Справа № 814/1847/16
Суддя: Біоносенко В. В.
Дата ухвалення: 2016-11-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
Іменем України

09 листопада 2016 р. Справа № 814/1847/16
м. Миколаїв
Миколаївський окружний адміністративний суд у складі судді Біоносенка В.В., за участю секретаря судового засідання Кононенка Д.Ф., розглянув у відкритому судовому засіданні адміністративну справу
за позовомОСОБА_1 ,
до за участю: позивача: ОСОБА_1 представника позивача: Капінос І.І. представника відповідачів: Борщевська А.О.Військової частини № НОМЕР_1 , Віськової частини № НОМЕР_2 ,
простягнення грошового забезпечення в сумі 28072,70 грн.,
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 звернувся до адміністративного суду з позовом до військової частини НОМЕР_1 , та військової частини НОМЕР_2 про стягнення грошової компенсації вартості за неотримане речове майно в сумі 28072,70 гривень.
Свої позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтував посиланням на ст.9-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», яка передбачає право військовослужбовця у разі неотримання речового забезпечення, отримати грошову компенсацію.
Відповідачі позов не визнали, свої заперечення обґрунтували тим, що позивач не має права на отримання грошової компенсації за неотримане речове забезпечення, оскільки відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» на таку компенсацію мають лише військовослужбовці, а позивач з 02.06.15 звільнений з військової служби. З цього приводу, відповідачі послались на відповідні правові висновки Верховного Суду України, викладені у постановах Верховного Суду України від 11.03.15 по адміністративній справі №21-79а15, від 19.03.13 по адміністративній справі №21-38а13. Також, відповідачі наполягали на тому, що Законом України «Про деякі заходи щодо економії бюджетних коштів» право на отримання грошової компенсації зупинено. Бюджетний кодекс України не дає можливості здійснити позивачу зазначені виплати, оскільки у військових частинах відсутнє фінансування. Крім того, зазначена грошова компенсація виплачується за рапортом військовослужбовця. З відповідним рапортом ОСОБА_1 не звертався, а тому він не має право на отримання грошової компенсації.
Дослідив матеріали справи, вислухав представників сторін, суд встановив наступне.
ОСОБА_1 , 1960 р.н., проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 , та має військове звання полковника.
Фінансове-матеріальне забезпечення військовослужбовців військової частини НОМЕР_1 здійснює військова частина НОМЕР_2 .
31.05.16 наказом Міністра оборони України №490 полковника ОСОБА_1 звільнено з військової служби в запас за станом здоров`я.
02.06.16 військової частиною НОМЕР_1 видано довідку №13/5 на одержання грошової компенсації замість речового майна, що підлягає видачі, відповідно до якої сума грошової компенсації за 122 предмета складає 28072,70 гривень (арк.спр.10).
02.06.16 наказом командира військової частини НОМЕР_1 №105 полковника ОСОБА_1 , начальника напрямку відділу напрямків оперативного управління штабу Командування Повітряних Сил Збройних Сил України, виключено із списків особового складу частини (арк.спр.11).
Одночасно з виключенням із списків особового складу частини, з полковником ОСОБА_1 проведено остаточний розрахунок, що включає премію, надбавку за виконання особливо важливих завдань, щомісячну додаткову грошову винагороду, грошову компенсацію за невикористану відпустку, грошову допомогу на оздоровлення та грошову допомогу при звільненні.
Разом з тим, питання про виплату полковнику ОСОБА_1 під час остаточного розрахунку грошової компенсації вартості за неотримане речове майно в сумі 28072,70 гривень, наказом №105 від 02.06.16 не вирішено.
Відповідно до ст.9-1 Закону України Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» речове забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що визначаються Міністерством оборони України, а порядок грошової компенсації вартості за неотримане речове майно визначається Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до п.3 Порядку виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, який затверджений постановою Кабінету Міністрів України №178 від 16.03.16 грошова компенсація виплачується військовослужбовцям з моменту виникнення права на отримання предметів речового майна відповідно до норм забезпечення у разі: звільнення з військової служби; загибелі (смерті) військовослужбовця.
Таким чином, ст.9-1 Закону та п.3 Порядку чітко передбачено право військовослужбовця на отримання грошової компенсації вартості за неотримане речове майно у разі його звільнення з військової служби.
З позиції відповідача про те, що право на грошову компенсацію мають лише військовослужбовці до моменту звільнення з військової служби неможливо погодитися.
Навпаки, право на грошову компенсацію, мають як раз лише військовослужбовці, які звільняються з військової служби, або члени його сім`ї та утриманці, у разі його загибелі, якщо вони не отримали під час військової служби речове забезпечення.
Військовослужбовці відповідно до наказу Міністерства оборони №232 від 29.04.16 «Про речове забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України» повинні отримувати саме речове забезпечення відповідно до затверджених норм, а не грошову компенсацію.
Порядком №178 взагалі не передбачено інших випадків виплати грошової компенсації за неотримане речове майно, окрім звільнення з військової служби та загибелі військовослужбовця.
Щодо посилання відповідачів на практику Верховного Суду України, то необхідно зауважити, що вона ґрунтувалась на іншому законодавстві.
30.07.15 набув чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення порядку речового забезпечення військовослужбовців» № 567-VIII від 01.07.15, яким п.1 ст.9-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» викладено у новій редакції.
До того ж, на момент ухвалення зазначених постанов Верховного Суду України була відсутня постанова Кабінету Міністрів України №178 від 16.03.16, яка чітко пов`язує виплату грошової компенсації за неотримане речове майна саме з звільненням військовослужбовця.
З цих же підстав в цьому випадку не повинен застосовуватися Закон України «Про деякі заходи щодо економії бюджетних коштів» №1459-III від 17.02.00, оскільки Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення порядку речового забезпечення військовослужбовців» № 567-VIII від 01.07.15 прийнято пізніше.
Взагалі, п.2 Закону України «Про деякі заходи щодо економії бюджетних коштів» зупиняє дію ч.2 ст.9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», а грошова компенсація за неотримане речове майно, про стягнення якої звертається позивач, передбачена ч.1 ст.9-1 Закону, якою було доповнено Закон лише 03.11.06 (Закон № 328-V). Тобто, за жодних умов Закон України «Про деякі заходи щодо економії бюджетних коштів» не може бути перешкодою у виплаті грошової компенсації.
Посилання відповідача на те, що така виплата може здійснюватися лише на підставі рапорту військовослужбовця, також не є переконливим. В судовому засідання позивач ОСОБА_1 пояснив, що відповідний рапорт про виплату йому грошової компенсації він подав командуванню військової частини, підтвердженням чому є надана довідка від 02.06.16.
Щодо відсутності у відповідачів бюджетного фінансування для здійснення позивачу виплати грошової компенсації, то суд виходить з того, що це взагалі не може бути аргументом відмови у передбачених Законом виплатах.
З цього приводу вже склалася досить стала практика Європейського суду з прав людини, а відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ практику Суду як джерело права.
Так, у рішенні від 10.03.01 справа «Сук проти України» (Заява № 10972/05), ЄСПЧ висловся, що держава на власний розсуд визначає, які доплати надавати своїм працівникам із державного бюджету. Держава може ввести, призупинити або припинити їх виплату, вносячи відповідні законодавчі зміни. Однак, якщо законодавча норма, яка передбачає певні доплати, є чинною, а передбачені умови - дотриманими, державні органи не можуть відмовляти у їх наданні, доки законодавче положення залишається чинним.
Аналогічний підхід ЄСПЧ застосовував під час розгляду справ «Будченко проти України» (Заява № 38677/06), «Кечко проти України» (Заява N 63134/00) та багатьох інших.
Конституційний Суд України неодноразово висловлював правову позицію щодо неможливості поставити гарантовані законом виплати, пільги, тощо, в залежність від видатків бюджету (рішення від 20.03.2002 №5-рп/2002, від 17.03.2004 №7-рп/2004, від 01.12.2004 №20-рп/2004, від 09.07.2007 №6-рп/2007).
Зокрема, у рішенні від 09.07.2007 №6-рп/2007 Конституційний Суд України вказав на те, що невиконання державою своїх соціальних зобов`язань щодо окремих осіб ставить громадян у нерівні умови, підриває принцип довіри особи до держави, що закономірно призводить до порушення принципів соціальної, правової держави.
Позов задовольнити у повному обсязі.
Судові витрати відсутні.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 158-163 КАС України, суд, -
П О С Т А Н О В И В:
1.Позов задовольнити повністю.
2. Стягнути з військової частини НОМЕР_1 та військової частини НОМЕР_2 Збройних Сил України на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію за недоотримане речове забезпечення в сумі 28072,70 гривень (двадцять вісім тисяч сімдесят дві грн. сімдесят коп.).
3. Апеляційна скарга на цю постанову може бути подана до Одеського апеляційного адміністративного суду через Миколаївський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня її отримання у повному обсязі.

Суддя В. В. Біоносенко

Відповідно до ч.3 ст.160 КАС України постанова складена у повному обсязі 11.11.16
Суддя В.В. Біоносенко