Справа № 825/1811/16
Суддя: Лобан Д.В.
Дата ухвалення: 2016-11-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 листопада 2016 року Чернігів Справа № 825/1811/16

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Лобана Д.В.,

за участю секретаря Новик Н.С.,

представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача Шелеста С.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Чернігівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Чернігівській області про визнання протиправними та скасування податкової вимоги та податкового повідомлення-рішення,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 звернувся до суду з адміністративним позовом у якому, з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог, просить визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Чернігівської об'єднаної Державної податкової інспекції Головного управління ДФС України в Чернігівській області № 276-1301 від 24.05.2016 (форма «Ф»), в частині нарахування ОСОБА_3 суми податкового зобов'язання за платежем «орендна плата з фізичних осіб» у розмірі 52864,67 грн; визнати протиправною та скасувати податкову вимогу Чернігівської об'єднаної Державної податкової інспекції Головного управління ДФС України в Чернігівській області № 2786-17 від 03.10.2016 (форма «Ф») в частині визначення ОСОБА_3 суми податкового боргу за платежем «орендна плата фізичних осіб» у розмірі 52864,67 грн.

Свої позовні вимоги мотивує тим, що до особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені і припиняються правовідносини із землекористування. Тобто, з моменту передачі позивачем 1/3 частини об'єкта нерухомості, розташованого на орендованій земельній ділянці, до іншої юридичної особи, обов'язок позивача зі сплати орендної плати за 1/3 частину орендованої земельної ділянки, на якій розміщений такий об'єкт, припинився пропорційно переданій частини у зв'язку з фактичним припиненням речового права на частину орендованої ділянки. Таким чином, вважає, що нарахування відповідачем податкового боргу щодо орендної плати є неправомірним, оскільки договір оренди землі є припиненим відповідно до закону, та не потребує вчинення якихось додаткових дій з боку сторін договору, в тому числі і укладення угоди про його розірвання.

Крім того, відповідач, в порушення вимог пункту 286.5. ст. 286 ПК України, в строк до 01.07.2016 не направляв на адресу (не вручав) позивачу податкове повідомлення-рішення про нарахування платежу «орендна плата фізичних осіб». Не направлення відповідачем на адресу возивача податкового повідомлення-рішення у встановлений строк, передбачає втрату права відповідача на вчинення дії, для якої було встановлено строк, а саме: направлення вказаного податкового повідомлення-рішення після 01.07.2016. Оскільки строк сплати земельного податку напряму пов'язаний з рішенням податкового органу про сплату земельного податку (винесенням та направленням платнику податку податкового повідомлення-рішення в строк до 1 липня поточного року), то порушень строків сплати такого податку позивач не допускав, а сума 52864,67 грн - не є узгодженою.

За таких обставин, вважає, що оскаржувана податкова вимога було винесена передчасно, з порушенням вимог Податкового кодексу України.

Представник позивача у судовому засіданні підтримав позовні вимоги та просив суду їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені у позові.

Представник відповідача у судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог та зазначив, що податкове повідомлення-рішення від 24.05.2016 № 276-1301 та податкова вимога від 03.10.2016 № 2786-17 Чернігівської об'єднаної Державної податкової інспекції Головного управління ДФС України в Чернігівській області винесені на підставі вимог чинного законодавства України, а тому є провамірними.

Заслухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, доводи позовної заяви та заперечень на неї, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено, що 03.10.2016 Чернігівською об'єднаною Державною податковою інспекцією Головного управління ДФС України в Чернігівській області, була винесена податкова вимога (форма «Ф») № 2786-17, якою ОСОБА_3 визначена суму податкового боргу за платежем орендна плата фізичних осіб у розмірі 134216,63 грн (а.с. 7).

Підставою для винесення відповідачем оскаржуваної податкової вимоги, якою визначена сума податкового боргу за платежем «орендна плата фізичних осіб» у розмірі 134216,63 грн, було грошове зобов'язання за податковим повідомленням-рішенням № 276-1301 від 24.05.2016 (а.с. 21).

згідно з договору купівлі-продажу нерухомості, посвідченого приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Чернігівської області Гостар Л.А. 24.12.2007 за реєстраційним № 3146, позивач набув права власності на нерухоме майно - нежитлову будівлю загальною площею 1 970,80 кв.м, а саме: нежитлова будівля, позначена на плані літерою «А», яка розташована по АДРЕСА_1 (а.с. 23-24).

Право власності позивача на нежитлову будівлю зареєстроване 25.12.2007 за реєстраційним номером 1596926, номер запису 405 в книзі 7, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно, виданим Комунальним підприємством «Чернігівське міжміське бюро технічної інвентаризації» 25.12.2007 № 17204545 (а.с. 25).

З метою експлуатації об'єкта нерухомості по АДРЕСА_1, 14.07.2008 між позивачем та Чернігівською міською радою укладено договір оренди земельної ділянки № 3351, відповідно до умов якого позивач прийняв в строкове платне користування земельну ділянку житлової та громадської забудови, загальною площею 0,1070 га, кадастровий номер НОМЕР_2 (а.с 39-40).

02.08.2012 між позивачем та товариством з обмеженою відповідальністю «АТБ-ІНВЕСТ» був укладений договір купівлі-продажу нерухомого майна, посвідчений приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Чернігівської області Гостар Л.А. 02.08.2012 за реєстраційним № 1100.

Відповідно до умов договору купівлі-продажу позивач здійснив відчуження (продаж) 1/3 частини об'єкта нерухомості, який розташований по АДРЕСА_1.

Одночасно, пунктом 1.7. сторони погодили, що з моменту переходу до ТОВ «АТБ-ІНВЕСТ» права власності на 1/3 частину об'єкта нерухомості за договором купівлі-продажу, до ТОВ «АТБ-ІНВЕСТ» згідно ст. 120 ЗК України та ст. 377 ЦК України переходить також право користування відповідною частиною земельної ділянки.

Право власності ТОВ «АТБ-ІНВЕСТ» на 1/3 частину об'єкта нерухомості зареєстроване 17.09.2012 за реєстраційним номером 1596926, номер запису 405 в книзі 7, що підтверджується витягом про державну реєстрацію прав, виданий Комунальним підприємством «Чернігівське міжміське бюро технічної інвентаризації» 17.09.2012 № 35519032 (а.с. 33).

10.06.2013 Реєстраційною службою Чернігівського міського управління юстиції Чернігівської області було видано свідоцтво на право власності на нерухоме майно - об'єкта нерухомості реєстраційний номер 4651155, який розташований по АДРЕСА_1, відповідно до якого загальна площа об'єкта нерухомості становить 2 046 кв.м, частка позивача складає 2/3, а частка ТОВ «АТБ-ІНВЕСТ» - 1/3.

Право спільної часткової власності на об'єкт нерухомості (реєстраційний номер 1) зареєстровано за позивачем та ТОВ «АТБ-ІНВЕСТ» 10.06.2013, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с. 35), виданим державним реєстратором Реєстраційної служби Чернігівського міського управління юстиції Чернігівської області Чміль О.А. 10.06.2013, індексний номер 4652637, а саме:

- частка ТОВ «АТБ-ІНВЕСТ» складає 1/3 (номер запису про право власності 1246642);

- частка позивача складає 2/3 (номер запису про право власності 1246678).

11.06.2013 між позивачем та товариством з обмеженою відповідальністю «АТБ-ІНВЕСТ» був укладений договір про поділ нерухомого майна, посвідчений 11.06.2013 Гостар Л.А., приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Чернігівської області, зареєстрований в реєстрі за №513 (а.с. 36-37).

Відповідно до умов договору поділу (пункт 6) сторони домовившись між собою, керуючись положеннями статті 367 Цивільного кодексу України вирішили поділити в натурі між собою об'єкт нерухомості, яким володіють на праві спільної часткової власності, розташований за адресою: АДРЕСА_1, наступним чином.

У власність ТОВ «АТБ-ІНВЕСТ» переходять наступні приміщення:

- по літері А-4, підвал: приміщення з 001 по 022, 123, 124 - всього по підвалу 288,50 кв.м;

- по літері А-4, І-й поверх: приміщення з 101 по 108 - всього по І-ому поверху 442,80 кв.м., а загальною площею 731,30 кв.м.

У власність позивача переходять наступні приміщення:

- по літері А-4, підвал: приміщення 15, 16 площею 10,5 кв.м;

- по літері А-4, І-й поверх: приміщення 63, 64 площею 15,0 кв.м;

- по літері А-4, ІІ-й поверх: приміщення другого поверху з 77 по 121, 166, з І по V площею 426,0 кв.м;

- по літері А-4, ІІІ-й поверх: приміщення з 167 по 268, з VI по XІІ площею 428,8 кв.м;

- по літері А-4, ІV-й поверх: приміщення з 269 по 370, з XІІ по XIX площею 1429,2 кв.м, а загальною площею 1 309,5 кв.м.

Крім того, пунктом 8 договору поділу сторони погодили, що з моменту вступу в силу дійсного договору право спільної часткової власності на об'єкт нерухомості припиняється і:

1. ТОВ «АТБ-ІНВЕСТ» стає власником об'єкта нерухомого майна - нежитлових приміщень загальною площею 731,30 кв.м, а саме:

- по літері А-4, підвал: приміщення з 001 по 022, 123, 124 - всього по підвалу 288,50 кв.м;

- по літері А-4, І-й поверх: приміщення з 101 по 108 - всього по І-ому поверху 442,80 кв.м.

2. Позивач стає власником об'єкта нерухомого майна - нежитлових приміщень загальною площею 1 309,5 кв.м., а саме:

- по літері А-4, підвал: приміщення 15, 16 площею 10,5 кв. м;

- по літері А-4, І-й поверх: приміщення 63, 64 площею 15,0 кв.м;

- по літері А-4, ІІ-й поверх: приміщення другого поверху з 77 по 121, 166, з І по V площею 426,0 кв.м;

- по літері А-4, ІІІ-й поверх: приміщення з 167 по 268, з VI по XІІ площею 428,8 кв.м;

- по літері А-4, ІV-й поверх: приміщення з 269 по 370, з XІІ по XIX площею 1429,2 кв.м.

Право власності позивача зареєстроване 11.06.2013 за номером 1254780, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (індексний номер 4684870, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 1), виданим державним реєстратором - приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Чернігівської області Гостар Л.А. (а.с. 38).

Відповідно до пункту 288.1 статті 288 ПК України підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки.

Органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування, які укладають договори оренди землі, повинні до 1 лютого подавати контролюючому органу за місцезнаходженням земельної ділянки переліки орендарів, з якими укладено договори оренди землі на поточний рік, та інформувати відповідний контролюючий орган про укладення нових, внесення змін до існуючих договорів оренди землі та їх розірвання до 1 числа місяця, що настає за місяцем, у якому відбулися зазначені зміни. Форма надання інформації затверджується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної податкової політики.

Відповідно до п. 288.2 ст. 288 ПК України платником орендної плати є орендар земельної ділянки. Одночасно, п. 288.3 даної статті визначає, що об'єктом оподаткування є земельна ділянка, надана в оренду.

Крім того, згідно з п. 288.7 зазначеної статті, податковий період, порядок обчислення орендної плати, строк сплати та порядок її зарахування до бюджетів застосовується відповідно до вимог статей 285 - 287 цього розділу.

Пунктом 286.6. ст. 286 ПК України передбачено, що за земельну ділянку, на якій розташована будівля, що перебуває у спільній власності кількох юридичних або фізичних осіб, податок нараховується з урахуванням прибудинкової території кожному з таких осіб:

1) у рівних частинах - якщо будівля перебуває у спільній сумісній власності кількох осіб, але не поділена в натурі, або одній з таких осіб-власників, визначеній за їх згодою, якщо інше не встановлено судом;

2) пропорційно належній частці кожної особи - якщо будівля перебуває у спільній частковій власності;

3) пропорційно належній частці кожної особи - якщо будівля перебуває у спільній сумісній власності і поділена в натурі.

Відповідно до п. 287.1 статті 288 ПК України власники землі та землекористувачі сплачують плату за землю з дня виникнення права власності або права користування земельною ділянкою. У разі припинення права власності або права користування земельною ділянкою плата за землю сплачується за фактичний період перебування землі у власності або користуванні у поточному році.

Питання переходу права на земельну ділянку у разі набуття права на жилий будинок, будівлю, споруду, що розміщені на ній, регулюється ст. 120 Земельного кодексу України та ст. 377 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст. 120 ЗК України, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об'єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача. У разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди.

Розмір та кадастровий номер земельної ділянки, право на яку переходить у зв'язку з переходом права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, є істотними умовами договору, який передбачає набуття права власності на ці об'єкти (крім багатоквартирних будинків) (ч. 2 ст. 377 ЦК України).

Відповідно до п «е» ст. 141 Земельного кодексу України, ст. 31 Закону України «Про оренду землі» підставою припинення права користування земельною ділянкою є, зокрема, набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці.

Згідно з ч. 3 ст. 7 Закону України «Про оренду землі» договором, який передбачає набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, припиняється договір оренди земельної ділянки в частині оренди попереднім орендарем земельної ділянки, на якій розташований такий житловий будинок, будівля або споруда.

Зазначені норми чітко встановлюють, що до особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені і припиняються правовідносини із землекористування.

Тобто, з моменту передачі позивачем 1/3 частини об'єкта нерухомості, розташованого на орендованій земельній ділянці, до іншої юридичної особи, обов'язок позивача зі сплати орендної плати за 1/3 частину орендованої земельної ділянки, на якій розміщений такий об'єкт, припинився пропорційно переданій частини у зв'язку з фактичним припиненням речового права на частину орендованої ділянки.

Таким чином, нарахування відповідачем податкового боргу щодо орендної плати є неправомірним, оскільки договір оренди землі є припиненим відповідно до закону, та не потребує вчинення якихось додаткових дій з боку сторін договору, в тому числі і укладення угоди про його розірвання.

Для цілей регулювання земельних відносин виникнення права оренди земельної ділянки та припинення цього права пов'язане із фактом державної реєстрації відповідного договору (припинення цього договору).

Водночас податкове законодавство не вимагає державної реєстрації договору оренди земельної ділянки як обов'язкової ознаки для кваліфікації відповідної ділянки як такої, що знаходиться у користуванні особи. Наведене означає і відсутність обов'язкової реєстрації факту розірвання договору оренди землі для встановлення обставин щодо припинення податкового обов'язку платника.

Враховуючи пріоритетність застосування спеціальних норм Податкового кодексу України перед іншими нормами законодавства у регулюванні податкових правовідносин, доцільним є висновок, що недотримання норм земельного законодавства щодо реєстрації права оренди земельних ділянок (припинення цього права) не може викликати права та обов'язку платників у сфері оподаткування.

За таких підстав, суд приходить до висновку, що в момент переходу права власності на 1/3 частину об'єкта нерухомості до ТОВ «АТБ-ІНВЕСТ», відбувся перехід прав на відповідну земельну ділянку, на яких вона знаходилась у користуванні позивача (оренди). У зв'язку з тим, що фактичне користування 1/3 частини земельної ділянки та 1/3 частини зведеної на ній будівлі здійснює її новий власник - ТОВ «АТБ-ІНВЕСТ» та ОСОБА_3 добровільно відмовився від права користування 1/3 частиною зазначеної земельної ділянки, то обов'язок сплати 1/3 частини орендної плати за земельну ділянку також перейшов на нового власника - ТОВ «АТБ-ІНВЕСТ».

Отже, нарахування ОСОБА_3 орендної плати за земельну ділянку в повному обсязі є безпідставним.

Приписи підпункту 10.1.1 пункту 10.1 статті 10, підпункту 265.1.3. пункту 265.1. статті 265 ПК України відносять до місцевих податків податок на майно в частині плати за землю, яка в силу вимог підпункту 14.1.147 пункту 14.1 статті 14 цього ж Кодексу є податком і справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.

Згідно з пунктом 10.2. ст.10 ПК України місцеві ради обов'язково установлюють єдиний податок та податок на майно (в частині транспортного податку та плати за землю).

Відповідно до підпункту 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 ПК України платник податків зобов'язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, установлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Справляння плати за землю здійснюється відповідно до положень розділу ХII ПК України.

Відповідно до підпункту 269.1.2 пункту 269.1 статті 269 ПК України платниками податку є землекористувачі, а в силу вимог підпункту 270.1.1 пункту 270.1 статті 270 ПК України об'єктами оподаткування є земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні.

Згідно зі статтею 125 Земельного кодексу України, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Пунктом 287.1 статті 287 ПК України встановлено, що власники землі та землекористувачі сплачують плату за землю з дня виникнення права власності або права користування земельною ділянкою.

У разі припинення права власності або права користування земельною ділянкою плата за землю сплачується за фактичний період перебування землі у власності або користуванні у поточному році.

Водночас, відповідно до положень пункту 288.1 статті 288 ПК України (в редакції чинній на момент прийняття оскаржуваного рішення), підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки.

Ця ж норма встановлює, що органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування, які укладають договори оренди землі, повинні до 1 лютого подавати контролюючому органу за місцезнаходженням земельної ділянки переліки орендарів, з якими укладено договори оренди землі на поточний рік, та інформувати відповідний контролюючий орган про укладення нових, внесення змін до існуючих договорів оренди землі та їх розірвання до 1 числа місяця, що настає за місяцем, у якому відбулися зазначені зміни.

Відповідно до положень пунктів 288.2, 288.3 статті 288 ПК України, платником орендної плати є орендар земельної ділянки а об'єктом оподаткування - є земельна ділянка, надана в оренду.

Підпунктом 288.5.1 пункту 288.5 статті 288 ПК України встановлено, що розмір орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності встановлюється у договорі оренди, але річна сума платежу не може бути меншою:

для земель сільськогосподарського призначення - розміру земельного податку, що встановлюється розділом ХIII ПК України;

для інших категорій земель - трикратного розміру земельного податку, що встановлюється цим розділом, та не може перевищувати, зокрема, для інших земельних ділянок, наданих в оренду, 12 % нормативної грошової оцінки (підпункт 288.5.2 зазначеного пункту).

Тобто, законодавець визначив нижню граничну межу річної суми платежу по орендній платі за земельні ділянки, незалежно від того, чи співпадає її розмір із визначеним у договорі.

Проаналізувавши наведені норми матеріального права, можна дійти висновку, що з набранням чинності ПК України річний розмір орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, який підлягає перерахуванню до бюджету, має відповідати вимогам підпункту 288.5.1 пункту 288.5 статті 288 ПК України.

Отже, з наведених норм права випливає, що законодавець поклав обов'язок сплати оренди на користувачів (орендарів) земельних ділянок, а розмір орендної плати в будь-якому разі не може бути меншим, ніж встановлений підпунктом 288.5.1 пункту 288.5 статті 288 ПК України.

Пунктом 288.7 статті 288 Податкового кодексу України закріплено, що податковий період, порядок обчислень орендної плати, строк сплати та порядок її зарахування до бюджетів застосовується відповідно до вимог статей 285-287 цього розділу.

Відповідно до ст. 18 Закону України «Про оренду землі» від 06.10.98 р. № 161-XIV (в редакції, що діяла до 01.01.2013, далі - Закон № 161) договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації.

Згідно з ч. 3 ст. 640 ЦК України (в редакції, що діяла до 01.01.2013) договір, який підлягає державній реєстрації, є укладеним з моменту його державної реєстрації.

Оскільки державна реєстрація договору оренди відбулася 29.07.2008, а згідно з п. 6 його укладено на 5 років, то строк дії договору оренди становить період часу з 29.07.2008 по 29.07.2013.

Частиною 2 ст. 792 ЦК України встановлено, що відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 33 Закону «Про оренду землі» по закінченні строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов'язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк (поновлення договору оренди землі).

Згідно з ч. 6 цієї ж статті у разі, якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди і за відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі, такий договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Оскільки, після закінчення строку дії договору оренди позивач продовжував користуватися 2/3 частинами земельної ділянки, а Чернігівська міська рада до 29.08.2013 не надіслала листа-повідомлення про заперечення у поновленні договору, то вказаний договір оренди вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були ним передбачені. Зокрема, розмір орендної плати становить 4 % нормативної грошової оцінки землі, що було визначено сторонами договору оренди 29.12.2012, шляхом укладання додаткової угоди.

Вказана позиція узгоджується із правовою позицією, яка викладена у постанові Верховного Суду України від 25.02.2015 по справі № 6-219 цс14.

За змістом вимог пункту 286.6 статті 286 ПК України за земельну ділянку, на якій розташована будівля, що перебуває у спільній власності кількох юридичних або фізичних осіб, податок нараховується з урахуванням прибудинкової території кожному з таких осіб:

1) у рівних частинах - якщо будівля перебуває у спільній сумісній власності кількох осіб, але не поділена в натурі, або одній з таких осіб-власників, визначеній за їх згодою, якщо інше не встановлено судом;

2) пропорційно належній частці кожної особи - якщо будівля перебуває у спільній частковій власності;

3) пропорційно належній частці кожної особи - якщо будівля перебуває у спільній сумісній власності і поділена в натурі.

За земельну ділянку, на якій розташована будівля, що перебуває у користуванні кількох юридичних або фізичних осіб, податок нараховується кожному з них пропорційно тій частині площі будівлі, що знаходиться в їх користуванні, з урахуванням прибудинкової території.

Як вбачається із оскаржуваного податкового повідомлення-рішення та податкової вимоги, відповідач нарахував позивачу орендну палату фізичних осіб за 2016 рік у сумі 134216,63 грн.

Проте, вказана сума є значно завищеною, з огляду на наступне.

Відповідно до даних, які містяться в договорі оренди та витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки станом на 01.01.2016, виданий Управлінням Держгеокадастру у Чернігівському районі Чернігівської області №31-28-99.3-4926/72-16 від 21.10.2016, площа земельної ділянки, розташованої за адресою: АДРЕСА_1, становить 1070 кв.м.

Нормативно грошова оцінка 1 кв.м вказаної земельної ділянки під забудовою станом на 01.01.2016 становить 2851,12 грн.

Рішенням Чернігівської міської ради (сорок сьома сесія шостого скликання) від 30.01.2015 «Про місцеві податки» затверджено Положення про плату за землю (додаток 4 до рішення).

Відповідно до п.п. 14.5.9.3. п.п. 14.5.9. п. 14.5. Положення розмір орендної плати встановлюється у договорі оренди за землі житлової та громадської забудови, промисловості та інші категорії земель за комерційною функцією використання для складського господарства та іншого неврахованого комерційного використання на рівні 4 відсотків нормативної грошової оцінки.

Розмір орендної плати вказаної земельної ділянки за 2016 рік складає 122027,94 грн і визначається наступним чином:

1070 кв.м х 2 851,12 грн х 4%, де: 1070 кв.м - площа земельної ділянки, розташованої за адресою: АДРЕСА_1; 2851,12 грн - нормативно грошова оцінка 1 кв.м вказаної земельної ділянки під забудовою на станом на 01.01.2016; 4 % - розмір орендної плати вказаної земельної ділянки.

Отже, відповідачем завищено розмір орендної плати вказаної земельної ділянки за 2016 рік на 12188,69 грн.

Одночасно, відповідач нарахувавши позивачу орендну палату фізичних осіб за 2016 рік в сумі 134216,63 грн, не вивівши частину площі, яка знаходиться у користуванні ТОВ «АТБ-ІНВЕСТ» (1/3 частини).

Проведений розрахунок свідчить, що частка позивача в орендній платі вказаної земельної ділянки за 2016 рік (2/3 частини) складає 81351,96 грн, і визначається наступним чином: 122027,94 грн х 3/2.

Отже, відповідачем безпідставно нарахована позивачу 1/3 частина розміру орендної плати вказаної земельної ділянки за 2016 рік, що становить 40675,98 грн.

Зазначене свідчить, що Чернігівська об'єднана державна податкова інспекція Головного управління ДФС в Чернігівській області при нарахуванні позивачу орендної плати не дотрималась обов'язкових вимог, визначених у пункті 286.6. статті 286 ПК України щодо вірного нарахування орендної плати, а саме: пропорційно тій частині площі будівлі, що знаходиться в користуванні, з урахуванням прибудинкової території.

За таких обставин, сума орендної плати з фізичних осіб, нарахована позивачу податковим повідомленням-рішенням № 276-1301 від 24.05.2016 (форма «Ф») та податковою вимогою № 2786-17 від 03.10.2016 (форма «Ф») є завищеною на 52864,67 грн.

Таким чином, оскаржувані податкові повідомлення-рішення та податкова вимога прийняті відповідачем без врахування всіх обставин, є частково протиправними та підлягають скасуванню в цих частинах.

Відповідно до ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідач, як суб'єкт владних повноважень, не довів правомірність своїх рішень.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню повністю.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись статтями 122, 158 - 163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_3 задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Чернігівської об'єднаної Державної податкової інспекції Головного управління ДФС в Чернігівській області № 276-1301 від 24.05.2016 (форма «Ф»), в частині нарахування ОСОБА_3 суму податкового зобов'язання за платежем «орендна плата з фізичних осіб» у розмірі 52864,67 грн.

Визнати протиправною та скасувати податкову вимогу Чернігівської об'єднаної Державної податкової інспекції Головного управління ДФС в Чернігівській області № 2786-17 від 03.10.2016 (форма «Ф») в частині визначення ОСОБА_3 суми податкового боргу за платежем «орендна плата фізичних осіб» у розмірі 52864,67 грн.

Присудити понесені судові витрати ОСОБА_3 (АДРЕСА_2, РНОКПП НОМЕР_1) в сумі 1079 (одна тисяча сімдесят дев'ять) грн 84 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Чернігівської об'єднаної Державної податкової інспекції Головного управління ДФС в Чернігівській області (вул. Кирпоноса, 28, м. Чернігів, 14000, ).

Відповідно до ст. ст. 186, 254 КАС України апеляційна скарга подається через Чернігівський окружний адміністративний суд, а її копія надсилається апелянтом до суду апеляційної інстанції, протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано, або її подано з пропуском строку, у поновленні якого було відмовлено, а у разі вчасного подання апеляційної скарги, з набранням законної сили рішенням апеляційної інстанції, якщо оскаржувану постанову не скасовано.

Суддя Д.В. Лобан