Справа № 814/3427/13-а
Суддя: Косцова І.П.
Дата ухвалення: 2013-12-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 грудня 2013 р.Справа № 814/3427/13-а

Категорія: 8.2.9 Головуючий в 1 інстанції: Желєзний І. В.

Одеський апеляційний адміністративний суд в складі колегії:

судді-доповідача ОСОБА_1

суддів Турецької І.О.

ОСОБА_2

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Центральному районі м. Миколаєва Головного управління Міндоходів у Миколаївській області на постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 05 вересня 2013 року у справі за адміністративним позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 до Державної податкової інспекції у Центральному районі м. Миколаєва Головного управління Міндоходів у Миколаївській області про скасування податкового повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И В:

ФОП ОСОБА_3 звернулась до суду першої інстанції з позовом, в якому просить скасувати податкове повідомлення-рішення ДПІ у Центральному районі м. Миколаєва Миколаївської області ДПС № від 25.04.2013 року про визначення суми грошового зобовязання за платежем земельний податок з фізичних осіб на суму 2349,73грн.

В обґрунтування позову зазначено, що положеннями Податкового кодексу України та земельного кодексу України не встановлено підстав для нарахування земельного податку фізичній особі-підприємцю, що перебуває на спрощеній системі опадаткування.

Постановою Миколаївського окружного адміністративного суду від 05 вересня 2013 року позов задоволено в повному обсязі.

В апеляційній скарзі ДПІ у Центральному районі м. Миколаєва Головного управління Міндоходів у Миколаївській області, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати судове рішення та прийняти нову постанову про відмову у задоволенні позову.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції у справі зясовано, що ФОП ОСОБА_3 є платником єдиного податку за ставкою 5% згідно свідоцтва платника єдиного податку, видами господарської діяльності позивачки є: надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна, надання в оренду офісних машин і устаткування, у тому числі компютерів, надання в оренду інших машин, устаткування та товарів, стоматологічна практика, загальна медична практика, спеціалізована медична практика. Фактично позивачка здійснює діяльність у виді стоматологічної практики в стоматологічному кабінеті в багатоквартирному, багатоповерховому житловому будинку.

25.04.2013 року ДПІ прийняла податкове повідомлення-рішення №, яким визначено позивачу суму податкового зобов'язання в розмірі 2349,73грн за платежем "земельний податок з фізичних осіб".

Не погоджуючись із винесеним податковим повідомленням-рішенням ФОП ОСОБА_3 звернулася до суду із даним адміністративним позовом.

Вирішуючи справу по суті, суд першої інстанції виходив з того, що оспорюване рішення прийняте відповідачем необґрунтовано, без врахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, та без дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав та інтересів позивача і цілями, на досягнення яких спрямоване рішення.

Колегія судів вважає висновки суду першої інстанції правильними з огляду на наступне.

Згідно із ст.269 ПК України платниками податку (плати за землю) є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв) та землекористувачі.

Стаття 270 ПК України передбачає, що об'єктом плати за землю є земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні та земельні частки (паї), які перебувають у власності.

Власники землі та землекористувачі сплачують плату за землю з дня виникнення права власності або права користування земельною ділянкою (п.287.1 ст.287 ПК України).

Відповідно до п.286.6 ст.286 ПК України на земельну ділянку, на якій розташована будівля, що перебуває у спільній власності кількох юридичних або фізичних осіб, податок нараховується з урахуванням прибудинкової території кожному з таких осіб: 1) у рівних частинах - якщо будівля перебуває у спільній сумісній власності кількох осіб, але не поділена в натурі, або одній з таких осіб-власників, визначеній за їх згодою, якщо інше не встановлено судом; 2) пропорційно належній частці кожної особи - якщо будівля перебуває у спільній частковій власності; 3) пропорційно належній частці кожної особи - якщо будівля перебуває у спільній сумісній власності і поділена в натурі.

Пунктом 286.1 ст.286 цього Кодексу зазначено, що підставою для нарахування земельного податку є дані державного земельного кадастру. Відповідні органи виконавчої влади з питань земельних ресурсів за запитом відповідного органу державної податкової служби за місцезнаходженням земельної ділянки подають інформацію, необхідну для обчислення і справляння плати за землю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п.286.5 ст.286 ПК України визначено, що нарахування фізичним особам сум податку проводиться органами державної податкової служби, які видають платникові до 1 липня поточного року податкове повідомлення-рішення про внесення податку за формою, встановленою у порядку визначеному ст.58 цього Кодексу.

Разом з тим, у ст.14 ПК України встановлено, що дані державного земельного кадастру - сукупність відомостей і документів про місце розташування та правовий режим земельних ділянок, їх оцінку, класифікацію земель, кількісну та якісну характеристики, розподіл серед власників землі та землекористувачів, підготовлених відповідно до закону.

Земельний податок - обов'язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів (далі - податок для цілей розділу XIII цього Кодексу).

Землекористувачі - юридичні та фізичні особи (резиденти і нерезиденти), яким відповідно до закону надані у користування земельні ділянки державної та комунальної власності, у тому числі на умовах оренди.

Отже, враховуючи положення п.1.1 ст.1 ПК України та ст.ст.2, 3 ЗК України, слідує, що для цілей оподаткування земельним податком особа повинна мати статус землевласника/землекористувача, набутого в порядку встановленому Земельним кодексом України.

Відповідно до ст.125 ЗК України право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, крім випадків, визначених частиною другою цієї статті.

Відповідно до п.1 Підрозділу 8 розділу XX ПК України з 01.01.2011 року до внесення змін до розділу XIV ПК України в частині оподаткування суб'єктів малого підприємництва, Указ Президента України від 03.07.1998 року №727 «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва» та абзаци 6-28 п.1 ст.14 розділу IV Декрету КМУ від 26.12.1992 року №13-92 «Про прибутковий податок з громадян» застосовуються з урахуванням таких особливостей: платники єдиного податку не є платниками таких податків і зборів, визначених ПК України, зокрема земельного податку, крім земельного податку за земельні ділянки, що не використовуються для ведення підприємницької діяльності.

Відповідно до Постанови КМУ «Про роз'яснення Указу Президента України від 03 липня 1998 року №727» від 16.03.2000 року №507 суб'єкт малого підприємництва, який згідно з абзацом 5 ч.1 ст.6 не є платником плати (податку) за землю, звільняється від плати (податку) за землю лише за земельні ділянки, які використовуються ним для провадження підприємницької діяльності.

Крім цього згідно п.п. 4 п. 297.1. ст. 297 Податкового кодексу України платники єдиного податку звільняються від обов'язку нарахування, сплати та подання податкової звітності із земельного податку, крім земельного податку за земельні ділянки, що не використовуються ними для провадження господарської діяльності.

Таким чином, законодавством встановлені дві обов'язкові умови, за яких суб'єкт підприємницької діяльності не є платником земельного податку:

- перебування на спрощеній системі оподаткування зі сплатою єдиного податку;

- земельні ділянки, які є об'єктом плати за землю, мають використовуватися для провадження господарської діяльності.

Відповідно до п.п. 14.1.36 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України господарська діяльність - діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Як встановлено судом апеляційної інстанції, та вбачається з матеріалів справи, відповідачем не надано жодних доказів того, що позивач набув статус власника або землекористувача щодо частини земельної ділянки, де знаходиться належне йому приміщення.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку, що ФОП ОСОБА_3 відповідно до вимог пп.4 п.297.1 ст.297 ПК України звільнена від обов'язку нарахування, сплати та подання податкової звітності із земельного податку, а винесення податковим органом оскаржуваного податкового повідомлення-рішення є протиправним.

Відповідно до ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів вважає, що в межах апеляційної скарги порушень судом першої нстанції норм матеріального та процесуального права при вирішенні цієї справи не допущено. Правова оцінка обставин у справі дана вірно, а тому апеляційну скаргу слід відхилити, а оскаржуване судове рішення залишити без змін.

Керуючись ст.ст.195, 197, п.1 ч.1 ст. 198, ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.ст. 206, 254 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Центральному районі м. Миколаєва Головного управління Міндоходів у Миколаївській області залишити без задоволення.

Постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 05 вересня 2013 року у справі за адміністративним позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 до Державної податкової інспекції у Центральному районі м. Миколаєва Головного управління Міндоходів у Миколаївській області про скасування податкового повідомлення-рішення залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів.

Суддя - доповідач: І.П. Косцова

Судді: І.О. Турецька

ОСОБА_2.