Справа № 803/2650/15
Суддя: Дмитрук Валентин Васильович
Дата ухвалення: 2016-11-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2016 року Справа № 803/2650/15

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Дмитрука В.В.,

при секретарі судового засідання Гринчук Я.О.,

за участю представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача Порхуна А.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку адміністративну справу за позовом ОСОБА_3 до Волинської митниці ДФС про стягнення компенсації,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернувся з адміністративним позовом до Волинської митниці ДФС про стягнення компенсації за несвоєчасну виплату заробітної плати за час вимушеного прогулу в сумі 45 979грн.83коп.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач працював в митних органах України на різних посадах, зокрема з 20.04.2010 року по 29.10.2010 року на посаді головного інспектора сектору митного оформлення № 1 відділу митного оформлення № 1 митного поста «Ягодин» Ягодинської митниці. 29.10.2010 року позивача було звільнено із займаної посади на підставі пункту 2 наказу Державної митної служби України (ДМС України) від 28.10.2010 року № 2042-к та наказу Ягодинської митниці від 29.10.2010 року № 751-к.

Постановою Волинського окружного адміністративного суду від 29.12.2010 року у справі № 2а-3196/10/0370 адміністративний позов було задоволено повністю, визнано протиправними та скасовано пункт 2 наказу ДМС України від 28.10.2010 року № 2042-к, пункти 2, 3, 4 наказу Ягодинської митниці від 29.10.2010 року № 751-к в частині звільнення з митних органів ОСОБА_3, поновлено позивача на посаді головного інспектора сектору митного оформлення № 1 митного поста «Ягодин» Ягодинської митниці з 29.10.2010 року, стягнуто з Ягодинської митниці на користь ОСОБА_3 середній заробіток за час вимушеного прогулу у сумі 5 956грн.02коп. Постанову суду в частині поновлення ОСОБА_3 на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць в сумі 3 048грн.96коп. звернуто до негайного виконання.

Проте, постанову Волинського окружного адміністративного суду від 29.12.2010 року в частині, допущеній до негайного виконання, відповідачами добровільно виконано не було. Відповідачі затримали виконання судового рішення і поновили позивача на посаді лише наказом ДМС України від 17.10.2012 року № 2174-к та наказом Ягодинської митниці № 910-к від 17.10.2012 року.

18.10.2012 року позивач звільнився із займаної посади за угодою сторін відповідно до пункту 1 статті 36 Кодексу законів про працю України (КЗпП України) на наступний день після його поновлення на роботі.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 28.07.2014 року, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 26.02.2015 року, стягнуто з Ягодинської митниці Міндоходів на користь ОСОБА_3 середній заробіток за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі в розмірі 61 281грн.66коп.

13.03.2015 року Волинський окружний адміністративний суд видав виконавчий лист № 150/2015.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 02.04.2015 року, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 25.06.2015 року, замінено боржника у виконавчому провадженні з примусового виконання постанови Волинського окружного адміністративного суду від 29.12.2010 року та ухвали Волинського окружного адміністративного суду від 28.07.2014 року у справі № 2а-3196/10/0370, а саме Ягодинську митницю Міндоходів на її правонаступника Волинську митницю ДФС.

24.07.2015 року позивач одержав кошти в сумі 61 281грн.66коп.

Позивач вважав, що Ягодинська митниця Міндоходів повинна була виплатити йому кошти в розмірі 61 281грн.66коп. у день його звільнення 18.10.2012 року. Оскільки такі кошти не були виплачені своєчасно, тому на підставі статті 116 КЗпП України, статті 34 Закону України «Про оплату праці», статті 1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», статті 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку із порушенням строків їх виплати» сума компенсації за несвоєчасну виплату середньомісячної заробітної плати при звільненні становить 45 979грн.83коп., яку позивач просив стягнути з Волинської митниці ДФС.

07.11.2016 року позивачем подано додаткові письмові пояснення до позовної заяви (а.с.196-199), в яких, серед іншого, ОСОБА_3 уточнює позовні вимоги та просить стягнути з Волинської митниці ДФС компенсацію в сумі 47 432грн., яка розраховується ним згідно з коефіцієнтом приросту споживчих цін.

Позивач також додатково зазначає, що посилання Волинської митниці ДФС на те, що середньомісячний заробіток за час вимушеного прогулу є одноразовою виплатою, а тому не підлягає індексації, є неправомірним, оскільки оплата праці під час вимушеного прогулу є фактично саме середньомісячною заробітною платою, а не виплатою, що обрахована із середньомісячної заробітної плати.

В поданих до суду письмових запереченнях проти позову від 31.10.2016 року (а. с. 171-173, 176-178) та в судових засіданнях представники відповідача адміністративний позов не визнали та просять відмовити в його задоволенні з огляду на те, що відсутні правові підстави для виплати зазначеної компенсації. Крім того, представниками Волинської митниці ДФС зазначено, що посилання суду касаційної інстанції в судовому рішенні від 06.10.2016 року, яким скасовано рішення судів першої та касаційної інстанції у даній справі, на постанову Пленуму ВСУ №13 від 24.12.1999 року, не узгоджується з фактом затвердження постановою Кабінету Міністрів України №1078 від 17.07.2003 року на виконання Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» від 03.07.1991 року №1282-ХІІ Порядку проведення індексації грошових доходів населення, відповідно до норм якого індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру, тобто виплати, які проводяться на постійній основі, в той час як виплата ОСОБА_3 середнього заробітку за час вимушеного прогулу за рішенням суду є юридичним фактом, що носить разовий характер та є виплатою, що обраховується із середньої місячної заробітної плати.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку, що в задоволенні адміністративного позову слід відмовити повністю з таких мотивів та підстав.

Судом встановлено, що позивач працював в митних органах України на різних посадах, зокрема з 20.04.2010 року по 29.10.2010 року на посаді головного інспектора сектору митного оформлення № 1 відділу митного оформлення № 1 митного поста «Ягодин» Ягодинської митниці. 29.10.2010 року позивача було звільнено із займаної посади згідно із наказом ДМС України від 28.10.2010 року № 2042-к та наказом Ягодинської митниці від 29.10.2010 року № 751-к.

Постановою Волинського окружного адміністративного суду від 29.12.2010 року у справі № 2а-3196/10/0370 адміністративний позов було задоволено повністю, визнано протиправними та скасовано пункт 2 наказу ДМС України від 28.10.2010 року № 2042-к, пункти 2, 3, 4 наказу Ягодинської митниці від 29.10.2010 року № 751-к в частині звільнення з митних органів ОСОБА_3, поновлено позивача на посаді головного інспектора сектору митного оформлення № 1 митного поста «Ягодин» Ягодинської митниці з 29.10.2010 року, стягнуто з Ягодинської митниці на користь ОСОБА_3 середній заробіток за час вимушеного прогулу у сумі 5 956грн.02коп. Постанову суду в частині поновлення ОСОБА_3 на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць в сумі 3 048грн.96коп. звернуто до негайного виконання.

Проте, постанову Волинського окружного адміністративного суду від 29.12.2010 року в частині, допущеній до негайного виконання, відповідачами добровільно виконано не було. Відповідачі затримали виконання судового рішення і поновили позивача на посаді лише наказом ДМС України від 17.10.2012 року № 2174-к, та наказом Ягодинської митниці № 910-к від 17.10.2012 року. 18.10.2012 року позивач звільнився із займаної посади за угодою сторін відповідно до пункту 1 статті 36 КЗпП України на наступний день після його поновлення на роботі.

Зазначені вище фактичні обставини встановлені судом на підставі ухвали Волинського окружного адміністративного суду від 28.07.2014 року (а. с. 7-9).

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 28.07.2014 року, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 26.02.2015 року, стягнуто з Ягодинської митниці Міндоходів на користь ОСОБА_3 середній заробіток за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі в розмірі 61 281грн.66коп. (а. с. 7-11).

13.03.2015 року Волинський окружний адміністративний суд, на виконання ухвали Волинського окружного адміністративного суду від 28.07.2014 року про стягнення з Ягодинської митниці Міндоходів на користь ОСОБА_3 середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі в розмірі 61 281грн.66коп., видав виконавчий лист № 150/2015 (а. с. 14).

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 02.04.2015 року, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 25.06.2015 року, замінено боржника у виконавчому провадженні з примусового виконання постанови Волинського окружного адміністративного суду від 29.12.2010 року та ухвали Волинського окружного адміністративного суду від 28.07.2014 року у справі № 2а-3196/10/0370, а саме Ягодинську митницю Міндоходів на її правонаступника Волинську митницю ДФС (а. с. 12-13, 57-58).

24.07.2015 року позивач одержав кошти в сумі 61 281грн.66коп., що підтверджується банківською випискою з картки (а. с. 15).

Згідно із статтею 236 КЗпП України у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

З цього слідує, що питання виплати незаконно звільненому працівнику середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення суду про поновлення на роботі вирішує суд, який розглядав спір щодо поновлення на посаді, шляхом постановлення ухвали про виплату середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки. При цьому, така виплата носить разовий характер.

Як встановлено судом, середній заробіток за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі в розмірі 61 281грн.66коп. на користь позивача було стягнуто з Ягодинської митниці Міндоходів згідно з ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 28.07.2014 року, та після набрання чинності цією ухвалою та ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 02.04.2015 року про заміну сторони виконавчого провадження середній заробіток за час затримки було виплачено позивачу 24.07.2015 року.

Як вказує позивач, середній заробіток за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі в розмірі 61 281грн.66коп. повинен був би виплачений Ягодинською митницею 18.10.2012 року (у день його звільнення з посади), а тому у зв'язку із його несвоєчасною виплатою на суму боргу 61 281грн.66коп., за період з 18.10.2012 року по 24.07.2015 року, розрахував компенсацію в розмірі 47 432грн. (а. с. 196-199), яку просить стягнути з відповідача.

На думку суду, відсутні будь-які правові підстави для стягнення на користь позивача коштів в сумі 47 432грн., з огляду на таке.

Відповідно до статті 34 Закону України «Про оплату праці» від 24.03.1995 року № 108/95-ВР (з наступними змінами та доповненнями) компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством.

Згідно із статтею 2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» від 03.07.1991 року № 1282-ХІІ (з наступними змінами та доповненнями) індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру: пенсії; стипендії; оплата праці (грошове забезпечення); суми виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов'язкове державне соціальне страхування; суми відшкодування шкоди, заподіяної працівникові каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, а також суми, що виплачуються особам, які мають право на відшкодування шкоди в разі втрати годувальника.

З цього слідує, що індексації за вказаним Законом підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України, які не мають разового характеру, тобто, виплати повинні проводитися на постійній основі.

Відповідно до статті 1 Закону № 1282-ХІІ індексація грошових доходів населення - це встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

За змістом статті 2 вказаного Закону індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру.

За правилами статті 3 Закону № 1282-ХІІ індекс споживчих цін обчислюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері статистики, і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях.

Індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 101 відсотка. Подальша індексація споживчих цін для індексації грошових доходів населення починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації 101 відсоток. Підвищення грошових доходів населення у зв'язку з індексацією настає за місяцем, у якому опубліковано індекс споживчих цін (частини перша, третя, четверта статті 4 Закону № 1282-ХІІ).

Згідно зі статтею 6 Закону № 1282-ХІІ у разі виникнення обставин, передбачених статтею 4 цього Закону, грошові доходи населення визначаються як результат добутку розміру доходу, що підлягає індексації в межах прожиткового мінімуму для відповідних соціальних і демографічних груп населення, та величини індексу споживчих цін.

Порядок проведення індексації грошових доходів населення визначається Кабінетом Міністрів України.

На виконання зазначеної норми Закону Кабінет Міністрів України 17 липня 2003 року постановою № 1078 затвердив Порядок, яким визначено правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення.

При цьому в пункті 3 Порядку визначено перелік грошових доходів громадян, одержаних в гривнях на території України, які не мають разового характеру, проте не відносяться до об'єктів індексації. До них, зокрема, належать виплати, які обчислюються із середньої заробітної плати.

Отже, компенсація громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати за Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» проводиться лише у випадку затримки грошових доходів громадян, які не мають разового характеру.

Разом з тим, виплата середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі за ухвалою суду в порядку статті 236 КЗпП України носить разовий характер.

Відтак, несвоєчасно одержаний дохід у вигляді середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі не підлягає індексації згідно із Законом України «Про індексацію грошових доходів населення» та на такий дохід не нараховується компенсація за Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати».

Крім того, статтею 236 КЗпП України та іншими нормами цього Кодексу також не передбачено нарахування будь-яких компенсацій у разі несвоєчасної виплати середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі.

З наведених вище підстав, у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача компенсації в сумі 47 432грн. слід відмовити.

Постановою Волинського окружного адміністративного суду від 29.09.2015 року у даній справі, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 22.12.2015 року, в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_3 відмовлено повністю, однак ухвалою Вищого адміністративного суду України від 06.10.2016 року касаційну скаргу позивача задоволено частково, скасовано рішення судів першої та апеляційної інстанцій, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції з підстав неврахування судами положень ст.34 Закону України «Про оплату праці», ст.2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів в зв'язку з порушенням строків їх виплати», п.2 Положення про порядок компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати, а також правової позиції Верховного Суду України, висловленої в постанові Пленуму від 24.12.1999 року №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» та, зокрема, в постанові від 21.05.2014 року у справі №6-43цс14.

Згідно з частинами 2, 5 статті 227 Кодексу адміністративного судочинства України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи; висновки і мотиви, з яких скасовані рішення, є обов'язковими для суду першої чи апеляційної інстанції при розгляді справи.

Верховний Суд України в своїй постанові від 21.05.2014 року у справі №6-43цс14 зробив висновок, що у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати заробітної плати, нарахованої працівникові за період роботи, починаючи з 1 січня 1998 року, якщо індекс цін на споживчі товари і тарифів на послуги за цей період зріс більш як на один відсоток у тому самому порядку компенсації підлягає присуджена за рішенням суду сума заробітної плати, якщо ці умови настали у зв'язку з несвоєчасним виконанням рішення.

Разом з тим, в даному випадку, Верховним Судом України зроблено даний висновок саме щодо сум заробітної плати, присудженої за рішенням суду, зокрема, щодо суми заробітної плати за роботу у вихідні дні, відпрацьовані особою, однак не оплачені у встановленому законодавством порядку, а не щодо середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі, який, на переконання суду, є одноразовою виплатою, а відтак, суд вважає, що вказана правова позиція Верховного Суду України не підлягає до застосування у спірних правовідносинах.

Керуючись статтями 2, 69-72, 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, на підставі Законів України «Про оплату праці», «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів в зв'язку з порушенням строків їх виплати», суд

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 186 КАС України, якщо таку апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Львівського апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд. Апеляційна скарга на постанову суду подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови, повний текст якої буде виготовлено 16 листопада 2016 року. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Львівського апеляційного адміністративного суду.

Суддя В.В. Дмитрук