в Черкаській області в порядку переведення.

13 травня 2015 року відповідач 3 видав наказ № 45 «Про реорганізацію окремих територіальних органів Міндоходів у Черкаській області». Пунктом 2 вказаного наказу позивача призначено головою комісії з реорганізації Звенигородської ОДПІ Головного управління Міндоходів у Черкаській області.

На виконання вимог ст. 49-2 КЗпП України, наказів відповідача 3 № 2113-0 від 25.09.2014 року «Про уповноваження голів комісій» та відповідача 1 № 3480-О від 28.10.2015 року «Про надання повноважень» Головне управління ДФС у Черкаській області на підставі порядку призначення на посади та звільнення з посад керівників територіальних органів міністерств та інших центральних органів виконавчої влади, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 45 від 25 січня 2012 року, зверталося до Черкаської обласної державної адміністрації, Звенигородської, Катеринопільської та Лисянської районних державних адміністрацій з поданнями про погодження кандидатури позивача на посаду начальника Звенигородської ОДПІ Головного управління ДФС у Черкаській області.

У відповідності до листів голів Черкаської обласної державної адміністрації, Лисянської та Катеринопільської районних адміністрацій Черкаської області позивачу відмовлено у погодженні його кандидатури на посаду начальника Звенигородської ОДПІ Головного управління ДФС у Черкаській області.

21 січня 2016 року позивача було попереджено про наступне вивільнення із займаної посади (начальника Звенигородської ОДПІ ГУ Міндоходів у Черкаській області) відповідно до п. 1 ст. 40 КЗпП України у зв'язку зі зміною в організації виробництва і праці, проведення реорганізації Звенигородської ОДПІ ГУ Міндоходів у Черкаській області шляхом приєднання, та запропоновано продовжити трудові відносини з Звенигородською ОДПІ ГУ ДФС у Черкаській області на посаді заступника начальника - начальника Катеринопільського відділення.

В даному попередженні позивача поінформовано про відмову у погоджені її кандидатури на призначення начальником Звенигородської ОДПІ Головного управління ДФС у Черкаській області Черкаською обласною державною адміністрацією, Лисянською та Катеринопільською районними адміністраціями Черкаської області.

Проте, позивач від продовження трудових відносин з Звенигородською ОДПІ ГУ ДФС у Черкаській області на посаді заступника начальника - начальника Катеринопільського відділення Звенигородської ОДПІ ГУ ДФС у Черкаській області письмово відмовилася.

Отримавши погодження від Черкаської обласної, Звенигородської, Катеринопільської та Лисянської районних державних адміністрацій на звільнення позивача, ГУ ДФС у Черкаській області звернулося до голови Державної фіскальної служби України, голови комісії з реорганізації Міністерства доходів і зборів України Насірова Р.М. з поданням № 5230/23-00-04-111 від 10.03.2016 року «Про звільнення ОСОБА_2».

Згідно з наказом Міністерства доходів і зборів України № 24-о від 21.03.2016 року позивача звільнено з посади начальника Звенигородської ОДПІ Головного управління Міндоходів у Черкаській області у зв'язку з реорганізацією, п. 1 ст. 40 КЗпП України.

Проте, у зв'язку з перебуванням позивача на лікарняному, відповідно до наказу Міністерства доходів і зборів України № 30-о від 15.04.2016 року внесено зміни до наказу Міністерства доходів і зборів України № 24-о від 21.03.2016 року, позивач звільнена з посади начальника Звенигородської ОДПІ Головного управління Міндоходів у Черкаській області у зв'язку з реорганізацією, п. 1 ст. 40 КЗпП України 15.04.2016 року.

Позивач, вважаючи своє звільнення незаконним, звернулася з даним позовом до суду за захистом своїх прав.

З приводу даних спірних правовідносин, колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне звернути увагу на наступне.

Постановою Кабінету Міністрів України № 160 від 21.05.2014 року «Про утворення Державної фіскальної служби» утворено Державну фіскальну службу України шляхом реорганізації Міністерства доходів і зборів України.

Також, постановою Кабінету Міністрів України № 311 від 06.08.2014 року «Про утворення територіальних органів Державної фіскальної служби та визнання такими, що втратили чинність, деяких актів Кабінету Міністрів України» утворено Звенигородську ОДПІ Головного управління Державної фіскальної служби в Черкаської області шляхом реорганізації територіальних органів Міністерства доходів і зборів через їх приєднання до відповідних територіальних органів Державної фіскальної служби.

Відповідно до ст. 36 КЗпП України у разі зміни власника підприємства, а також у разі його реорганізації (злиття, приєднання, поділу, виділення, перетворення) дія трудового договору працівника продовжується. Припинення трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу можливе лише у разі скорочення чисельності або штату працівників (п. 1 ч. 1 ст. 40).

Як убачається з матеріалів справи, штатна чисельність Звенигородської ОДПІ ГУ Міндоходів у Черкаській області згідно штатного розпису на 2015 рік, як і Звенигородської ОДПІ ГУ ДФС у Черкаській області складала 67 осіб. Проте, станом на час попередження позивача про наступне вивільнення на підставі затвердженого штатного розпису штат Звенигородської ОДПІ ГУ ДФС у Черкаській області на 2016 рік складав 47 штатних одиниць.

Відповідно до ч. 2 ст. 40 КЗпП України звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

У п. 1 ст. 49-2 КЗпП України встановлено, що про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці.

Ч. 1 ст. 42 КЗпП України встановлено, що при скороченні чисельності чи штату працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

Проте, відповідно до Порядку призначення на посади та звільнення з посад керівників територіальних органів міністерств та інших центральних органів виконавчої влади, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 45 від 25.01.2012 (чинного на час звільнення позивача), останній визначає процедуру призначення на посади та звільнення з посад керівників територіальних органів міністерств та інших центральних органів виконавчої влади.

Пунктом 6 вищезазначеного порядку визначено, що пропозиція щодо погодження призначення на посаду та звільнення з посади погоджується: керівника обласного, міського (міста обласного, республіканського Автономної Республіки Крим значення), районного у місті (місті обласного, республіканського Автономної Республіки Крим значення) територіального органу - відповідно з головою облдержадміністрації, Головою Ради міністрів Автономної Республіки Крим; керівника міського територіального органу в містах Києві та Севастополі - відповідно з головою Київської та Севастопольської міської держадміністрації; керівника районного у м. Києві та Севастополі територіального органу - відповідно з головою районної у м. Києві та Севастополі держадміністрації; керівника районного, міського (крім міст обласного, республіканського Автономної Республіки Крим значення) територіального органу - з головою райдержадміністрації; керівника міжрегіонального територіального органу (повноваження якого поширюються на кілька адміністративно-територіальних одиниць) у разі його утворення - з головами всіх відповідних місцевих держадміністрацій

Отже, позивача попереджено за 2 місяці про наступне вивільнення, перевести позивача на рівнозначну посаду виявилося неможливим у зв'язку з відсутністю погодження, передбаченого Порядком Кабінету Міністрів України № 45 від 25.01.2012 року. Також позивачу було запропоновано продовжити трудові відносини з Звенигородською ОДПІ ГУ ДФС у Черкаській області на посаді заступника начальника - начальника Катеринопільського відділення, проте позивач від продовження трудових відносин з Звенигородською ОДПІ ГУ ДФС у Черкаській області на вищезазначеній посаді відмовилася письмово. А оскільки інші наявні посади згідно штатного розпису на 2016 рік за своєю кваліфікацією носять однорідний характер, то позивач не зобов'язаний пропонувати ідентичні посади позивачу.

Дослідивши всі наявні докази, заслухавши сторін, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відсутності порушень при звільненні позивача, оскільки відповідачами виконані обов'язки в повній мірі, а тому позов не підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 200 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, виходячи з системного аналізу положень законодавства України та наданих сторонами доказів, приймаючи до уваги те, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, висновки суду доводами апелянта не спростовані, колегія суддів дійшла висновку про відсутність правових підстав для задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 160, 195, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Постанову Черкаського окружного адміністративного суду від 20 вересня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя:

Судді:

Повний текст ухвали виготовлено 17.11.2016 року.

Головуючий суддя Чаку Є.В.

Судді: Шелест С.Б.

Мєзєнцев Є.І.