Справа № 822/1958/16
Суддя: Лабань Г.В.
Дата ухвалення: 2016-11-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 822/1958/16
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 листопада 2016 року м. Хмельницький
Хмельницький окружний адміністративний суд

в складі:головуючого-суддіЛабань Г.В.
при секретаріВересняк А.А.
за участі:представників сторін
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду адміністративну справу за позовом публічного акціонерного товариства "Хмельницький цукровий завод" до Державної податкової інспекції у м. Хмельницькому Головного управління ДФС у Хмельницькій області про зобов'язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся з позовом до Державної податкової інспекції у м. Хмельницькому Головного управління ДФС у Хмельницькій області, в якому просить зобов'язати ДПІ у м. Хмельницькому Головного управління ДФС у Хмельницькій області звільнити всі активи публічного акціонерного товариства "Хмельницький цукровий завод" (), які перебувають у податковій заставі, з податкової застави та подати до Державного реєстру обтяжень рухомого майна заяви про припинення обтяжень відносно публічного акціонерного товариства "Хмельницький цукровий завод" ().

Позивач в обґрунтування позовних вимог посилається на те, що на загальних зборах ПАТ "Хмельницький цукровий завод", які відбулись 25.12.2015 року прийняте рішення припинити діяльність ПАТ "Хмельницький цукровий завод" шляхом введення процедури ліквідації. Загальними зборами встановлено строк для заяви претензій кредиторами два місяці з дати оприлюднення на офіційному веб-сайті центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців до 01.03.2016 року. У встановлений строк для заяви претензій кредиторами ПАТ "Хмельницький цукровий завод" отримало заяву про визнання кредиторських вимог від ДПІ у м. Хмельницькому ГУ ДФС у Хмельницькій області за № 3200/10/22-25-23 від 04.02.2016р. у загальній сумі - 2681741,22грн., який складається з земельного податку - 2681143,89грн., податку на додану вартість - 597,33грн. 13.07.2016 року Публічне акціонерне товариство «Хмельницький цукровий завод» отримало листа про визнання кредиторських вимог від ДПІ у м. Хмельницькому ГУ ДФС у Хмельницькій області і № 16004/10/22-25-17 від 13.07.2016р. відповідно до якого ДПІ у м. Хмельницькому, що за ПАТ Хмельницький цукровий завод» обліковується податковий борг: у сумі - 1 276 877,78грн. по земельному податку, у сумі - 597,33грн. по податку на додану вартість, у сумі - 2385041,17грн. борг по земельному податку який розстрочений за рішеннями Хмельницького окружного адміністративного суду. Кредиторські вимоги ДПІ у м. Хмельницькому ГУ ДФС у Хмельницькій області визнані в повному обсязі 3 662 516,28грн. та відповідно до вимог ст.. 112 ЦК України включені для подальшого погашення до реєстру вимог кредиторів у третю чергу в ліквідаційній процедурі ПАТ Хмельницький цукровий завод».

Відповідно до актів опису майна №23 від 01.03.2013 року та №9 від 03.0820Іброку, майно ПАТ «Хмельницький цукровий завод» було описано та зареєстровано в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна що перебуває у податковій заставі.

19.07.2016 року листом №9/09 ПАТ «Хмельницький цукровий завод» звернулось до відповідача з проханням звільнити всі активи ПАТ «Хмельницький цукровий завод» з податкової застави.

03.10.2016 року листом №21858/10/22-25-17 ДПІ у м. Хмельницькому ГУ ДФС у Хмельницькій області повідомило, що пунктом 93.1 статті 93 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року № 2755, визначено виключний перелік підстав для припинення податкової застави, а тому ДПІ у м. Хмельницькому не має законодавчих підстав для звільнення майна ПАТ «Хмельницький цукровий завод» з податкової застави. Позивач не погоджується з даними твердженнями та вважає їх неправомірними.

Представник позивача у судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Представник відповідача у судовому засіданні заперечував проти позову, підтримав обставини, викладені у письмових запереченнях. Зазначив, що статтею 93 Податкового кодексу України передбачений виключний перелік підстав для звільнення майна з податкової застави. У переліку відсутня така підстава, як прийняття рішення про припинення платника податків. Крім того, наявність у позивача податкового боргу, у зв'язку з чим відмова у звільненні активів позивача з податкової застави є законною та обґрунтованою.

Заслухавши представників сторін, дослідивши та оцінивши надані докази за своїм внутрішнім переконанням, суд встановив наступне.

Публічне акціонерне товариство "Хмельницький цукровий завод" зареєстровано як юридична особа виконавчим комітетом та включено до ЄДРПОУ за номером 003733400.

Діяльність товариства була припинена шляхом ліквідації відповідно до рішення загальних зборів ПАТ "Хмельницький цукровий завод", які відбулись 25.12.2015 року та створено ліквідаційну комісію. Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних-осіб підприємців стан ПАТ "Хмельницький цукровий завод" - в стані припинення підприємницької діяльності.

Ліквідаційна процедура ПАТ "Хмельницький цукровий завод" здійснюється в порядку статей 104-105, 110-112 Цивільного кодексу України, статей 59-61 Господарського кодексу України.

Ліквідаційна комісія після закінчення строку для пред'явлення вимог кредиторами складає проміжний ліквідаційний баланс, який містить відомості про склад майна юридичної особи, що ліквідується, перелік пред'явлених кредиторами вимог, а також про результати їх розгляду. Проміжний ліквідаційний баланс затверджується учасниками юридичної особи або органом, який прийняв рішення про ліквідацію юридичної особи.

Суд зазначає, що проміжний ліквідаційний баланс станом на 30 серпня 2016 року був затверджений головою ліквідаційної комісії ПАТ "Хмельницький цукровий завод". До нього увійшли заявлені та визнані вимоги кредиторів (вимоги управління пенсійного фонду України і державної податкової інспекції по сплаті податків, зборів, обов'язкових платежів, вимоги працівників, що пов'язані із трудовими відносинами та інше).

З листа відповідача станом на 03.02.2016 року сума податкового боргу позивача складає 2681741,22., в тому числі: 597,33 грн.. - податок на додану вартість, 2681143,89 грн.. - земельний податок з юридичних осіб., в тому числі розстрочений згідно рішень суду 23885041,17 грн.

У зв'язку з виникненням податкового боргу відповідно до статті 89 Податкового кодексу України відповідачем вирішено здійснити опис майна, що перебуває у власності (господарському віданні або оперативному управлінні) платника податків - ПАТ "Хмельницький цукровий завод" про що прийнято рішення про опис майна у податкову заставу від 01.03.2013 року № 23 та від 03.08.2015 року №9.

Відповідно до актів опису майна від 01.03.2013 року № 23 податковим керуючим проведено опис майна позивача на загальну суму 129576,34 грн., від 03.08.2015 року № 9 - на загальну суму 4812658,00 грн.

Судом встановлено, що 19.07.2016 року позивач звернувся до відповідача з листом, у якому просив звільнити майно, описане податковим керуючим актами опису від 01.03.2013 року № 23, від 03.08.2015 року № 9 з податкової застави з метою погашення кредиторських вимог та на виконання вимог статей 104-105, 110-112 Цивільного кодексу України, статей 59-61 Господарського кодексу України.

Листом від 03.10.2016 року №21858/10/22-25-17 ДПІ у м. Хмельницькому повідомило позивача про відсутність підстав для звільнення майна з податкової застави, посилаючись на пункт 93.1 статті 93 Податкового кодексу України.

Суд зазначає, що положення Конституції України щодо власності кореспондуються зі статтею 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини та основних свобод, згідно з якою, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права, що жодним чином не обмежує право держави вводити в дію такі закони, які є необхідними для здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Рішенням Конституційного суду України від 24 березня 2005 року № 2-рп/2005 (справа № 1-9/2005) встановлено, що сутність податкової застави полягає у запровадженні на певний строк особливого порядку розпорядження платником податків своїми активами. Цей інститут як спосіб забезпечення не погашеного у строк податкового зобов'язання є джерелом наповнення бюджетів та державних цільових фондів.

Відповідно до підпункту 14.1.155 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України податкова застава - спосіб забезпечення сплати платником податків грошового зобов'язання та пені, не сплачених таким платником у строк, визначений цим Кодексом. Податкова застава виникає на підставах, встановлених цим Кодексом. У разі невиконання платником податків грошового зобов'язання, забезпеченого податковою заставою, орган стягнення у порядку, визначеному цим Кодексом, звертає стягнення на майно такого платника, що є предметом податкової застави.

З наведеної норми вбачається, що зміст даного способу забезпечення полягає у наданні повноважень органу стягнення за певних умов здійснити погашення грошового зобов'язання платника податків за рахунок майна, що перебуває у податковій заставі.

Відповідно до листа ПАТ "Хмельницький цукровий завод" від 18.01.2016 року повідомило відповідача про початок процедури банкрутства та перебіг строку для звернення з претензією для погашення вимог кредиторів.

Порядок погашення грошових зобов'язань або податкового боргу в разі ліквідації платника податків, не пов'язаної з банкрутством, визначений статтею 97 Податкового кодексу України. Норми цієї статті за суб'єктним складом є спеціальними по відношенню до загальних норм Податкового кодексу України.

Відповідно до пункту 97.1 статті 97 Податкового кодексу України під ліквідацією платника податків розуміється ліквідація платника податків як юридичної особи або зупинення державної реєстрації фізичної особи - підприємця, внаслідок якої відбувається закриття їх рахунків та/або втрата їх статусу як платника податків відповідно до законодавства. Ліквідація позивача відповідає цим ознакам, а отже норми вказаної статті розповсюджуються на нього.

Підпунктом 97.4.1 пункту 97.4 статті 97 Податкового кодексу України закріплено, що особою, відповідальною за погашення грошових зобов'язань чи податкового боргу платника податків, стосовно платника податків, який ліквідується, є ліквідаційна комісія або інший орган, що проводить ліквідацію згідно із законодавством України.

Відповідно до статті 111 Цивільного кодексу України у разі недостатності в юридичної особи, що ліквідується, коштів для задоволення вимог кредиторів, ліквідаційна комісія (ліквідатор) організовує реалізацію майна юридичної особи.

З наведеного слідує, що на відміну від інших платників податків, особою, відповідальною за погашення податкового боргу (у тому числі шляхом реалізації майна боржника) є ліквідаційна комісія, а не податковий орган, як це зазначено у підпункті 14.1.155 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України.

Отже, з моменту внесення до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців запису про рішення власника чи уповноваженого ним органу про ліквідацію платника податків, податковий орган не може погашати податковий борг такого платника за рахунок його майна, що знаходиться у податковій заставі. Таким чином, у даному випадку втрачається визначений підпунктом 14.1.155 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України правовий зміст податкової застави, яким є забезпечення можливості контролюючого органу здійснити продаж майна платника податків у погашення його податкового боргу.

Суд зазначає, окрім зміни особи, яка є відповідальною за погашення податкового боргу платника податків, що ліквідується, з реєстрацією рішення про ліквідацію особи у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців встановлюється спеціальна черговість погашення вимог кредиторів, у тому числі щодо податкового боргу.

Так, згідно з пунктом 97.2 статті 97 Податкового кодексу України у разі якщо власник або уповноважений ним орган приймає рішення про ліквідацію платника податків, не пов'язану з банкрутством, майно зазначеного платника податків використовується у черговості, визначеній відповідно до законів України.

Відповідно до частин 1, 2 статі 61 Господарського кодексу України претензії кредиторів до суб'єкта господарювання, що ліквідується, задовольняються з майна цього суб'єкта, якщо інше не передбачено цим Кодексом та іншими законами; черговість та порядок задоволення вимог кредиторів визначаються відповідно до закону.

Як передбачено нормою статті 111 Цивільного кодексу України виплата грошових сум кредиторам юридичної особи, що ліквідується, у тому числі за податками, зборами, єдиним внеском на загальнообов'язкове державне соціальне страхування та іншими коштами, що належить сплатити до державного або місцевого бюджету, Пенсійного фонду України, фондів соціального страхування, провадиться у порядку черговості, встановленому статтею 112 цього Кодексу.

Пунктом 1 статті 112 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі ліквідації платоспроможної юридичної особи вимоги її кредиторів задовольняються у такій черговості: 1) у першу чергу задовольняються вимоги щодо відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, та вимоги кредиторів, забезпечені заставою чи іншим способом; 2) у другу чергу задовольняються вимоги працівників, пов'язані з трудовими відносинами, вимоги автора про плату за використання результату його інтелектуальної, творчої діяльності; 3) у третю чергу задовольняються вимоги щодо податків, зборів (обов'язкових платежів); 4) у четверту чергу задовольняються всі інші вимоги.

Отже, за рахунок майна платника податків, що ліквідується, погашення податкового боргу відбувається у третю чергу. Використати майно платника податків для погашення податкового боргу можливо лише при відсутності заборгованості, яка погашається у першу та другу чергу.

Суд зазначає, що вимоги першої та другої черги залишаються непогашеними, їх наявність відображена у проміжному ліквідаційному балансі станом на 30 серпня 2016 року. У першу та другу чергу погашаються вимоги кредиторів, наявність яких у позивача підтверджується реєстром кредиторських вимог згідно поданих заяв ПАТ "Хмельницький цукровий завод".

Таким чином, саме після погашення вимог зазначених кредиторів за рахунок коштів, одержаних ліквідаційною комісією від продажу майна платника податків, можуть бути задоволені вимоги відповідача про відшкодування заборгованості перед бюджетом зі сплати податків та зборів.

За приписами пункту 95.1 статті 95 Податкового кодексу України за рахунок коштів, отриманих від продажу майна, що знаходиться у податковій заставі, здійснюється погашення податкового боргу. Згідно з наведеною нормою орган державної податкової служби здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі. Додаткових умов щодо черговості погашення вимог інших кредиторів перед погашенням податкового боргу дана стаття не містить.

Таким чином, суд дійшов висновку, що має місце колізія між нормами пункту 97.2 статті 97 Податкового кодексу України, за якими майно позивача має використовуватися у визначеній Цивільним кодексом України черговості, та пунктом 95.1 статті 95 Податкового кодексу України, згідно з яким за рахунок майна позивача відбувається погашення податкового боргу.

Суд вважає, що дана колізія підлягає вирішенню на користь спеціальної норми, яка стосується продажу майна саме платника податків, який ліквідується - стаття 97 Податкового кодексу України.

Враховуючи те, що податкова застава забезпечує сплату саме податкового боргу, що не відповідає визначеній законодавством черговості погашення вимог кредиторів, її чинність також не відповідає статті 97 Податкового кодексу України та статтям 111, 112 Цивільного кодексу України.

Таким чином, суд дійшов висновку, що встановлення статтею 97 Податкового кодексу України окремого порядку погашення податкового боргу платників податків, що ліквідуються за рішенням власника або уповноваженого ним органу, вимагає усунення перешкод у розпорядженні майном такого платника податків у вигляді податкової застави.

Суд не приймає до уваги посилання відповідача на відсутність у статті 93 Податкового кодексу України такої підстави для припинення податкової застави, як прийняття власником або уповноваженим ним органом рішення про ліквідацію платника податків, оскільки приписи статті 97 Податкового кодексу України є спеціальними та підлягають переважному застосуванню до позивача у порівнянні з іншими нормами Податкового кодексу України. Натомість стаття 93 Податкового кодексу України є загальною та стосується припинення податкової застави невизначеного кола платників податків. Суд зазначає, що зазначеною статтею не встановлюється заборона запровадження іншого порядку погашення податкового боргу для окремих платників податку, зокрема які ліквідуються.

Такий порядок встановлений статтею 97 Податкового кодексу України, яка передбачає конкретну особу, яка вправі здійснювати продаж майна платника податків з метою задоволення вимог кредиторів та встановлює черговість погашення таких вимог, у тому числі податкового боргу. Існуючі обмеження у вигляді податкової застави перешкоджають реалізації такого порядку, чим унеможливлюють законну діяльність ліквідаційної комісії та погашення першочергових вимог кредиторів (у тому числі із заробітної плати).

Відповідно до частини статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (надалі - Конвенція) та практику Суду як джерело права.

Відповідно до частини 2 статі 8 Кодексу адміністративного судочинства України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Так, Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року по справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що статті 13 Конвенції гарантує наявність на національному рівні засобу правового захисту для реалізації прав і свобод, у якій би формі вони не забезпечувалися у національному правовому полі. Суд також підкреслив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31 липня 2003 року по справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.

При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17 липня 2008 року) Європейський Суд з прав людини зазначив, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Таким чином, обов'язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

З урахуванням цього, держава Україна несе обов'язок перед зацікавленими особами забезпечити ефективний засіб захисту порушених прав, зокрема - через належний спосіб захисту та відновлення порушеного права, та обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права.

Відповідно до статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про зобов'язання відповідача вчинити певні дії. Суд може прийняти іншу постанову, яка б гарантувала дотримання і захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Зважаючи на відсутність у Податковому кодексі України способу забезпечення виконання приписів статті 97 цього Кодексу та одночасно обов'язок суду встановити ефективний на практиці спосіб захисту права позивача, з урахуванням положень частини 7 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд дійшов висновку про необхідність застосування у даному випадку механізму, передбаченому Порядком ведення Державного реєстру обтяжень рухомого майна, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 5 липня 2004 року № 830 (надалі - Порядок № 830).

Відповідно до пункту 24 Порядку № 830 відомості про припинення обтяження реєструються на підставі заяви обтяжувача чи уповноваженої ним особи.

Позивач у заявлених позовних вимогах просить зобов'язати відповідача подати до Державного реєстру обтяжень рухомого майна заяви про припинення обтяжень. Суд зазначає, що такий спосіб захисту відповідає пункту 24 зазначеного Порядку № 830, у зв'язку з чим позовні вимоги підлягають задоволенню.

Відповідно до частини 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позивачем доведені обставини та надані належні докази щодо необхідності звільнення відповідачем всіх активів позивача з податкової застави та подання до Державного реєстру обтяжень рухомого майна заяви про припинення обтяжень в порядку частини 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, що не спростовано відповідачем, внаслідок чого позовні вимоги позивача підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до частини 1 статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).

Керуючись ст. ст. 158-163 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити.

Зобов'язати ДПІ у м. Хмельницькому Головного управління ДФС у Хмельницькій області звільнити всі активи публічного акціонерного товариства "Хмельницький цукровий завод" (), які перебувають у податковій заставі, з податкової застави та подати до Державного реєстру обтяжень рухомого майна заяви про припинення обтяжень відносно публічного акціонерного товариства "Хмельницький цукровий завод" () .

Стягнути на користь публічного акціонерного товариства "Хмельницький цукровий завод" судовий збір в сумі 1378,0 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Державної податкової інспекції у м. Хмельницькому Головного управління ДФС у Хмельницькій області.

Постанова суду може бути оскаржена до Вінницького апеляційного адміністративного суду через Хмельницький окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня її отримання.

Постанова набирає законної сили в порядку статті 254 КАС України.

Повний текст постанови виготовлено 09 листопада 2016 року

Суддя/підпис/Г.В. Лабань
"Згідно з оригіналом" Суддя Г.В. Лабань