Справа № 819/3415/15
Суддя: Онишкевич Тарас Володимирович
Дата ухвалення: 2016-11-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 листопада 2016 року Справа № 876/4675/16

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Онишкевича Т.В.,

суддів Попка Я.С., Іщук Л.П.,

з участю секретаря судових засідань Гелецького П.В.,

представника позивача ОСОБА_2,

представника відповідача Федорів Т.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Збаразької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Тернопільській області на постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 20 січня 2016 року у справі за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 до Збаразької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Тернопільській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ :

У листопаді 2015 року фізична особа-підприємець ОСОБА_4 (далі - ФОП ОСОБА_4) звернувся до суду з адміністративним позовом, у якому просив визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Збаразької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Тернопільській області (далі - Збаразька ОДПІ) від 22.06.2015 року:

№ про збільшення суми грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб (далі - ПДФО) на 1433821,71грн., з яких 955881,14 грн. за основним платежем та 477940,57 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями;

№ про збільшення суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість (далі - ПДВ) на 122055,00 грн., з яких 81370,00 грн. за основним платежем та 40685,00 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями.

Постановою Тернопільського окружного адміністративного суду від 20.01.2016 року у справі № 819/3415/15 позов було задоволено повністю.

Зазначене судове рішення у апеляційному порядку оскаржено Збаразькою ОДПІ, яка у своїй апеляційній скарзі просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову, якою відмовити ФОП ОСОБА_4 у задоволенні позовних вимог повністю.

Вимоги за апеляційною скаргою обґрунтовує тим, що за результатами документальної планової виїзної перевірки ФОП ОСОБА_4 за період з 01.01.2014 року по 31.12.2014 року (акт від 09.06.2015 року №539/17/НОМЕР_3) було встановлено порушення позивачем вимог податкового законодавства, на підставі чого прийнято оспорювані податкові повідомлення-рішення.

Під час перевірки було встановлено укладення ФОП ОСОБА_4 договору № 22-01/2014 від 03.01.2014 року з ФОП ОСОБА_5 та договору № 21-01/2014 від 03.01.2014 року з ФОП ОСОБА_6 про надання маркетингових послуг. Однак, позивачем не було надано документів, що засвідчують фактичне отримання та використання таких послуг у господарській діяльності. Тому позивачем у порушення п. 177.2 та п. 177.4 ст.177 Податкового кодексу України (далі - ПК України) було завищено суму валових витрат за вказаними договорами на суму 1030000,0 грн.

Окрім того, під час перевірки було встановлено віднесення ФОП ОСОБА_4 на витрати придбання сої у TOB «Євро-Азія-Україна» на загальну суму 2859497,40 грн. та у TOB «Васат Трейд» на загальну суму 1733334,50 грн., однак такі операції є нереальними (безтоварними). Тому у порушення п. 177.2 та п. 177.4 ст.177 ПК України позивачем завищено суму валових витрат по взаємовідносинах з TOB «Євро-Азія-Україна» та TOB «Васат Трейд» на загальну суму 4592831,9 грн.

Також проведеною перевіркою встановлено придбання ФОП ОСОБА_4 товарно-матеріальних цінностей (бруківки, бордюрів) у ФОП ОСОБА_7 та віднесення до складу податкового кредиту ПДВ на загальну суму 23294,58 грн. Згідно із наданими платником актами про використання матеріалів на «проведення благоустрою території» списано бруківки та бордюрів на загальну суму 139713,5 грн. Однак, під час обстеження приміщень за адресою АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 на залишку дана бруківка не виявлена та майданчики з даної бруківки не виявлені.

Крім того, ФОП ОСОБА_4 було придбано товарно-матеріальні цінності (профнастил, ущільнювачі, шурупи, плоский лист) в ПП «Євро-модуль» та до складу податкового кредиту включено ПДВ на загальну суму 58119,86 грн. Згідно із наданими платником актами про використання матеріалів було списано матеріалів на ремонтні роботи покриття даху складських приміщень на загальну суму 83005,94 грн.

Однак нежитлові приміщення за адресою АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 належать ОСОБА_4 як фізичній особі, а не фізичній особі-підприємцю і згідно з наданим до перевірки переліку залишків матеріалів та основних засобів, які використовуються при здійсненні діяльності станом на 15.05.2015 року, ці приміщення не вказані. Під час перевірки будь-яких документів (проектно-кошторисної документації, експертизи даної документації, дозволів на проведення робіт, актів виконаних робіт сторонніх організацій щодо вкладання даної бруківки, покриття даху складських приміщень чи пояснень щодо проведення даних робіт власними силами) не надано Тому у порушення п.198.1, 198.3 ст. 198 ПК України ФОП ОСОБА_4 було завищено суму податкового кредиту на 81370 грн.

Представник відповідача у ході апеляційного розгляду підтримала вимоги, викладені у апеляційній скарзі. Просила скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову, якою у задоволенні позову ФОП ОСОБА_4 відмовити у повному обсязі.

Представник позивача у судовому засіданні апеляційного суду заперечив обґрунтованість доводів апелянта, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін. Подав письмові заперечення, у яких наголошує на тому, що висновки контролюючого органу є незаконними та безпідставними.

Заслухавши суддю-доповідача та учасників процесу, перевіривши матеріали справи та доводи апелянта у їх сукупності, апеляційний суд приходить до переконання, що скаргу слід задовольнити, виходячи з таких міркувань.

Задовольняючи позов ФОП ОСОБА_4, суд першої інстанції виходив із того, що на підтвердження реальності здійснення господарських операцій позивач надав належні акти виконаних робіт, складених за результатами виконання умов договорів № 22-01/2014 від 03.01.2014 року та № 21-01/2014 від 03.01.2014 року. У результаті отриманих та використаних позивачем інформаційних та комерційних послуг обсяг реалізації продукції зросли, з'явилися нові покупці готової продукції.

Оскільки ФОП ОСОБА_4 є власником приміщень, використовує їх у своїй господарський діяльності то має право на включення до податкового кредиту сум ПДВ по придбаних товарно-матеріальних цінностях для проведення благоустрою території та ремонту приміщень, а тому висновки Збаразької ОДПІ про порушення позивачем вимог п. 198.3 ст. 198, п. 198.6 ст. 198 ПК України є необґрунтованими.

Щодо господарських операцій позивача з ТОВ «Васат Трейд» та ТОВ «Євро-Азія-Україна», то податковим органом не доведено недобросовісності позивача, а вчиненні ним господарські операції із цими контрагентами не викликають сумніву у їх реальності та відповідності дійсному економічному змісту. Зобов'язання за договорами між ТОВ «Євро-Азія-Україна» і ТОВ «Васат Трейд» та позивачем виконувались сторонами у повному обсязі, що підтверджується відповідними видатковими та податковими накладними.

Крім того, реальність даних господарських операцій встановлені ухвалами Львівського апеляційного адміністративного суду від 19.10.2015 року у справі №819/1311/14а та від 24.02.2015 року у справі №819/2424/14а.

Обвинувальний вирок, що набрав законної сили у кримінальному провадженні, щодо посадових осіб ТОВ «Євро-Азія-Україна» і ТОВ «Васат Трейд» відсутній.

Даючи правову оцінку оскаржуваному судовому рішенню суду першої інстанції та вимогам апелянта, що викладені у апеляційній скарзі, апеляційний суд виходить із таких міркувань.

Необхідність підтвердження господарських операцій первинними документами та вимоги до таких документів передбачено приписами п.1.2 ст. 1, п.2.1, 2.4, 2.15, 2.16 ст. 2 «Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 року № 88, який зареєстровано в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 року за № 168/704, ст. 2, п.3.2 ст. 3, ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

Відповідно до п. 44.1. ст. 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Згідно із п. 44.2. ст. 44 ПК України для обрахунку об'єкта оподаткування платник податку на прибуток використовує дані бухгалтерського обліку та фінансової звітності щодо доходів, витрат та фінансового результату до оподаткування.

Згідно із пп.138.1.1 п.138.1 ст.138 ПК України витрати операційної діяльності включають, зокрема, собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та інші витрати беруться для визначення об'єкта оподаткування з урахуванням пунктів 138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2 - 140.5 статті 140, статей 142 і 143 та інших статей цього Кодексу, які прямо визначають особливості формування витрат платника податку.

Положеннями п. 138.2 ст. 138 ПК України передбачено, що витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом ІІ цього Кодексу. У разі якщо платник податку здійснює виробництво товарів, виконання робіт, надання послуг з довготривалим (більше одного року) технологічним циклом виробництва за умови, що договорами, укладеними на виробництво таких товарів, виконання робіт, надання послуг, не передбачено поетапної їх здачі, до витрат звітного податкового періоду включаються витрати, пов'язані з виробництвом таких товарів, виконання робіт, наданням послуг у цьому періоді. Платник податку для визначення об'єкта оподаткування має право на врахування витрат, підтверджених документами, що складені нерезидентами відповідно до правил інших країн.

Згідно з п. 138.4 ст. 138 ПК України витрати, що формують собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг, крім нерозподільних постійних загальновиробничих витрат, які включаються до складу собівартості реалізованої продукції в періоді їх виникнення, визнаються витратами того звітного періоду, в якому визнано доходи від реалізації таких товарів, виконаних робіт, наданих послуг.

Відповідно до пп. 139.1.9.п.139.1 ст. 139 ПК України не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Приписами пп. 14.1.181. п. 14.1 ст. 14 ПК України визначено, що податковим кредитом є сума, на яку платник ПДВ має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Відповідно до п. 198.1 ст.198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає, зокрема, у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у ому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; придбання (будівництво, порудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку,уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності).

Пунктом 198.2. ст. 198 ПК України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше:

дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг;

дата отримання платником податку товарів/послуг.

Згідно із п. 198.3. ст. 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:

придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

За правилами п. 198.4. ст. 198 ПК України якщо платник податку придбає (виготовляє) товари/послуги та необоротні активи, які призначаються для їх використання в операціях, що не є об'єктом оподаткування або звільняються від оподаткування, то суми податку, сплачені (нараховані) у зв'язку з таким придбанням (виготовленням), не відносяться до податкового кредиту зазначеного платника.

Положеннями п. 198.6. ст. 198 ПК України передбачено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Відповідно до п. 177.2 ст.177 ПК України об'єктом оподаткування ПДФО є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

Пунктом 177.4 статті 177 ПК України передбачено, що до переліку витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, належать документально підтверджені витрати, що включаються до витрат операційної діяльності згідно з розділом III цього Кодексу.

Відповідно до матеріалів справи Збаразькою ОДПІ було проведено документальну планову виїзну перевірку ФОП ОСОБА_4 за період з 01.01.2014 року по 31.12.2014 року, про що складено акт від 09.06.2015 року №539/17/НОМЕР_3.

Під час перевірки податковим органом було зроблено висновок про порушення позивачем вимог податкового законодавства, внаслідок чого прийнято оспорювані податкові повідомлення-рішення.

Так, у ході перевірки було встановлено укладення ФОП ОСОБА_4 договорів № 22-01/2014 від 03.01.2014 року з ФОП ОСОБА_5 та № 21-01/2014 від 03.01.2014 року з ФОП ОСОБА_6, предметом яких є надання інформаційних (маркетингових) послуг.

Суд апеляційної інстанції погоджується із доводами податкового органу про те, що позивачем ні під час проведення перевірки, ні у ході судового розгляду не було надано належних первинних документів на підтвердження фактичного отримання та використання наданих ФОП ОСОБА_5 та ФОП ОСОБА_6 маркетингових послуг у господарській діяльності.

Наявні у матеріалах справи акти виконаних робіт, якими позивач намагався довести реальне отримання вказаних послуг, не відповідають вимогам до первинних документів, що передбачені ч. 2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», оскільки не містять конкретного змісту та обсягу господарської операції, одиниці виміру господарської операції, а сама господарська операція окреслена загальними поняттями.

Окрім того, апеляційний суд звертає увагу на те, що відповідно до висновку експертизи № 11 від 04.01.2016 року, проведеної за матеріалами кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000079 від 06.07.2015 року, підпис на договорі № 21-01/2014 від 03.01.2014 року виконано не ОСОБА_6

Відтак, суд апеляційної інстанції погоджується із висновком податкового органу про те, що ФОП ОСОБА_4 у порушення п. 177.2 та п. 177.4 ст.177 ПК України було завищено суму валових витрат на 1030000,0 грн.

Також Збаразькою ОДПІ у ході перевірки було встановлено віднесення на витрати в складі декларації про майновий стан і доходи за 2014 рік придбання сої у TOB «Євро-Азія-Україна» на загальну суму 2859497,40 грн. та у TOB «Васат Трейд» на загальну суму 1733334,50 грн.

При цьому Підволочиським відділенням Збаразької ОДПІ проведено позапланову виїзну перевірку ФОП ОСОБА_4 (акт від 16.05.2014 року № 146/7/НОМЕР_3) за період з 01.01.2013 року по 31.12.2013 року та встановлено заниження ПДВ на суму 571899,00 грн. у грудні 2013 року. (Згідно з письмовим поясненням ФОП ОСОБА_4 у 2013 році до складу витрат дана сума не відносилася).

Збаразькою ОДПІ проведено позапланову виїзну перевірку ФОП ОСОБА_4 (акт від 16.06.2014 №185/7/НОМЕР_3) за період з 01.01.2014 року по 28.02.2014 року та встановлено порушення п. 198.3 п 198,6 ст. 198, п.201.1 п 201.6 201.10 ст. 201 ПК України по взаємовідносинах з TOB «Васат Трейд», в результаті чого позивачем занижено ПДВ на суму 346667 грн. у лютому 2014 року.

На переконання апеляційного суду, суть даного публічно-правового спору у цій частині зводиться до оцінки обґрунтованості висновків податкового органу про безтоварність (нереальність) господарських операцій позивача ФОП ОСОБА_4 із TOB «Васат Трейд» та TOB «Євро-Азія-Україна».

При цьому апеляційний суд звертає увагу на те, що надання податковому органу належним чином оформлених документів, передбачених законодавством про податки та збори, з метою одержання податкової вигоди є підставою для її одержання, якщо податковий орган не встановив та не довів, що відомості, які містяться в цих документах, неповні, недостовірні та (або) суперечливі, є наслідком укладення нікчемних правочинів або коли відомості ґрунтуються на інших документах, недійсність даних в яких установлена судом.

Про необґрунтованість податкової вигоди можуть також свідчити підтверджені доказами доводи податкового органу, зокрема про наявність таких обставин:

неможливість реального здійснення платником податків зазначених операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна або обсягу матеріальних ресурсів, економічно необхідних для виробництва товарів, виконання робіт або послуг, нездійснення особою, яка значиться виробником товару, підприємницької діяльності;

відсутність необхідних умов для досягнення результатів відповідної підприємницької, економічної діяльності у зв'язку з відсутністю управлінського або технічного персоналу, основних коштів, виробничих активів, складських приміщень, транспортних засобів;

облік для цілей оподаткування тільки тих господарських операцій, які безпосередньо пов'язані з виникненням податкової вигоди, якщо для такого виду діяльності також потрібне здійснення й облік інших господарських операцій;

здійснення операцій з товаром, що не вироблявся або не міг бути вироблений в обсязі, зазначеному платником податків у документах обліку;

відсутність первинних документів обліку.

Таким чином, докази, на які послався позивач на обґрунтування своєї позиції, є обов'язковими, але не вичерпними, оскільки предмет доказування у справі, що розглядається, становлять обставини, що підтверджують або спростовують реальність здійснення самої господарської операції (поставки товару, надання послуг), а відтак і обґрунтованість визначення податкового кредиту позивача. Зокрема, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції.

Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

З урахуванням викладеного, для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції. Визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

При цьому дослідженню підлягають усі первинні документи, які належить складати залежно від певного виду господарської операції: договори, акти виконаних робіт, документи про перевезення, зберігання товарів тощо.

Відтак, обставинами, які підлягають перевірці у зв'язку із наведеним, є фізичні, технічні та технологічні можливості певної особи до вчинення тих чи інших дій, що становлять зміст господарської операції, як-от: наявність кваліфікованого персоналу, основних фондів, у тому числі транспортних засобів для перевезення або виробництва, приміщень для зберігання товарів тощо, якщо такі умови необхідні для здійснення певної операції; можливість здійснення операцій з відповідною кількістю певного товару у відповідні строки з урахуванням терміну його придатності, доступності на ринку тощо; наявність відповідних ліцензій та інших дозвільних документів, що необхідні для ведення певного виду господарської діяльності.

Разом із тим, TOB «Євро-Азія-Україна» зареєстровано платником ПДВ 01.06.2013 року, податкова звітність за червень, липень, серпень 2013 року подана з нульовими показниками, починаючи з вересня 2013 року звітність до податкового органу не подана, свідоцтво платника ПДВ анульовано 19.05.2014 року (до ЕДР внесено запис про відсутність за місцезнаходженням). Декларація по податку на прибуток TOB «Євро-Азія-Україна» за 2013 рік подана з нульовими показниками, звіт про фінансові результати за 2013 рік не подано. TOB «Євро-Азія-Україна» не звітує про чисельність працюючих, наявність основних фондів, складських, офісних приміщень, транспортних засобів. Засновник і директор TOB «Євро-Азія-Україна» в одній посадовій особі. За весь період діяльності по базах даних органів ДФС України по TOB «Євро-Азія-Україна» не відображено податкових зобов'язань, податкового кредиту, імпортних операцій. Єдині суми розбіжностей по податкових зобов'язаннях рахуються тільки в грудні 2013 року по ФОП ОСОБА_4 (ПДВ - 571899,47 грн.), податковий кредит відсутній. Також відсутня будь-яка інформація про наявність у товариства складських приміщень, автомобільного чи іншого транспорту тощо.

Окрім того, TOB «Євро-Азія-Україна» не є сільськогосподарським виробником, а отже не вирощувало сою, яку ніби то продало ФОП ОСОБА_4

TOB «Васат трейд» зареєстровано платником ПДВ з 01.10.2013 року, свідоцтво платника ПДВ анульовано 13.05.2014 (до ЄДР внесено запис про відсутність за місцезнаходженням). Також не звітує про чисельність працюючих, наявність основних фондів, складських, офісних приміщень, транспортних засобів. Обстеженням податкової адреси встановлено, що посадові особи за адресою не перебувають. Засновник, директор і бухгалтер TOB «Васат трейд» в одній посадовій особі.

Оперативним підрозділом ДПІ у Деснянському районі ГУ Міндоходів у м. Києві не встановлено відображення в податковому обліку господарських операцій та розрахунків з контрагентами за період з 09.07.2013 року по 31.03.14 року в сумі 1733334,50 грн. та не підтверджено реальність здійснення фінансово-господарських відносин за вказаний період на суму 1733334,50 грн. (ПДВ - 346666,91 грн.), у т.ч. за лютий 2014 року по взаємовідносинам з ФОП ОСОБА_4 За весь період діяльності по базах даних органів ДФС України по TOB «Васат трейд» не відображено податкових зобов'язань, податкового кредиту, імпортних операцій. Єдині суми розбіжностей по податкових зобов'язаннях рахуються тільки в лютому 2014 року по ФОП ОСОБА_4 (ПДВ - 346666,91 грн.) та по податковому кредиту тільки в січні 2014 року від TOB «ВІВА ГАРАНТ» (ПДВ - 58,67 грн.).

Крім того, TOB «Васат трейд» не є сільськогосподарським виробником, а отже не вирощувало сою, яку ніби то продало ФОП ОСОБА_4

Окрім того, про безтоварність зазначених господарських операцій свідчать матеріали кримінального провадження № 0000079 від 06.07.2015 року.

Так, відповідно до листа Державної адміністрації залізничного транспорту України від 30.11.2015 року № ЦЗП-6/373 за даними Єдиної електронної картотеки клієнтів Укрзалізниці ФОП ОСОБА_4, TOB «Євро-Азія-Україна» та TOB «Васат Трейд» не зареєстровані користувачами залізничного транспорту.

Протоколом огляду від 08.08.2015 року підтверджується відсутність у журналі обліку в'їзду та виїзду транспортних засобів на територію даних про здійснення перевезення сої водіями позивача ОСОБА_8 (д.н.з. НОМЕР_4) та ОСОБА_9 (д.н.з. НОМЕР_5) від TOB «Євро-Азія-Україна» та TOB «Васат Трейд» згідно із наданими товарно-транспортними накладними у період з 17.12.2013 року по 28.02.2014 року.

Протоколом огляду від 30.10.2015 року інформації, отриманої від ПрАТ «Київстар» щодо фактичного місця знаходження ОСОБА_9 за номером його мобільного телефону підтверджується, що на час перевезення ним сої з смт. Війтівці Волочиського району Хмельницької області до с. Качанівка Підволочиського району Тернопільської області у період з 18.12.2013 року по 28.02.2014 року в адресу ФОП ОСОБА_4 від TOB «Євро-Азія-Україна» та TOB «Васат Трейд» той перебував поза межами населених пунктів завантаження та розвантаження, вказаних у відповідних товарно-супровідних документах.

Протоколом огляду від 15.12.2015 року інформації, отриманої від ПрАТ «Київстар» щодо фактичного місця знаходження ОСОБА_8 за номером його мобільного телефону підтверджується, що на час перевезення ним сої з смт. Війтівці Волочиського району Хмельницької області до с. Качанівка Підволочиського району Тернопільської області у період з 18.12.2013 року по 28.02.2014 року в адресу ФОП ОСОБА_4 від TOB «Євро-Азія-Україна» та TOB «Васат Трейд» той перебував поза межами населених пунктів завантаження та розвантаження, вказаних у відповідних товарно-супровідних документах.

Протоколом допиту у якості свідка ОСОБА_10 від 25.02.2016 року, який ствердив, що засновником, директором та головним бухгалтером TOB «Євро-Азія-Україна» у документах товариства зазначений на прохання свого знайомого, жодної участі у господарській діяльності товариства не брав, однак підписував на прохання знайомого деякі документи і чисті аркуші формату А 4. ФОП ОСОБА_4 йому невідомий.

Висновком експертизи № 11 від 04.01.2016 року, проведеної за матеріалами кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000079 від 06.07.2015 року, відповідно до якого низка первинних документів, якими оформлялися господарські операції ФОП ОСОБА_4 із TOB «Євро-Азія-Україна» та TOB «Васат Трейд» містять підписи не тих осіб, які у них зазначені.

Щодо посилань суду першої інстанції у обґрунтування реальності названих господарських операції на рішення інших адміністративних судів, які вступили у законну силу, суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що передбачене ч. 1 ст. 72 КАС України звільнення від доказування не має абсолютного характеру і не може сприйматися судом як неможливість спростування під час судового розгляду обставин, які зазначені в іншому судовому рішенні.

Для спростування преюдиційних обставин, передбачених ч. 1 ст. 72 КАС України, учасник адміністративного процесу, який ці обставини заперечує, вправі подати суду належні та допустимі докази, які повинні бути оцінені судом, що розглядає справу, у загальному порядку за правилами ст. 86 КАС України.

Якщо суд дійде висновку про те, що обставини у справі, що розглядається, є інакшими, ніж установлені під час розгляду іншої адміністративної, цивільної чи господарської справи, то справу належить вирішити відповідно до тих обставин, які встановлені безпосередньо судом, який розглядає справу.

Враховуючи викладене, апеляційний суд погоджується із доводами податкового органу про те, що господарські операції позивача із TOB «Євро-Азія-Україна» та TOB «Васат Трейд» не є господарською діяльністю у розумінні приписів п.п.14.1.36 п.14.1 ст.14 ПК України, а отже у порушення п. 177.2 та п. 177.4 ст.177 ПК України ФОП ОСОБА_4 завищено суму валових витрат по взаємовідносинах із TOB «Євро-Азія-Україна» та TOB «Васат Трейд» на загальну суму 4592831,9 грн.

Щодо висновків податкового органу про завищення ФОП ОСОБА_4 задекларованих показників у рядку (10.1-17) декларації у сумі 81370,00 грн. апеляційний суд зазначає таке.

Як безспірно встановлено судом, ФОП ОСОБА_4 було придбано товарно-матеріальні цінності (бруківку, бордюри) у ФОП ОСОБА_7 і до складу податкового кредиту включено ПДВ на загальну суму 23294,58 грн. Згідно із наданими у ході перевірки актами про використання матеріалів на «проведення благоустрою території» було списано бруківки та бордюрів на загальну суму 139 713,5 грн.

Окрім того, ФОП ОСОБА_4 було придбано товарно-матеріальні цінності (профнастил, ущільнювачі, шурупи, плоский лист) в ПП «Євро-модуль» і до складу податкового кредиту включено ПДВ на загальну суму 58119,86 грн. Згідно із наданими під час перевірки актами про використання матеріалів було списано матеріалів та профнастилу на ремонтні роботи покриття даху складських приміщень на загальну суму 83005,94 грн.

На переконання апеляційного суду, надані позивачем акти про використання товарно-матеріальних цінностей не можуть служити достатнім доказом для висновку про використання таких цінностей у господарській діяльності.

Не заперечуючи право ФОП ОСОБА_4 на проведення ремонту та впорядкування належних йому на праві власності об'єктів нерухомості, які можуть використовуватися у господарській діяльності, апеляційний суд звертає увагу на те, що для належного підтвердження факту проведення таких робіт у позивача мають бути докази про прийняття ним відповідного рішення про проведення таких робіт, про затвердження проектно-кошторисної документації, про реальне проведення відповідних робіт із залученням сторонніх осіб чи власними силами, про прийом-передачу виконаних робіт.

Під час перевірки податковим органом було направлено позивачу лист від 15.05.2015 року №308/574/17 щодо надання документів та пояснень про використання зазначених будівельних матеріалів, однак така вимога була залишена без належного реагування.

Окрім того, під час проведення перевірки при проведенні обстеження приміщень за адресою АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 ні на залишку, ні на майданчиках бруківка не виявлена.

З огляду на викладене апеляційний суд погоджується із думкою податкового органу про завищення ФОП ОСОБА_4 податкового кредиту на 81370 грн. через порушення п.198.1 та 198.3 ст.198 ПК України.

Таким чином, оскільки при вирішенні даного публічно-правового спору судом першої інстанції було допущено порушення норм матеріального права, а мотиви, з яких виходив суд під час ухвалення свого рішення, не відповідають фактичним обставинам справи, оскаржувана постанова підлягає скасуванню з прийняттям нової про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 254 КАС України апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

апеляційну скаргу Збаразької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Тернопільській області задовольнити.

Скасувати постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 20 січня 2016 року у справі № 819/3415/15 та прийняти нову, якою у задоволенні позову фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складання у повному обсязі шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя Т.В.Онишкевич

Судді Я.С.Попко

Л.П.Іщук

Постанова у повному обсязі складена 11 листопада 2016 року.