Справа № 805/2482/15-а
Суддя: Блохін Анатолій Андрійович
Дата ухвалення: 2016-11-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Маслоід О.С.
Суддя-доповідач - Блохін А.А.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 листопада 2016 року справа №805/2482/15-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів : головуючого судді Блохіна А.А., суддів Гаврищук Т.Г., Сухарька М.Г., розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Донецьку Міжрегіонального головного управління Державної фіскальної служби на постанову Донецького окружного адміністративного суду від 15 вересня 2015 р. у справі № 805/2482/15-а за позовом Приватного акціонерного товариства «Комсомольське рудоуправління» до Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Донецьку Міжрегіонального головного управління Міндоходів про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення,-

В С Т А Н О В И В:

22 червня 2015 року Приватне акціонерне товариство "Комсомольське рудоуправління" (надалі позивач) звернулось до Донецького окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до Спеціалізованої Державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Донецьку Міжрегіонального головного управління Міндоходів (надалі відповідач) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 09.06.2015 року № /3412/10/28-03-41 з податку на додану вартість.

Позивач обґрунтовує позовні вимоги наступним. Відповідач вважає, що позивачем був завищений податковий кредит за березень 2015 року на 81 059 грн. та від'ємного значення. Завищення відбулось у зв'язку із тим, що контрагент позивача ПАТ "Донецькоблгаз" не надав податкову декларацію з податку на додану вартість (надалі ПДВ) до відповідного податкового органу. Позивач зазначає, що у наявності має усі необхідні первинні та інші документи щодо підтвердження реальності здійснених господарських операцій, які надав до матеріалів справи. Він також не повинен відповідати за дії свого контрагента. Крім цього, позивач зазначає, що до визначеної суми у спірному рішенні відповідач включив також 95 827 грн., що були нараховані йому іншим податковим повідомленням - рішенням від 14.05.2015 року, яке скасовано у судовому порядку.

Постановою Донецького окружного адміністративного суду від 15 вересня 2015 р. у справі № 805/2482/15-а позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення - рішення Спеціалізованої Державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Донецьку Міжрегіонального головного управління Міндоходів від 09.06.2015 року № /3412/10/28-03-41 з податку на додану вартість.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій просив скасувати постанову та відмовити в задоволенні позовних вимог. В обґрунтування апеляційної скарги відповідач зазначає, що суд першої інстанції ухвалив оскаржену постанову без надання вірної правової оцінки обставинам справи, а також з порушенням норм матеріального та процесуального права, а саме судом першої інстанції порушені вимоги ст.ст. 14, 185, 187, 198, 200, 203 Податкового кодексу України, порушено норми процесуального права - ст. 159 Кодексу адміністративного судочинства України, що призвело до ухвалення незаконної постанови про задоволення позовних вимог. У зв'язку з неприбуттям жодної з осіб, які беруть участь у справі, у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, відповідно до пункту 2 частини 1 статті 197 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд апеляційної скарги проводиться в порядку письмового провадження. Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, постанову суду першої інстанції без змін з наступних підстав.

Судом першої та апеляційної інстанції встановлено, що Позивач зареєстрований у якості юридичної особи, , відповідно до свідоцтва № 100340166 від 10.06.2011 року є платником ПДВ, знаходиться на обліку відповідача.

16.04.2015 року позивачем подана податкова декларація з ПДВ за березень 2015 року, у якій зазначена загальна сума податкового кредиту 2 871 690 грн., серед яких 81 059 грн. сума податкового кредиту по господарським операціям з ПАТ "Донецькоблгаз".

Відповідачем була проведена камеральна перевірка даних позивача, задекларованих у податковій звітності з ПДВ щодо правомірності нарахування суми податкового зобов'язання за березень 2015 року, за результатами якої складений акт перевірки від 20.05.2015 року № 188/28-03-41-00191827.

У акті перевірки зазначено, що згідно даних АС "Податковий блок" сума податкових зобов'язань ПАТ "Донецькоблгаз" за березень 2015 року становить 0 грн., оскільки податкову декларацію з ПДВ за березень 2015 року від ПАТ "Донецькоблгаз" до СДПІ з обслуговування ВП у м. Донецьку МГУ Міндоходів області не подано та не задекларовано свої податкові зобов'язання.

У разі не відображення даних податкової накладної в податкових зобов'язаннях продавця, така податкова накладна не є податковим документом та не дає права на податковий кредит. Статус податкового документу податкова накладна набуває в момент відображення її даних в податкових зобов'язаннях контрагента.

Згідно висновків акту перевірки, встановлено порушення позивачем п.п. 198.1. п. 198.6. ст. 198. п. 201.10 ст. 201 ПК України, в результаті чого завищено податковий кредит за березень 2015 року на суму ПДВ в розмірі 81 059 грн., що призвело до завищення від'ємного значення різниці між сумою податкового зобов'язання та сумою податкового кредиту поточного звітного (податкового) періоду на 81 059 грн. та завищення від'ємного значення, що включається до складу податкового періоду поточного звітного (податкового) періоду на 95 827 грн., призвело до завищення суми від'ємного значення поточного звітного (податкового) періоду та від'ємного значення, що включається до складу податкового періоду поточного звітного (податкового) періоду завищено у розмірі 176 886 грн.

На підставі акту перевірки відповідачем 09.06.2015 року було прийняте податкове повідомлення-рішення № /3412/10/28-03-41, яким позивачеві зменшена сума від'ємного значення ПДВ за березень 2015 року у розмірі 176 886 грн.

При цьому суд зазначає, що 95 827 грн. це сума зменшення від'ємного значення ПДВ позивачеві згідно податкового повідомлення - рішення від 14.05.2015 року № /2643/10/28-03-41 за лютий 2015 року. Вказане податкового повідомлення - рішення було оскаржено позивачем у судовому порядку та скасовано рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 26.08.2015 року по справі № 805/2146/15-а. Вказане судове рішення на момент винесення рішення по цій справі не набрало законної сили.

При вирішенні питання про законність та обґрунтованість даного податкового повідомлення-рішення суд першої інстанції виходив з наступного.

Відповідно до положень п.п. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 ПК України податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Згідно з п. 187.1 ст. 187 ПК України датою виникнення податкових зобов'язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку; дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

Відповідно до положень п. 198.1, 198.2 ст. 198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів та послуг.

Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг або дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Згідно з п. 198.3 ст. 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою п. 193.1 ст. 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку, зокрема, з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Відповідно до п. 198.6 ст. 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими п. 201.11 ст. 201 цього Кодексу.

В п. 201.1 ст. 201 ПК України визначено, що платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою (за наявності) податкову накладну, складену за вибором покупця (отримувача) у паперовому вигляді або в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та умови реєстрації податкової накладної у Єдиному реєстрі податкових накладних, податкова накладна повинна містити, визначені законодавством, обов'язкові реквізити.

П. 200.1 - 200.3 ст. 200 ПК України передбачено, що сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

При позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом.

При від'ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу), а в разі відсутності податкового боргу - зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

Відповідно до п. 200.4 ст. 200 ПК України, якщо в наступному податковому періоді сума, розрахована згідно з п. 200.1 цієї статті, має від'ємне значення, то бюджетному відшкодуванню підлягає частина такого від'ємного значення, яка дорівнює сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, а в разі отримання від нерезидента послуг на митній території України - сумі податкового зобов'язання, включеного до податкової декларації за попередній період за отримані від нерезидента послуги отримувачем послуг; залишок від'ємного значення попередніх податкових періодів після бюджетного відшкодування включається до складу сум, що відносяться до податкового кредиту наступного податкового періоду.

Згідно п. 201.8 статті 201 ПК України право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку в порядку, передбаченому статтею 183 цього Кодексу.

Відповідно до п. 201.10 статті 201 ПК України податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Аналіз наведеного доводить, що єдиним документом для формування податкового кредиту є податкова накладна. ПК України не ставить в залежність право віднесення сум ПДВ до податкового кредиту від податкового обліку (стану) інших осіб і фактичної сплати контрагентами податку до бюджету.

Суд першої інстанції зазначив, що під час розгляду справи позивачем до матеріалів справи надані усі первинні документи щодо господарських правовідносин із ПАТ "Донецькоблгаз".

Позивачем до суду наданий договір на постачання природного газу за регульованим тарифом № 18-26 (2013) Пр/Кб від 20.12.2012 року із відповідними додатками та додатковими угодами. На виконання вказаного договору позивачем до матеріалів справи надані наступні первинні документи: податкова накладна, платіжне доручення, акт прийому - передачі природного газу і виконання послуг з транспортування, рахунок.

Аналіз наведених первинних документів доводить фактичність вчинення господарських операцій, тобто позивачем підтверджена правомірність визначення податкового кредиту за березень 2015 року та включення до його складу суми ПДВ у розмірі 81 059 грн., відповідно позивачем правомірно визначена сума від'ємного значення різниці поточного (податкового) періоду.

Крім цього, з акту перевірки вбачається, що відповідачем під час перевірки не були дослідженні первинні документи позивача та не було встановлено порушень в їх складені, які б впливали на формування податкової звітності.

Вказаний контрагент позивача під час здійснення господарських операцій та складення первинних документів був зареєстрований як юридична особи, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних та фізичних осіб-підприємців, на момент проведення фінансово-господарської операції був платником податку, а тому мав право здійснювати господарську діяльність шляхом укладення договорів.

Суд першої інстанції не прийняв до уваги посилання відповідача на неможливість включення сум податку до податкового кредиту у зв'язку із тим, що контрагентом позивача не надавалась податкова звітність, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 61 Конституції України юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

Принцип персональної відповідальності особи, у даному випадку право позивача на формування податкового кредиту, не може ставитися у залежність від додержання податкової дисципліни третіми особами, оскільки таке порушення тягне за собою юридичну відповідальність саме особи, яка її порушила.

По справі № 21-47а10 від 31 січня 2010 року, колегія суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України дійшла висновку, що чинне законодавство України не ставить в залежність виникнення у платника ПДВ права на податковий кредит від дотримання вимог податкового законодавства іншим субєктом господарювання, зокрема, тим, який не був постачальником товарів (послуг), на вартість яких нарахований ПДВ, що включений платником податку до податкового кредиту.

Так, у постановах Верховного Суду України від 9 вересня 2008 року у справі №21-500во08, від 1 червня 2010 року у справі № 21-573во10 Судова палата в адміністративних справах Верховного Суду України дійшла висновку, що якщо контрагент не виконав свого зобов'язання щодо сплати податку до бюджету, то це тягне відповідальність та негативні наслідки саме для цієї особи. Зазначені обставини не є підставою для позбавлення платника податку права на відшкодування ПДВ у випадку, коли останній виконав усі передбачені законом умови стосовно отримання такого відшкодування та має необхідні документальні підтвердження розміру свого податкового кредиту.

Рішення суду першої інстанції узгоджується із практикою Європейського Суду з прав людини. Так, у справі "БУЛВЕС" АД проти Болгарії" (заява №3991/03) Європейський Суд з прав людини у своєму рішенні від 22 січня 2009 року зазначив, що платник податку не повинен нести наслідків невиконання постачальником його зобовязань зі сплати податку і в результаті сплачувати ПДВ другий раз, а також сплачувати пеню. На думку Суду, такі вимоги стали надмірним тягарем для платника податку, що порушило справедливий баланс, який повинен підтримуватися між вимогами суспільного інтересу та вимогами захисту права власності.

Колегія суддів не приймає до уваги посилання апелянта на постанову Верховного Суду України № 21-37а10 від 21 січня 2010 року, з огляду на те, що зазначене рішення було за різних фактичних обставин справи.

У постанові Верховного Суду України № 21-37а10 від 21 січня 2010 року Судова палата в адміністративних справах Верховного Суду України дійшла висновку, що наявність у позивача податкових накладних, виданих невстановленими особами, за умови встановлення судом факту нездійснення господарських операцій, не є безумовною підставою для віднесення зазначених у цих накладних сум до податкового кредиту

З урахуванням викладеного, судом першої інстанції встановлена відсутність у позивача порушень, встановлених камеральною перевіркою, необґрунтованість зменшення відповідачем суми від'ємного значення ПДВ за березень 2015 року у розмірі 81 059 грн., за лютий 2015 року у розмірі 95 827 грн.

Таким чином, відповідачем неправомірно було прийнято спірне податкове повідомлення-рішення.

Відповідно до положень ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Таким чином, спірне податкове повідомлення-рішення не може вважатися обґрунтованим та законним, відповідно підлягає скасуванню, а позовні вимоги підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасовано правильне по суті рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Під час апеляційного провадження, колегія суду не встановила таких порушень судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи по суті, які були предметом розгляду і заявлені в суді першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильності прийнятого судом першої інстанції судового рішення.

Таким чином, судова колегія вважає, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим, прийняте на підставі з'ясованих та встановлених обставинах справи, які підтверджуються доказами, та ухвалив постанову з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись ст. 195 ч.1, ст. 197 ч.1 п.2, ст. 198 ч.1 п.1, ст. 200, ст. 205 ч.1 п.1, ст. 206, ст. 212, ст. 254 ч.5 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Донецьку Міжрегіонального головного управління Державної фіскальної служби на постанову Донецького окружного адміністративного суду від 15 вересня 2015 р. у справі № 805/2482/15-а - залишити без задоволення. Постанову Донецького окружного адміністративного суду від 15 вересня 2015 р. у справі № 805/2482/15-а за позовом Приватного акціонерного товариства «Комсомольське рудоуправління» до Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Донецьку Міжрегіонального головного управління Міндоходів про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення - залишити без змін. Ухвала суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду в порядку письмового провадження набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом 20 днів після набрання законної сили.

Головуючий А.А. Блохін

Судді Т.Г. Гаврищук

М.Г. Сухарьок