Справа № 450/1616/16-а,2-а/450/110/16
Суддя: Старунський Дмитро Миколайович
Дата ухвалення: 2016-11-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 листопада 2016 р. № 876/6940/16

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Старунського Д.М.,

суддів Багрія В.М., Рибачука А.І.,

за участю секретаря судового засідання Лемцьо І.В.,

позивача ОСОБА_1,

представника відповідача Вібла Г.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Пустомитівського районного суду Львівської області від 26 cерпня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Пустомитівської районної державної адміністрації Львівської області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 05.07.2016 року звернувся в суд з адміністративним позовом до Управління праці та соціального захисту населення Пустомитівської районної державної адміністрації Львівської області, в якому просив визнати протиправними дії відповідача стосовно відмови позивачу в користуванні пільгами при оплаті житлово-комунальних послуг, який являється пенсіонером прокуратури з 07.02.2000 року відповідно до ст. 49 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991, що діяв станом на 07.02.2000 та зобов'язати відповідача поновити 50 % знижку плати на займане житло, комунальні послуги (водопостачання, газ, електричну енергію і користування квартирним телефоном) відповідно до п. 4 ст. 49 Закону України «Про прокуратуру» від 26.11.1993.

Постановою Пустомитівського районного суду Львівської області від 26 cерпня 2016 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 оскаржив його в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове, яким адміністративний позов задовольнити.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права. Вважає, що законодавчі зміни ч. 3 ст. 84 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014, стосуються прокурорсько-слідчих працівників, які реалізували чи реалізують своє право на гарантії соціального захисту з 15 липня 2015 року. Також, судом проігноровано ст. 22 Конституції України, у якій, зокрема, зазначено, що конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. Вказує, що при прийнятті нових законів або внесення змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

У судовому засіданні позивач вимоги апеляційної скарги підтримав та просив її задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні заперечила вимоги апеляційної скарги та просила залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників судового розгляду, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу апелянта слід залишити без задоволення, з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та матеріалами справи підтверджується, що згідно довідки Прокуратури Львівської області від 15.05.2009 № 11/1-505, позивача у відповідності до наказу прокуратури Львівської області від 04.02.2000 року № 83 було звільнено з посади старшого слідчого прокуратури м. Стрий з 07.02.2000 року за власним бажанням, у зв'язку з виходом на пенсію за вислугою років.

Відповідно до довідки Прокуратури Львівської області від 16.06.2011 № 11/1 266, позивач є пенсіонером із числа слідчих прокуратури і відповідно до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» та з урахуванням рішення Конституційного суду України № 10-рп/2008 від 22.05.2008 йому надається пільга з 50 % знижки плати за займане ним та членами його сім'ї житло, комунальні послуги (водопостачання, газ, електрична та теплова енергія) і користування квартирним телефоном.

Згідно відповіді Управління соціального захисту населення Пустомитівської районної державної адміністрації від 17.02.2016 № 07-494, на звернення позивача від 08.02.2016 йому повідомлено, що згідно чинного Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 № 1697-VII, не передбачено пільг на житлово-комунальні послуги для колишніх працівників прокуратури, які перебувають на пенсії.

Відмовляючи у задоволенні адміністративного позову суд першої інстанції виходив з того, що пільги слідчим прокуратури, які були передбачені ч. 6 ст. 49 та пільги пенсіонерам і членами їхніх сімей, які були передбачені ч. 14 ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 № 1789 із змінами, втратили чинність на підставі Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 № 1697, з 15 липня 2015 року. Чинною на даний час редакцією Закону України «Про Прокуратуру» пільги по сплаті за житлово-комунальні послуги та користування телефоном слідчим прокуратури та пенсіонерам та членам їхніх сімей не передбачені, а тому позов є необґрунтованим.

Такий висновок суду першої інстанції, на думку колегії суддів, відповідає нормам матеріального права та фактичним обставинам справи і є вірним, виходячи з наступного.

Відповідно до частини 5 статті 49 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 № 1789 слідчим прокуратури надається 50-відсоткова знижка плати за займане ними і членами їх сімей житло, комунальні послуги в межах норм, встановлених законодавством, і 50-відсоткова знижка абонентної плати за користування квартирним телефоном за умови, якщо розмір середньомісячного сукупного доходу сім'ї в розрахунку на одну особу за попередні шість місяців не перевищує величини доходу, який дає право на податкову соціальну пільгу, у порядку визначеному Кабінетом Міністрів.

Частиною 14 статті 50-1 Закону «Про прокуратуру» від 05.11.1991, яка набрала чинності 01.01.2015, відповідно до Закону N 76-VIII від 28.12.2014, передбачено, що за пенсіонерами і членами їхніх сімей зберігаються пільги і гарантії соціального захисту, передбачені цим Законом та іншими законами, крім пільг, які встановлені абзацом першим частини третьої статті 49 цього Закону.

Пенсіонери і члени їхніх сімей, що проживають разом із ними, мають також право на медичне обслуговування в тих медичних закладах, в яких вони перебували на обліку до виходу на пенсію працівника прокуратури.

Законом України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 № 1697-VII, який набрав чинності з 15 липня 2015 року, визнано таким, що втратив чинність Закон України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 № 1789-XII, крім пункту 8 частини першої статті 15, частини четвертої статті 16, абзацу першого частини другої статті 46-2, статті 47, частини першої статті 49, частини п'ятої статті 50, частин третьої, четвертої, шостої та одинадцятої статті 50-1, частини третьої статті 51-2, статті 53 щодо класних чинів (їх дія поширюється на осіб, яким присвоєно класні чини до набрання чинності цим Законом), статті 55 щодо посвідчення працівника прокуратури, статті 2 у частині підстав звільнення з посади Генерального прокурора України, а також статті 13 щодо функціонування в системі органів прокуратури міських, районних, міжрайонних, районних у містах прокуратур, яка втрачає чинність з 15 грудня 2015 року.

Тобто частина 6 статті 49 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 № 1697-VII, яка передбачала пільги пенсіонерам і членам їхніх сімей, які були передбачені частиною 14 статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 № 1789-XII з змінами, на даний час втратили чинність на підставі Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 № 1697-VII, з 15 липня 2015 року.

Враховуючи, що чинною редакцією Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 № 1697-VII пільги по сплаті за житлово-комунальні послуги та користування телефоном слідчим прокуратури та пенсіонерам та членам їхніх сімей не передбачені, суд першої інстанції дійшов до правильного висновку про наявність підстав для відмови у задоволенні позову.

При цьому, посилання апелянта на рішення Конституційного суду України, зокрема № 8-рп/99 від 06.07.1999, № 5-рп/2002 від 20.03.2002, №7-рп/2004 від 17.03.2004, колегія суддів вважає помилковими та спростовується наступним.

Суд першої інстанції вірно вказав, що Рішення Конституційного суду України від 06.07.1999 № 8-рп/99 стосується тлумачення норм Закону України « Про міліцію» та «Про пожежну безпеку» щодо кола осіб, на які поширюються пільги, зокрема на працівників міліції та особового складу державної пожежної охорони, звільнених працівників та членів їх сімей.

Рішення Конституційного суду України № 5-рп/2002 від 20.03.2002 стосується визнання неконституційними положень Закону України «Про державний бюджет України на 2001 р.» щодо зупинення дії чинних положень законодавчих актів України з вказівкою на те, що дані положення порушують вимоги ст. 48 Конституції України, якою передбачено право людини на достатній життєвий рівень, який не може бути нижчим від прожиткового мінімуму. Рішення Конституційного суду №7-рп/2004 від 17.03.2004 стосується обмеження Законом України «Про державний бюджет України на 2003р.» пільг, які були передбачені чинними законами України. Тому посилання позивача на дані рішення висновків суду не спростовують.

Окрім цього, колегія суддів зауважує, що Закон України «Про прокуратуру» № 1697 від 14.10.2014, який набрав чинності 15 липня 2015 року не скасовувався та не змінювався щодо пільг, є діючим, Конституційним судом України не визнаний неконституційним, а зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що скільки позивач не має право згідно Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 на 50% знижку на житлово-комунальні послуги, та користування телефоном, то позовні вимоги ОСОБА_1 є необґрунтованими.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову - без змін, якщо визнає що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись статтями 160 ч. 3, 195, 196, 198 п. 1, 200, 205 ч.1 п.1, 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Пустомитівського районного суду Львівської області від 26 cерпня 2016 року у справі №450/1616/16-а - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення.

На ухвалу може бути подано касаційну скаргу безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання нею законної сили.

Головуючий суддя Д.М.Старунський

Судді В.М. Багрій

А.І.Рибачук

Ухвала у повному обсязі складена 15.11.2016 року.