Справа № 580/1591/16-а
Суддя: Стеценко В. А.
Дата ухвалення: 2016-11-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Лебединський районний суд Сумської області
Справа № 580/1591/16-а
Номер провадження 2-а/580/53/16
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
"17" листопада 2016 р. Лебединський районний суд Сумської області

в складі: головуючого - судді Стеценко В. А.

при секретарі Радковській О.В.

розглянувши в порядку скороченого провадження в приміщенні Лебединського районного судуСумської області адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання дій неправомірними та зобов`язання здійснити нарахування та виплату одноразової грошової допомоги;

В С Т А Н О В И В:
Позивач звернувся до суду з зазначеною позовною заявою, мотивуючи свої вимоги тим, що у період з 04.10.1982 року по 11.06.1985 року він проходив строкову військову службу. З 18.04.1983 року по 23.09.1984 року брав участь в бойових діях на території Демократичної Республіки Афганістан, де отримав множинне вогнепальне осколкове поранення обличчя, проникаюче в порожнину рота, пошкодження передньої стінки правої верхньочелюсної пазухи. 02.07.1985 року йому була встановлена ІІ група інвалідності. Причиною інвалідності є поранення, які він отримав внаслідок виконання обов`язку військової служби. У зв`язку з цим він звернувся до Міністерства оборони України через Сумський ОВК з заявою про отримання грошової допомоги, але отримав відмову, вмотивовану тим, що така допомога передбачена лише для військовослужбовців та звільнених осіб, які отримали інвалідність (поранення, травму, каліцтво) після набрання чинності Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про загальний військовий обов`язок і військову службу» від 04.07.2012 року.
З даним рішенням позивач не згоден та просить визнати відмову Міністерства оборони України у призначенні йому одноразової грошової допомоги, як військовослужбовцю, який отримав ІІ групу інвалідності внаслідок виконання обов`язків військової служби, протиправною, зобов`язати Міністерство оборони України здійснити йому нарахування одноразової грошової допомоги відповідно до ч. 2 ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» у зв`язку з настанням інвалідності внаслідок поранення, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії, у розмірі 30-місячного грошового забезпечення та зобов`язати Сумський обласний військовий комісаріат здійснити йому вищевказану виплату. Допустити негайне виконання постанови суду.
ІНФОРМАЦІЯ_2 в наданих письмових запереченнях послався на те, що прийняття рішення щодо виплати одноразової грошової допомоги або відмови та визначення її розміру не належить до компетенції ОВК, а тому заява ОСОБА_1 про отримання грошової допомоги разом з доданими документами була направлена на розгляд до Департаменту фінансів Міністерства оборони України. Відповідь останнього про повернення документів була доведена до відома позивача відповідним листом. Наголошує на тому, що виплата грошової допомоги Сумським обласним військовим комісаріатом проводиться лише при наявності рішення головного розпорядника бюджетних коштів. Оскільки позивач такого рішення до ОВК не надав, то підстави проводити ОСОБА_1 виплату грошової допомоги були відсутні, а відповідно діями облвійськомату права останнього не порушені.
Міністерство оборони України в своїх письмових запереченнях просило відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на вимоги ч. 1 ст. 58 Конституції України, згідно якої Закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі; на те, що на день встановлення ОСОБА_1 , як військовослужбовцю строкової служби, інвалідності, що мало місце 02.07.1985 року, не існувало правової норми, яка б давала йому право на отримання одноразової грошової допомоги, а відповідно до ч.1 ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей» від 20.12.1991 року відшкодування шкоди, отриманої військовослужбовцем під час проходження військової служби здійснювалось іншим чином, що на думку відповідача не дає можливості застосувати до зазначених правовідносин Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей» в редакції, яка діє на час розгляду спору.

Крім того, відповідач мотивував свої заперечення тим, що позивач отримав поранення під час проходження строкової служби, внаслідок чого відносно нього не може бути застосовано ні ч.2 ст. 16 «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей» та пп. 2 п.2 «Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб" затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 499 від 28.05.2008 року.

Також відповідач мотивував свої заперечення тим, що подання позовних вимог про призначення та виплату одноразової грошової допомоги в розмірі 30 місячного грошового забезпечення виходить за межі доказування у адміністративній справі і веде до перебирання судом на себе функцій суб`єкта владних повноважень.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 у період з 04.10.1982 року по 11.06.1985 року проходив службу у Збройних Силах, в тому числі брав участь в бойових діях на території Республіки Афганістан з 18.04.1983 року по 23.09.1984 року (а.с. 5,7-8).

У 1984 році він отримав множинне вогнепальне осколкове поранення обличчя, проникаюче в порожнину рота, пошкодження передньої стінки правої верхньочелюсної пазухи (а.с. 10-12), 02.07.1985 року його було визнано інвалідом 2 групи (а.с. 9).
Маючи інвалідність, встановлену внаслідок поранення, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби, позивач в квітні 2016 року звернувся до Сумського ОВК через Лебединський районний військовий комісаріат з заявою про отримання одноразової грошової допомоги та надав необхідні документів, які були надіслані до Міністерства оборони України (а.с. 25).

Розглянувши заяву ОСОБА_1 , Міністерство оборони України відмовило останньому у призначенні одноразової грошової допомоги, вказавши, що він не має права на її одержання, оскільки був звільнений з військової служби і отримав інвалідність до набуття чинності Закону України «Про внесення змін до Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 04.04.2016 року, яким запроваджено одноразову грошову допомогу (а.с.13).

Задовольняючи позовні вимоги, суд виходить з наступного.

У відповідності до частини 5 статті 17 Конституції України держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку із виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни здійснюється відповідно

до Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 № 2232-ХІІІ.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.1 ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Згідно ч.2 ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до статті 41 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 №2011- XII.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців визначені розділом ІІ цього Закону, зокрема, встановлені права військовослужбовців щодо грошового забезпечення.

В силу приписів статті 1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Згідно статті 1-2 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами. У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 3 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" дія цього Закону поширюється на військовослужбовців, які стали інвалідами внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, чи внаслідок захворювання після звільнення їх з військової служби, пов`язаного з проходженням військової служби, та членів їх сімей, а також членів сімей військовослужбовців, які загинули, померли чи пропали безвісти.

Згідно частини 1 статті 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Частиною другою статті 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) передбачено, що у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного

військовослужбовцю під час виконання ним обов`язків військової служби, а також інвалідності,

що настала в період проходження військової служби або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження військової служби, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі до п`ятирічного грошового забезпечення за останньою посадою в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України.

З аналізу наведених норм Закону вбачається, що право на отримання вказаної допомоги після звільнення з військової служби мають особи, які отримали інвалідність внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження військової служби незалежно від часу настання інвалідності.

Суд зазначає, що застосування статті 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" пов`язується не з фактом звільнення позивача зі служби, а з часом встановлення йому інвалідності внаслідок ушкодження здоров`я, що мало місце в період проходження військової служби, незалежно від строку, що минув після звільнення з військової служби.

Згідно пункту 2 "Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб" затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28.05.2008 року №499 (далі - Порядок №499), одноразова грошова допомога виплачується військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової служби) у разі настання інвалідності в період проходження військової служби та особам, звільненим з військової служби, у разі настання інвалідності не пізніше ніж через три місяці після звільнення з такої служби чи після закінчення зазначеного строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період її проходження.

Днем виникнення права позивача на отримання одноразової грошової допомоги у розмірі,
встановленому Законом, є 02.07.19985 року, оскільки ця дата зазначена у довідці МСЕК як час, з якого ОСОБА_1 встановлена ІІ група інвалідності.
Пунктом 3 Порядку №499 передбачено, що особи, яким виплачується одноразова грошова допомога в разі настання інвалідності, подають за місцем проходження служби або до військкомату ( далі уповноважений орган), визначені цим пунктом документи.
Приписами п.7 Порядку № 499 встановлено, що керівник уповноваженого органу подає в 15-денний строк з дня реєстрації документів головному розпорядникові бюджетних коштів висновок щодо можливості виплати одноразової грошової допомоги, до якого додаються документи, зазначені в пунктах 3 і 4 цього Порядку. Головний розпорядник коштів приймає у місячний строк після надходження зазначених документів на їх підставі рішення про призначення одноразової грошової допомоги і надсилає його разом з документами уповноваженому органові для видання наказу про виплату такої допомоги особам, які звернулися за нею, або в разі відмови для письмового повідомлення заявника із зазначенням мотивів відмови.
З викладеного слідує, що рішення про призначення чи відмову у призначенні одноразової допомоги належить до виключної компетенції розпорядника бюджетних коштів, яким є Міністерство оборони України.
Суд бере до уваги, що згідно вимог ст. 11 КАС України розгляд і вирішення справ в
адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості та вважає, що в судовому засіданні позивачем було доведено, щовін має право на отримання одноразової грошової допомоги, оскільки в судовому засіданні було встановлено, що позивач у період з 04.10.1982 року по 11.06.1985 року проходив строкову військову службу, з 18.04.1983 року по 23.09.1984 року брав участь в бойових діях на території Демократичної Республіки Афганістан, де отримав поранення, внаслідок якого 02.07.1985 року йому була встановлена ІІ група інвалідності.
Разом з тим, суд не може взяти до уваги доводи представника відповідача в тій частині, що на день встановлення ОСОБА_1 , як військовослужбовцю строкової служби, інвалідності, що мало місце 02.07.1985 року, не існувало правової норми, яка б давала йому право на отримання одноразової грошової допомоги і відповідно до ч.1 ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей» від 20.12.1991 року відшкодування шкоди, отриманої військовослужбовцем під час проходження військової служби здійснювалось іншим чином, так як в судовому засіданні було встановлено, що інвалідність була призначена позивачеві взагалі до набрання чинності зазначеним Законом, що слідуючи з логіки відповідача повинно позбавляти громадян, які отримали ушкодження здоров`я захищаючи Батьківщину права на отримання соціального захисту, який має можливість надавати держава.

Крім того, суд не може взяти до уваги і заперечення позивача в тій частині, що подання позовних вимог про призначення та виплату одноразової грошової допомоги в розмірі 30 місячного грошового забезпечення виходить за межі доказування у адміністративній справі і веде до перебирання судом на себе функцій суб`єкта владних повноважень, оскільки розглядаючи зазначені вимоги і приймаючи рішення по суті спору, суд не визначає розміру грошової допомоги в певній грошовій сумі.

З урахуванням викладеного, суд вважає за необхідне зобов`язати Міністерство оборони України призначити, а Сумський обласний військовий комісаріат зобов`язати виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу як особі, якій після звільнення з військової служби встановлено ІІ групу інвалідності внаслідок поранення (контузії) та захворювання, пов`язаних з виконанням ним обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії, у розмірі до п`ятирічного грошового забезпечення за останньою посадою в порядку та на умовах, визначених Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та Порядком призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнення з військової служби (зборів) осіб, затвердженого Постановою КМУ від 28.05.2008 року № 499.

З наведених вище підстав, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 є правомірними та підлягають задоволенню.

Виходячи з положень ст. 94 КАС України, судові витрати стягненню не підлягають.
Керуючись Конституцією України, ст.ст.2-15, 17-20, 23, 26, 69-72, 94, 98, 159-163, 167, 183-2, 185-186, 254, 256 КАС України;
П О С Т А Н О В И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати протиправною відмову Міністерства оборони України у призначенні ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, як військовослужбовцю, який отримав ІІ групу інвалідності внаслідок виконання обов`язків військової служби.

Зобов`язати Міністерство оборони України нарахувати ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу відповідно до Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" у зв`язку з настанням інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії у розмірі 30-місячного грошового забезпечення.

Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу відповідно до Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" у розмірі 30-місячного грошового забезпечення.

Постанова суду підлягає негайному виконанню.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду через Лебединський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги на постанову суду протягом десяти днів з дня її проголошення.

Суддя В. А. Стеценко