Справа № 813/1019/16
Суддя: Попко Ярослав Степанович
Дата ухвалення: 2016-11-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 листопада 2016 року Справа № 876/7137/16

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Попка Я.С.

суддів Хобор Р.Б., Сеника Р.П.

розглянувши у порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Залізничному районі м. Львова Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 6 вересня 2016 року у справі за позовом Фінансово-лізингової компанії «Електрон-лізинг» - дочірнє підприємство «Публічне акціонерне товариство «Електрон» до Державної податкової інспекції у Залізничному районі м. Львова Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-

В С Т А Н О В И В:

29.03.2016 року позивач Фінансово-лізингова компанія «Електрон-лізинг» - дочірнє підприємство «Публічне акціонерне товариство «Електрон» звернулося до суду з позовом до Державної податкової інспекції у Залізничному районі м. Львова Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області, в якому просить визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення відповідача: № НОМЕР_1 від 06.12.2016р., яким застосовано до штрафну санкцію за порушення граничного строку сплати податку на прибуток в розмірі 10% в сумі 63 909,27 грн.; податкове повідомлення-рішення від 06.12.2016р. № НОМЕР_2, яким застосовано штрафну санкцію за порушення граничного строку сплати податку на прибуток в розмірі 20% в сумі 14930,93 грн.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 6 вересня 2016 року позов задоволено повністю. Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Залізничному районі м. Львова Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області № НОМЕР_1 від 06.11.2015 року та № НОМЕР_2 від 06.11.2015 року.

Постанова суду першої інстанції мотивована тим, що починаючи з 2013 року платники авансових внесків з податку на прибуток підприємств, які здійснюють виплату дивідендів (прирівняних до них платежів), мають право на зменшення суми податкових зобов'язань з даного податку на суму перевищення суми авансового внеску, попередньо сплаченого протягом цього чи попередніх звітних (податкових) періодів у зв'язку із виплатою дивідендів, над сумою податкових зобов'язань за певний звітний (податковий) період, за який подається податкова декларація з податку на прибуток підприємства із заповненим рядком 13.5.1 додатка ЗП до рядка 13.

Таким чином, у разі якщо сума авансових внесків, сплачених у зв'язку із виплатою дивідендів (прирівняних до них платежів), перевищує суму податкових зобов'язань з податку на прибуток підприємств за 2013 рік, то платник податку може зменшувати суми щомісячних авансових внесків з даного податку, які підлягають сплаті у 2014 році, на суму такого перевищення до повного її погашення.

Суд першої інстанції посилається на те, що авансові внески з податку на прибуток, які підлягають сплаті протягом звітного року, є саме податком на прибуток, що розрахований на підставі розрахунку щомісячних авансових внесків у складі річної декларації та підлягає обов'язковій сплаті протягом звітного періоду. Таким чином, термін «авансовий внесок з податку на прибуток» означає строк сплати одного й того ж виду податку - «податок на прибуток підприємств», а саме, його попередню оплату авансування до наступного терміну сплати.

Виходячи з того, що в позивача існувала переплата з податку на прибуток, відповідач неправомірно не зарахував таку в сплату грошового зобов'язання з авансового внеску з податку на прибуток за період березень 2014 року, визначивши позивачу суму податкового боргу в цій частині.

Суд першої інстанції зазначає, що платник податку, у якого при сплаті авансових внесків з податку на прибуток при виплаті дивідендів утворилося сума, що перевищує суму авансових внесків з податку на прибуток, вправі зменшити сплату внесків з цього податку на суму перевищення у наступних звітних місяцях до повного її погашення. Платник податку має право також очікувати від контролюючого органу дії щодо зарахування суми перевищення у рахунок зменшення авансових внесків з податку на прибуток у визначених законом наступних звітних місячних періодах.

Таким чином, за відсутності податкового зобовязання, наявності переплати, яка відображена і у облікових картках платника податку, підтверджена належними доказами у справі, сплати суми авансових внесків, визначених платником податків у деклараціях з податку на прибуток підприємств у граничні строки, на переконання суду, підстави для нарахування штрафних санкцій за несвоєчасну сплату авансових внесків відсутнє.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, вважаючи її прийнятою з порушенням норм матеріального та процесуального права, Державна податкова інспекція у Залізничному районі м. Львова Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області оскаржила її, подавши апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Львівського окружного адміністративного суду від 6 вересня 2016 року та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги апелянт вказує на те, що контролюючим органом проведено камеральну перевірку позивача щодо своєчасності сплати до бюджету самостійно визначеного податкового зобовязання у декларації з податку на прибуток. За результатами вказаної перевірки встановлено порушення позивачем вимог п. 57.1 ст. 57 ПК України, а саме: порушено правила сплати (перерахування) податкового зобовязання з авансового внеску з податку на прибуток підприємства в розмірі 1/12 податку на прибуток, визначеного у податковій декларації з податку на прибуток підприємства за період 2013 рік та податкового зобовязання з податку на прибуток за 2014 рік, що призвело до несвоєчасної сплати узгодженої суми авансових внесків з податку на прибуток приватних підприємств, із затримкою до 30 календарних днів за останнім днем строку сплати суми грошового зобовязання в розмірі 74569,65 грн. та із затримкою більше 30 календарних днів в сумі 639092,70 грн.

Апелянт посилається на те, що абз. 5 та 6 п.57.1 ст.57 ПК України визначено, що на суму сплачених авансових внесків з податку на прибуток при виплаті дивідендів відповідно до п.153.3 ст.153 ПК України (в тому числі за наслідками попередніх звітних (податкових періодів) зменшується сума авансових внесків з податку на прибуток, визначених цим пуктом. Якщо сума авансових внесків з податку на прибуток, сплачена при виплаті дивідендів відповідно до п.153.3 ст.153 ПК України перевищує суму авансових внесків з податку на прибуток, визначених цим пунктом, сума перевищення зараховується у зменшення авансових внесків визначених цим пунктом, у наступних звітних місяцях до повного її погашення.

Сума авансових внесків при виплаті дивідендів, що не врахована у зменшення податкових зобовязань у поточному звітному (податковому) періоді та не відображена у рядку 13.5.1 додатка 3П до Декларації, відноситься до зменшення нарахованої суми податку в наступниз звітних (податкових) періодах та відображається в рядку 13.5.2 додатка 3П до податкової днкларації №213 або №872.

Таким чином, сума авансового внеску з податку на прибуток при виплаті дивідендів у звітному періоді зараховується у зменшення сум нарахованого податкового зобовязання з податку на прибуток (з урахуванням зарахованого авансового внеску відповідно до ст.57 ПК України) у декларації за підсумками звітного періоду з перенесенням суми перевищення до складу наступних періодів.

Разом з тим, сума не врахованого у зменшення нарахованої суми податкових зобовязань податку на прибуток залишку авансових внесків з податку на прибуток при виплаті дивідендів у звітному періоді не формує надміру сплачену суму податку у звітному періоді згідно з вимогами п.п.14.1.115 ст.14 та п.п.153.3.4 п.153.3 ст.153 ПК України, а акумулюються у декларації звітного періоду та переноситься на зменшення податкового зобовязання з податку на прибуток наступних податкових періодів.

Особи, які беруть участь у справі в судове засідання для розгляду апеляційної скарги не прибули, про дату, час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином, клопотань від осіб, які беруть участь у справі, про розгляд справи за їх участю не поступило а тому, суд апеляційної інстанції, у відповідності до п.п. 1, 2, ч.1 ст. 197 КАС України, вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами. Справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів.

Вислухавши суддю-доповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Із змісту ст. 19 Конституції України вбачається, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Розглядаючи спір, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Судом встановлено, підтверджено матеріалами справи, що ДП «Фінансово-лізингова компанія «Електрон» ПАТ «Концерн Електрон» зареєстроване як юридична особа 23.01.1997 року, , взяте на податковий облік 30.01.1997 року, перебуває на податковому обліку в ДПІ у Залізничному районі м. Львова.

Державною податковою інспекцією у Залізничному районі м. Львова Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області проведено камеральну перевірку своєчасності сплати до бюджету самостійно визначеного податкового зобовязання у податковій декларації Фінансово-лізингової компанії «Електрон-лізинг» - дочірнє підприємство «Публічне акціонерне товариство «Електрон».

За результатами проведеної перевірки складено акт № 1506/15-03/22412772 від 19.10.2015р., згідно висновків якого перевіркою встановлено порушення правил сплати (перерахування) податкового зобовязання з авансового внеску з податку на прибуток в розмірі податку на прибуток, визначеного у податковій декларації з податку на прибуток підприємства за 2013 рік та податкового зобовязання з податку на прибуток, визначеного у податковій декларації з податку на прибуток підприємства за 2014 рік, чим порушено п.57.1 ст.57 Податкового кодексу України, а саме: підприємством сплачено узгоджену суму податкового зобовязання за платежем авансові внески з податку на прибуток підприємства та податок на прибуток із затримкою до 30 календарних днів та більше 30 календарних днів.

Не погодившись із висновками вказаного акту перевірки, позивач звернувся із запереченнями від 29.10.2015 року на такий до Державної податкової інспекції у Залізничному районі м. Львова Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області.

Відповідач у листі №14753/10/13-03-15-03-13/13/367 від 04.11.2015р. зазначив, що аргументи наведені в запереченні позивача щодо акту перевірки не спростовують факту порушення податкового законодавства та не можуть слугувати підставою для невинесення контролюючим органом податкового повідомлення-рішення.

На підставі акта перевірки Державною податковою інспекцією у Залізничному районі м. Львова Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області прийнято податкові повідомлення-рішення: № НОМЕР_1 від 06.12.2016р., яким застосовано до штрафну санкцію за порушення граничного строку сплати податку на прибуток в розмірі 10% в сумі 63 909,27 грн.; податкове повідомлення-рішення від 06.12.2016р. № НОМЕР_2, яким застосовано штрафну санкцію за порушення граничного строку сплати податку на прибуток в розмірі 20% в сумі 14930,93 грн.

Не погодившись із вказаними податковими повідомленнями-рішеннями позивач звернувся до податкового органу із скаргами від 18.11.2015 року до Головного управління державної фіскальної служби у Львівській області та від 27.01.2016р. до Головного управління ДФС України.

Рішеннями про результати розгляду скарги від 15.01.2016 року та від 15.03.2016р. вказані податкові повідомлення-рішення залишені без змін, а скарги без задоволення.

Встановлено, що 26.02.2014 року Фінансово-лізинговою компанією «Електрон-лізинг» - дочірнє підприємство «Публічне акціонерне товариство «Електрон» подано декларацію з податку на прибуток та задекларовано податок на прибуток за звітний 2013 рік, в рядку 11 «податок на прибуток від діяльності, що не підлягає патентуванню», в сумі 1045331,00 грн. Також до декларації сформовано Додаток ЗП до рядка 13 Податкової декларації з податку на прибуток про зменшення нарахованої суми податку на прибуток в сумі 1209134,00 грн. У додатку ЗП відображено зменшення суми податку на прибуток, яка виникла у звязку із сплатою авансового внеску з податку на прибуток при виплаті дивідендів засновнику підприємства 58140,00 грн. До сплати платником задекларовано податок на прибуток за звітний 2013 рік р. 14 «податок на прибуток за звітний податковий період» в сумі (-) 163803,00 грн. На підставі даної декларації узгоджена сума податкового зобов'язання щомісячного авансового внеску з податку на прибуток, який повинен сплачуватись підприємством щомісячно з березня 2014 року по лютий 2015 року складає 87 111,00 грн.

Факт виплати дивідендів засновнику підприємства підтверджено відповідно до платіжних доручень № 115 від 31.01.2013 року в сумі 11590,00 грн. та № 233 від 27.02.2013 року на суму 46550,00 грн.

В силу п.57.1 ст.57 ПК України (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) платники податку на прибуток (крім новостворених, виробників сільськогосподарської продукції, неприбуткових установ (організацій) та платників податків, у яких доходи, що враховуються при визначенні обєкта оподаткування, за останній річний звітний податковий період не перевищують 10 мільйонів гривень) щомісяця сплачують авансовий внесок з податку на прибуток у порядку і в строки, які встановлені для місячного податкового періоду, у розмірі не менше 1/12 нарахованої до сплати суми податку за попередній звітний (податковий) рік без подання податкової декларації.

На суму сплачених авансових внесків з податку на прибуток при виплаті дивідендів відповідно до пункту 153.3 статті 153 цього Кодексу (в тому числі за наслідками попередніх звітних (податкових) періодів) зменшується сума авансових внесків з податку на прибуток, визначених цим пунктом.

У відповідності до пп.153.3.4 п.153.3 ст.153 ПК України у разі якщо сума авансового внеску, попередньо сплаченого протягом звітного періоду, перевищує суму податкових зобов'язань підприємства емітента корпоративних прав за податком на прибуток такого звітного періоду, сума такого перевищення переноситься у зменшення податкових зобов'язань наступного податкового періоду, а при отриманні від'ємного значення об'єкта оподаткування такого наступного періоду на зменшення податкових зобов'язань майбутніх податкових періодів.

Наказом Міністерства доходів і зборів України «Про затвердження форми Податкової декларації з податку на прибуток підприємства» від 30.12.2013 року № 872, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 20.01.2014 року за № 103/24880, (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин), визначено, що сума нарахованого авансового внеску у зв'язку із виплатою дивідендів (прирівняних до них платежів) відображається у рядках 13.3 - 13.5 додатка ЗП до рядка 13 податкової декларації з податку на прибуток підприємства, при цьому, сума нарахованого авансового внеску у зв'язку із виплатою дивідендів (прирівняних до них платежів) у звітному (податковому) періоді у рядку 13.3 вказаного додатку, сума нарахованого авансового внеску у зв'язку із виплатою дивідендів (прирівняних до них платежів) у минулих періодах, не врахована у зменшення податку - у рядку 13.4 вказаного додатку, сума, що відноситься на зменшення нарахованої суми податку в поточному звітному (податковому) періоді у рядку 13.5.1 вказаного додатку, сума, що відноситься на зменшення нарахованої суми податку в наступних звітних (податкових) періодах (яка переноситься до рядка 13.4 додатка ЗП до рядка 13 податкової декларації з податку на прибуток підприємства за наступний звітний (податковий) період) - у рядку 13.5.2 вказаного додатку.

Отже, починаючи з 2013 року платники авансових внесків з податку на прибуток підприємств, які здійснюють виплату дивідендів (прирівняних до них платежів), мають право на зменшення суми податкових зобов'язань з даного податку на суму перевищення суми авансового внеску, попередньо сплаченого протягом цього чи попередніх звітних (податкових) періодів у зв'язку із виплатою дивідендів, над сумою податкових зобов'язань за певний звітний (податковий) період, за який подається податкова декларація з податку на прибуток підприємства із заповненим рядком 13.5.1 додатка ЗП до рядка 13.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо об'єктів нерухомості» від 04.07.2013 року № 403-VІІ, який набрав чинності 04.08.2013р., до ст. 57 ПК України внесено зміни.

Абзацом 5 п.57.1 ст.57 ПК України (в редакції, яка набрала чинності 04.08.2013 року) передбачено, що на суму сплачених авансових внесків з податку на прибуток при виплаті дивідендів відповідно до пункту 153.3 статті 153 цього Кодексу (в тому числі за наслідками попередніх звітних (податкових) періодів) зменшується сума авансових внесків з податку на прибуток, визначених цим пунктом.

Абзацом 6 п.57.1 ст.57 ПК України (в редакції, яка набрала чинності 04.08.2013 року) встановлено, що у разі якщо сума авансових внесків з податку на прибуток, сплачена при виплаті дивідендів відповідно до пункту 153.3 статті 153 цього Кодексу, перевищує суму авансових внесків з податку на прибуток, визначених цим пунктом, сума перевищення зараховується у зменшення авансових внесків, визначених цим пунктом, у наступних звітних місяцях до повного її погашення.

Таким чином, зміни, внесені до Податкового кодексу України, прямо дозволяють платнику податку на прибуток підприємств зараховувати суму перевищення авансових внесків, сплачених протягом звітного чи попередніх звітних (податкових) періодів у зв'язку із виплатою дивідендів (прирівняних до них платежів), над сумою податкових зобов'язань за звітний податковий період, в тому числі ту, що задекларована у рядку 13.5.2 додатка ЗП до рядка 13 річної податкової декларації з податку на прибуток підприємства, в рахунок зменшення податкового зобов'язання з податку на прибуток підприємств під час сплати щомісячних авансових внесків протягом поточного звітного (податкового) періоду.

Отже, у разі якщо сума авансових внесків, сплачених у зв'язку із виплатою дивідендів (прирівняних до них платежів), перевищує суму податкових зобов'язань з податку на прибуток підприємств за 2013 рік, то платник податку може зменшувати суми щомісячних авансових внесків з даного податку, які підлягають сплаті у 2014 році, на суму такого перевищення до повного її погашення.

Враховуючи те, що сума авансових внесків з податку на прибуток при виплаті дивідендів була більшою від суми нарахованого податку, що підлягала до сплати за 2013 рік на 163806,00 грн., позивач на підставі абз. 6 п. 57.1 ст. 57 ПК України, 17.03.2014 року подав відповідачу заяву зарахувати наявну переплату при сплаті авансового внеску в березні 2014 року.

Згідно з пп. 17.1.10 п.17.1 ст.17 ПК України платники податків мають право на залік чи повернення надміру сплачених, а також надміру стягнутих сум податків та зборів, пені, штрафів у порядку, встановленому цим Кодексом.

Із матеріалів справи видно, що 31.03.2014 року контролюючий орган у листі «Про надання інформації» повідомив, що станом на 28.03.2014 року переплата по авансових внесках по податку на прибуток (код платежу 11024000) становить 114815,00 грн.

Згідно п. 87.1 ст. 87 ПК України джерелами самостійної сплати грошових зобов'язань або погашення податкового боргу платника податків є будь-які власні кошти, у тому числі ті, що отримані від продажу товарів (робіт, послуг), майна, випуску цінних паперів, зокрема корпоративних прав, отримані як позика (кредит), та з інших джерел, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею, а також суми надміру сплачених платежів до відповідних бюджетів. Сплата грошових зобов'язань або погашення податкового боргу платника податків з відповідного платежу може бути здійснена також за рахунок надміру сплачених сум такого платежу (без заяви платника) або за рахунок помилково та/або надміру сплачених сум з інших платежів (на підставі відповідної заяви платника) до відповідних бюджетів.

Отже, приписи ст.ст.17, 87 ПК України не містять жодних заборон щодо видів податків, за якими не може бути здійснено погашення грошового зобов'язання за рахунок надміру сплачених сум такого зобов'язання.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що статтею 9 ПК України встановлено вичерпний перелік загальнодержавних податків та зборів, серед яких такий вид податку як «податок на прибуток підприємств». Авансові внески з податку на прибуток, які підлягають сплаті протягом звітного року, є саме податком на прибуток, що розрахований на підставі розрахунку щомісячних авансових внесків у складі річної декларації та підлягає обов'язковій сплаті протягом звітного періоду.

Таким чином, термін «авансовий внесок з податку на прибуток» означає строк сплати одного й того ж виду податку - «податок на прибуток підприємств», а саме, його попередню оплату - авансування до наступного терміну сплати.

Апеляційний суд погоджується з позицією суду першої інстанції, що вказані норми закону надають платнику податку право та можливість погашення податкового зобов'язання (в тому числі щодо авансових внесків з податку на прибуток) за рахунок наявності сум надмірної сплати грошових зобов'язань, та більше цього, таке право реалізується в силу ст. 87 ПК України без заяви платника податку, тобто, податковий орган повинен був самостійно без будь-якої заяви позивача здійснити зарахування суми надміру сплаченого ним платежу з податку на прибуток у рахунок авансового платежу з податку на прибуток, чого він безпідставно не вчинив, навіть попри подану позивачем заяву.

Враховуючи, що в позивача існувала переплата з податку на прибуток відповідач неправомірно не зарахував таку в сплату грошового зобов'язання з авансового внеску з податку на прибуток за період березень 2014 року, визначивши позивачу суму податкового боргу в цій частині.

Положеннями ПК України авансові внески з податку на прибуток не визначені як окремий вид податку, а відтак можливість обліку податкових зобов'язань із авансових внесків з податку на прибуток окремо від самого податку на прибуток у встановленому законодавством порядку не здійснюється.

Таким чином, не відображення на особовому рахунку позивача суми авансового внеску з податку на прибуток за рахунок наявної переплати по цьому податку суперечить нормам діючого законодавства.

Згідно вимог ст. 126 ПК України у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов'язання та/або авансових внесків з податку на прибуток підприємств протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов'язання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу.

Із матеріалів справи видно, що позивач вважаючи, що податковий орган погодив подану заяву про зарахування наявної суми переплати в рахунок сплати авансових внесків з податку на прибуток за березень 2014 року та частково за квітень 2014 року в сумі 27692,00 грн. та чим реалізував його право, зарахувавши наявну суму переплати, в подальшому податкове зобов'язання щомісячного авансового внеску з податку на прибуток у розмірі 87111,00 грн. у березні 2014 року та 27692,00 грн. у квітні 2014 року зменшив на суму наявної переплати у розмірі 114803,00 грн. Таким чином з врахуванням зазначеної суми переплати, позивачем сплачено авансовий внесок за квітень 2014 року на загальну суму 59419,00 грн., що підтверджується платіжними дорученнями № 461 від 24.04.2014 року та № 467 від 25.04.2014 року.

Встановлено, що в подальшому оплату авансових внесків здійснено наступним чином: за травень 2014 року відповідно до платіжного доручення № 611 від 27.05.2014 року /а.с.73/; за червень 2014 року згідно з платіжними дорученнями № 711 від 20.06.2014 року та №3 від 24.06.2014 року; за липень 2014 року відповідно до платіжного доручення № 10 від 04.07.2014 року та № 850 від 24.07.2014 року; за серпень 2014 року згідно з платіжним дорученням №934 від 14.08.2014 року та № 995 від 27.08.2014 року; за вересень 2014 року згідно з платіжним дорученням № 1125 від 26.09.2014 року; за жовтень 2014 року відповідно до платіжного доручення № 1273 від 30.10.2014 року; за листопад 2014 року згідно з платіжним дорученням № 1409 від 28.11.2014 року; за грудень 2014 року згідно з платіжним дорученням № 1547 від 29.12.2014 року; за січень 2015 року відповідно до платіжного доручення № 99 від 30.01.2015 року; за лютий 2015 року відповідно до платіжного доручення № 186 від 24.02.2015 року; за березень 2015 року відповідно до платіжного доручення № 337 від 26.03.2015 року; за квітень 2015 року відповідно до платіжного доручення № 483 від 28.04.2015 року (а.с. 73-87). Всі вказані проплати здійснено в межах граничних строків сплати авансових внесків.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції звертає увагу, що згідно копії акта № 1121/13-03-22-02/22412772 від 30.06.2015 року про результати планової виїзної документальної перевірки позивача з питань своєчасності сплати податків та зборів (обовязкових платежів), дотримання іншого законодавства за період з 01.01.2012 року по 31.12.2014 року вказаною перевіркою не встановлено несплату/несвоєчасну сплату податку на прибуток позивачем.

Також, позивачу виставлено податкові вимоги № 1977-25 від 07.05.2014 року № 5481-25 від 22.09.2014 року щодо сплати податкового боргу з авансових внесків з податку на прибуток приватних підприємств, які були оскаржені позивачем та надалі скасовані контролюючим органом, що ним не оспорено.

З метою дотримання податкової дисципліни позивач на пропозицію контролюючого органу, викладену в листі від 24.11.2014 року № 17484/10/13-03-15-03-13/386 подав уточнюючу податкову декларацію з податку на прибуток підприємства за 2013 рік, в якій відображено зменшення нарахованої суми податку за рахунок переплаченого авансу у розмірі більшому ніж сума нарахованого до сплати податку.

Таким чином, платник податку, у якого при сплаті авансових внесків з податку на прибуток при виплаті дивідендів утворилося сума, що перевищує суму авансових внесків з податку на прибуток, вправі зменшити сплату внесків з цього податку на суму перевищення у наступних звітних місяцях до повного її погашення. Платник податку має право також очікувати від контролюючого органу дії щодо зарахування суми перевищення у рахунок зменшення авансових внесків з податку на прибуток у визначених законом наступних звітних місячних періодах.

З аналізу вказаних норм та обставин справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що за відсутності податкового зобовязання, наявності переплати, яка відображена і у облікових картках платника податку, підтверджена належними доказами у справі, сплати суми авансових внесків, визначених платником податків у деклараціях з податку на прибуток підприємств у граничні строки, відсутні підстави для нарахування штрафних санкцій за несвоєчасну сплату авансових внесків.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що постанова суду першої інстанції ґрунтується на повно, об'єктивно і всебічно з'ясованих обставинах, а доводи апелянта на правомірність прийнятої постанови не впливають та висновків суду не спростовують.

Згідно ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 195, п.п. 1, 2, ч.1 ст. 197, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, суд,-

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Залізничному районі м. Львова Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області залишити без задоволення, а постанову Львівського окружного адміністративного суду від 6 вересня 2016 року у справі №813/1019/16 за позовом Фінансово-лізингової компанії «Електрон-лізинг» - дочірнє підприємство «Публічне акціонерне товариство «Електрон» до Державної податкової інспекції у Залізничному районі м. Львова Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий суддя Я.С. Попко

Судді Р.Б. Хобор

ОСОБА_1