Справа № 826/26834/15
Суддя: Мазур А.С.
Дата ухвалення: 2016-11-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
м. Київ

10 листопада 2016 року № 826/26834/15
Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Мазур А.С., суддів Аблова Є.В., Літвінової А.В., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
до Міністерства оборони України Військової частини НОМЕР_1 (ПП НОМЕР_2 )
провизнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії,
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Міністерства оборони України, Військової частини НОМЕР_1 (ПП НОМЕР_2 ), в якому з урахуванням заяви про зміну позовних вимог від 16.05.2016 року (вх. №37496/16) просить суд зобов`язати Міністерство оборони України виплатити ОСОБА_1 в повному обсязі грошове забезпечення (посадовий оклад за військовим званням, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премію), одноразові додаткові види грошового забезпечення) в розмірах відповідно до вимог чинного законодавства України за одинадцять місяців в розмірі 67 276,08 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що в порушення норм статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року №2011-XII (далі - Закон №2011- XII), йому не було виплачено грошове забезпечення у розмірі, встановленому Кабінетом Міністрів України.

У судовому засіданні представник позивача позов зі змінами позовних вимог підтримав посилаючись на обставини, що викладені у позовній заяві та додаткових поясненнях до неї.

Представник Міністерства оборони України в поданих письмових запереченнях позов не визнав з тих підстав, що нарахування та виплата грошового забезпечення ОСОБА_1 здійснюється відповідно до «Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам», затвердженої наказом Міністра оборони України від 11.06.2008 року № 260 (надалі Інструкція № 260), а тому грошове забезпечення виплачується позивачу військовими частинами , в яких він проходив військову службу.

Представник відповідача в судове засідання не прибув, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений своєчасно та належним чином, що підтверджується матеріалами справи.

У судовому засіданні 14.04.2016 року протокольною ухвалою в якості другого відповідача залучено військову частину НОМЕР_1 (ПП НОМЕР_2 ).

Представник військової частини НОМЕР_1 (ПП НОМЕР_2 ) проти позову заперечив та просив в його задоволенні відмовити, з тих підстав, що грошове забезпечення виплачене позивачу в повному обсязі.

Відповідно до частини шостої статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України, судом ухвалено перейти до розгляду справи в письмовому провадженні.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, встановив наступне.

Судом встановлено, що 18.03.2014 ОСОБА_1 було призвано на військову службу згідно Указу Президента України від 17.03.2014 № 303/2014 «Про часткову мобілізацію».

Як вбачається з витягу із наказу першого заступника керівника Антитерористичного ценру при Службі безпеки України (по стройовій частині) № 49 від 06.07.2014 сержанта ОСОБА_1 , номера обслуги 2 зенітного артилерійського відділення зенітного взводу роти вогневої підтримки вважати таким, що 06.07.2014 року прибув у службове відрядження до складу сил та засобів, які залучаються та беруть участь в Антитерористичній операції на території Донецької та Луганської областей, з метою виконання службових (бойових завдань).

В подальшому, як вбачається з довідки Військової частини-польова пошта НОМЕР_3 №626 від 15.09.2014 року, 19.08.2014 року сержант Комбель одержав осколчасте поранення лівої стопи, відкритий осколчатий прелом 2-3-4 плюсневих костей правої стопи.

З вищевказаної довідки вбачається, що поранення отримане позивачем під час виконання обов`язків військової служби в зоні АТО.

У період з 19.08.2014 по 24.10.2015 позивач знаходився на лікуванні, що підтверджується довідками військово-лікарських комісій та виписними епікризами, наявними в матеріалах справи.

Згідно витягу з наказу командира військової частини ПП НОМЕР_3 № 92 від 15.04.2015, сержанта ОСОБА_1 , вогнеметника вогнеметного відділення мотопіхотної роти, який продовжує лікування, витягом з наказу №70-РС від 15 квітня 2015 командира 72 окремої гвардійської механізованої бригади, з 15.04.2015 виключено зі списків особового складу військової частини та всіх видів забезпечення та зараховано розпорядженням командира військової частини польова пошта НОМЕР_2 , на час перебування у розпорядженні до списків військової частини польова пошта НОМЕР_2 .

На підставі наказу командира військової частини польова пошта НОМЕР_2 від 15.04.2015 №92 позивача розраховано грошовим забезпеченням по день виключення зі списків військової частини, а саме по 15.04.2015 включно, у тому числі за додатковими видами грошового забезпечення.

Згідно витягу із наказу командира 72 окремої гвардійської механізованої бригади №94-РС від 02.06.2015, сержанта ОСОБА_1 звільнено з військової служби відповідно до статті 26 Закону України «про військовий обов`язок та військову службу».

25.06.2015 військовою частиною польова пошта НОМЕР_3 видано припис №2854, яким сержанту ОСОБА_1 запропоновано 25.06.2015 вибути в розпорядження командира військової частини польова пошта НОМЕР_2 . Підставою зазначено наказ №70-РС від 15 квітня 2015 командира 72 окремої гвардійської механізованої бригади.

В період розгляду даної адміністративної справи втановлено, що наказом командира військової частини польова площа В0849 №373 від 28.12.2015, сержанта ОСОБА_1 , призваного по мобілізації та який прибув з військової частини польова площа НОМЕР_3 для подальшого проходження служби, з 28.12.2015 зарахувати до списків особового складу частини, та вважати таким, що знаходиться в розпорядженні командира військової частини.

Відповідно до витягу з наказу командира військової частини польова площа В0849 №374 від 29.12.2015, сержанта ОСОБА_1 , який знаходиться у розпорядженні командира військової частини, звільненого наказом командира 72 окремої механізованої бригади від 02.06.2015 року 94-рс у запас за пунктом 4 Указу Президента України від 06.05.2015 №254/2015 «Про часткову мобілізацію», вважати, що справи та посаду здав і направити для зарахування на військовий облік до Деснянського РВК м. Києва.

З 29.12.2015 виключено із списків особового складу частини та всіх видів забезпечення.

Вважаючи, що Міністерство оборони України протиправно не виплачувало грошове забезпечення ОСОБА_1 за одинадцять місяців, а саме з січня 2015 року по грудень 2015 року, останній звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає наступне.

Відповідно до повноважень, визначених Конституцією України, Президент України: здійснює загальне керівництво у сфері мобілізаційної підготовки та мобілізації держави; визначає мету, завдання, вид, обсяги, порядок і строки проведення мобілізаційної підготовки та мобілізації; забезпечує через Раду національної безпеки і оборони України координацію діяльності органів виконавчої влади, інших державних органів, Збройних Сил України, інших військових формувань у сфері мобілізаційної підготовки та мобілізації; визначає структуру та затверджує мобілізаційний план України на особливий період, Положення про мобілізаційну підготовку Збройних Сил України, інших військових формувань, Положення про порядок проведення мобілізації в Україні; надає (позбавляє) право на звільнення від призову на військову службу в разі мобілізації та у воєнний час громадянам або окремим категоріям громадян; визначає порядок оголошення мобілізації; приймає рішення про введення воєнного чи надзвичайного стану в Україні або в окремих її місцевостях, про загальну або часткову мобілізацію та про демобілізацію із внесенням їх на затвердження Верховною Радою України; встановлює режим роботи органів державної влади, інших державних органів під час мобілізації та у воєнний час; видає акти з питань мобілізаційної підготовки та мобілізації.

Відповідно до частини першої статті 1 Закону України від 25.03.1992 №2232-ХІІ, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Положенням частини другої статті 1 Закону України від 25.03.1992 №2232-ХІІ встановлено, що військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення та Державної спеціальної служби транспорту (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.

Щодо військового обов`язку громадяни України поділяються на такі категорії: допризовники - особи, які підлягають приписці до призовних дільниць; призовники - особи, приписані до призовних дільниць; військовослужбовці - особи, які проходять військову службу; військовозобов`язані - особи, які перебувають у запасі для комплектування Збройних Сил України та інших військових формувань на особливий період, а також для виконання робіт із забезпечення оборони держави; резервісти - особи, які проходять службу у військовому резерві Збройних Сил України, інших військових формувань і призначені для їх комплектування у мирний та воєнний час (частина дев`ята статті 1 Закону України від 25.03.1992 №2232-ХІІ).

Згідно з частиною четвертою статті 2 Закону України від 25.03.1992 №2232-ХІІ, одним з видів військової служби є військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період.

Частиною першою статті 39 Закону України від 25.03.1992 №2232-ХІІ закріплено, що призов військовозобов`язаних та резервістів на військову службу під час мобілізації проводиться в порядку, визначеному цим Законом та Законом України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію".

Звільнення з військової служби військовослужбовців, призваних під час мобілізації, в особливий період, у разі оголошення демобілізації здійснюється відповідно до підпункту "ґ" частини другої статті 26 цього Закону.

Відповідно до статті 40 Закону України від 25.03.1992 №2232-ХІІ, гарантії правового і соціального захисту громадян України, які виконують конституційний обов`язок щодо захисту Вітчизни, забезпечуються відповідно до законів України "Про Збройні Сили України"; Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей"; Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб"; Про державні гарантії соціального захисту військовослужбовців, які звільняються із служби у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України, та членів їхніх сімей" та іншими законами.

Статтею 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21.10.1993 р. № 3543-XII (далі - Закон № 3543-XII) визначено, що мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано. Особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Пунктом 1 Положення про військові комісаріати, яке затверджене постановою Кабінету Міністрів України від 03.06.2013 року № 389, визначено, що військові комісаріати є місцевими органами військового управління, що забезпечують виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації в особливий період людських і транспортних ресурсів на відповідній території.

Відповідно до вимог пункту 8 вказаного Положення завданням військових комісаріатів є проведення призову громадян на військову службу у мирний і воєнний час, забезпечення добору кандидатів для прийняття на військову службу за контрактом, участь у доборі громадян для проходження служби у військовому резерві Збройних Сил, підготовка та проведення в особливий період мобілізації людських і транспортних ресурсів, забезпечення соціального і правового захисту військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори до Збройних Сил (далі - збори), ветеранів війни та військової служби, пенсіонерів з числа військовослужбовців Збройних Сил (далі - пенсіонери) та членів їх сімей, участь у військово-патріотичному вихованні громадян, здійснення заходів з підготовки та ведення територіальної оборони, інших заходів з питань оборони відповідно до законодавства.

З моменту проголошення мобілізації відповідно до Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» 17.03.2014 № 303/2014, затвердженого Законом № 1126-УІІ від 17.03.2014 в Україні розпочався особливий період. Як встановлено судом, жодного рішення, відповідно до якого було б проголошено про закінчення дії особливого періоду на сьогодні повноважними органами влади в Україні не прийнято.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни регулює Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» №2232-ХІІ від 25.03.1992 р.

Статтею 2 Закону №2232-ХІІ визначено, що військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, пов`язаній із захистом Вітчизни. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби. Порядок проходження громадянами України військової служби, їх права та обов`язки визначаються цим Законом, іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби громадянами України, які затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до ч. 4 ст. 2 Закону №2232-ХІІ видами військової служби є, зокрема, військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період.

Судом встановлено, що позивач проходив військову службу на підставі Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» №303 від 17.03.2014 р.

Відповідно до п.6 Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» від 14 січня 2015 року № 15/2015 постановлено Міністерству оборони України, Міністерству внутрішніх справ України, Службі безпеки України, Адміністрації Державної прикордонної служби України провести звільнення військовослужбовців, які були призвані на військову службу під час мобілізації, на особливий період відповідно до Указу Президента України від 17 березня 2014 року № 303 "Про часткову мобілізацію", у визначені терміни, але не пізніше ніж за 10 діб до закінчення однорічного строку їх перебування на військовій службі, та перевезення звільнених військовослужбовців до місць проживання (перебування).

Цим же Указом постановлено провести у період з 18 березня по 1 травня 2015 року звільнення в запас (демобілізацію) військовослужбовців, які були призвані на військову службу під час мобілізації, на особливий період відповідно до Указу Президента України від 17 березня 2014 року N 303 "Про часткову мобілізацію" (пункт 4).

Тобто відповідно до цього Указу демобілізації підлягають лише військовослужбовці, які були призвані на військову службу під час мобілізації, і саме на особливий період.

Відповідно до статті 1 абзацу 6 Закону України № 3543-XII, демобілізація - комплекс заходів, рішення про порядок і терміни проведення яких приймає Президент України, спрямованих на планомірне переведення національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на роботу і функціонування в умовах мирного часу, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати мирного часу.

Відповідно до п. 8 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», під час дії особливого періоду з військової служби звільняються військовослужбовці:

1) з моменту оголошення мобілізації до часу, визначеного пунктами 2 або 3 цієї частини:

а) жінки, які мають дитину (дітей) віком до 18 років, якщо вони не висловили бажання продовжувати військову службу;

б) за станом здоров`я - на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби в мирний час, обмежену придатність у воєнний час, якщо вони не висловили бажання продовжувати військову службу;

в) у зв`язку з позбавленням військового звання в дисциплінарному порядку;

г) у зв`язку з обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, яким призначено покарання у виді позбавлення волі, обмеження волі або позбавлення військового звання;

ґ) через такі сімейні обставини або інші поважні причини:

виховання матір`ю (батьком) - військовослужбовцем, яка (який) не перебуває у шлюбі, дитини або кількох дітей віком до 18 років, які з нею (з ним) проживають, без батька (матері);

утримання матір`ю (батьком) - військовослужбовцем, яка (який) не перебуває у шлюбі, повнолітньої дитини віком до 23 років, якщо вона (він) є інвалідом I чи II групи;

необхідність постійного стороннього догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), що підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії для осіб віком понад 18 років чи лікарсько-консультативної комісії для осіб до 18 років;

наявність у військовослужбовця трьох і більше дітей віком до 18 років;

д) у зв`язку з проведенням організаційних заходів у порядку, визначеному Генеральним штабом Збройних Сил України, за умови завершення виконання визначених завдань;

е) через службову невідповідність осіб рядового, сержантського і старшинського (крім прапорщиків, старших прапорщиків, мічманів, старших мічманів) складу у разі невиконання службових обов`язків;

є) призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, а також які вислужили встановлені строки строкової військової служби, військової служби за призовом осіб офіцерського складу у строки, визначені рішенням Президента України.

Військовослужбовці також можуть бути звільнені з військової служби з підстав, передбачених пунктами "в", "г", "е", "є", "и" частини шостої та пунктами "в", "г", "е", "є" частини сьомої цієї статті;

Також з військової служби звільняються військовослужбовці, які є студентами, аспірантами чи докторантами денної форми навчання та були призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період. Такі особи можуть продовжувати військову службу, якщо вони виявили таке бажання.

2) під час воєнного стану:

а) які досягли граничного віку перебування військовозобов`язаних у запасі, якщо вони не висловили бажання продовжувати військову службу під час особливого періоду;

б) визнані за станом здоров`я непридатними до військової служби з виключенням з військового обліку;

в) у зв`язку з обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, яким призначено покарання у виді позбавлення волі, обмеження волі;

г) призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, а також які вислужили встановлені строки строкової військової служби, військової служби за призовом осіб офіцерського складу у строки, визначені рішенням Президента України;

3) після прийняття рішення про демобілізацію:

а) призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, а також які вислужили встановлені строки строкової військової служби, військової служби за призовом осіб офіцерського складу, у строки, визначені рішенням Президента України;

б) у зв`язку із закінченням строку контракту, укладеного під час особливого періоду, та небажанням проходити військову службу за новим контрактом.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про соціальній та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 №2011-ХІІ, соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Положенням статті 2 Закону України від 20.12.1991 №2011-ХІІ закріплено, що ніхто не вправі обмежувати військовослужбовців та членів їх сімей у правах і свободах, визначених законодавством України.

Пунктом 1 статті 3 Закону України від 20.12.1991 №2011-ХІІ встановлено, що дія цього Закону поширюється на військовослужбовців Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів спеціального призначення (далі - правоохоронних органів), Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, які проходять військову службу на території України, і військовослужбовців зазначених вище військових формувань та правоохоронних органів - громадян України, які виконують військовий обов`язок за межами України, та членів їх сімей.

Згідно з пунктом 1 статті 9 Закону України від 20.12.1991 №2011-ХІІ, держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері праці та соціальної політики, інші центральні органи виконавчої влади відповідно до їх компетенції розробляють та вносять у встановленому порядку пропозиції щодо грошового забезпечення військовослужбовців.

До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення (пункт 2 статті 9 Закону України від 20.12.1991 №2011-ХІІ).

Постановою Кабінету Міністрів України від 09.04.2014 №111 Про питання грошового забезпечення військовослужбовців, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, встановлено, що з 18 березня 2014 р. військовослужбовцям, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, грошове забезпечення виплачується в порядку та розмірах, установлених для осіб офіцерського складу, осіб рядового сержантського та старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом.

Відповідно до пункту 1.1 розділу І Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 11.06.2008 №260, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України від 14.07.2008 за №638/15329 (далі - Інструкція), ця Інструкція визначає порядок та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, ліцеїстам та вихованцям військових оркестрів, а також порядок виплати військовослужбовцям Збройних Сил України одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби.

У пункті 1.2 розділу І Інструкції зазначено, що грошове забезпечення військовослужбовців визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання.

До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Розміри посадових окладів, окладів за військовими званнями, додаткових видів грошового забезпечення військовослужбовців установлюються відповідно до чинного законодавства.

Підпунктом 1.3.1 розділу І Інструкції встановлено, що грошове забезпечення згідно з цією Інструкцією виплачується військовослужбовцям, які займають посади, передбачені штатами та штатними розписами (далі - штати) у апараті Міністерства оборони України, Генеральному штабі Збройних Сил України, органах військового управління, з`єднаннях, військових частинах, вищих військових навчальних закладах та військових навчальних підрозділах вищих навчальних закладів, установах та організаціях Збройних Сил України (далі - військові частини).

Положеннями пункту 1.10 розділу І Інструкції закріплено, що грошове забезпечення, що належить військовослужбовцю і своєчасно не виплачене йому або виплачене в меншому, ніж належало, розмірі, виплачується за весь період, протягом якого військовослужбовець мав право на нього, але не більше ніж за три роки, що передували зверненню за одержанням грошового забезпечення.

Виплата одноразових додаткових видів грошового забезпечення здійснюється, якщо звернення про їх отримання надійшли до закінчення трьох років із дня виникнення права на їх отримання.

Відповідно до пункту 1.12 розділу І Інструкції, у разі виникнення спірних питань щодо нарахування належного грошового забезпечення фінансові органи до з`ясування (уточнення) у фінансовому органі вищого рівня порядку виплати здійснюють виплату безспірно належного військовослужбовцю грошового забезпечення.

Абзацом першим пункту 9.1 розділу ІХ Інструкції встановлено, що особам офіцерського складу, особам рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом, звільненим від посад, які вони займають (у тому числі у зв`язку з переходом військової частини на новий штат, частковою зміною штату), із дня, наступного за днем звільнення від займаних посад (скорочення штатної посади), протягом двох місяців виплачується грошове забезпечення, яке військовослужбовець отримував за штатною посадою на день звільнення з посади (скорочення).

Згідно з абзацом шостим пункту 9.1 Інструкції, після закінчення перших двох місяців (та в разі неприйняття відповідних рішень щодо продовження виплати грошового забезпечення) військовослужбовцям виплачуються тільки оклади за військовими званнями.

Підпунктами 9.5.1, 9.5.2 та 9.5.4 пункту 9.5 Інструкції закріплено, що під час визначення права на грошове забезпечення в передбачені абзацом першим пункту 9.1 цієї Інструкції строки не зараховуються періоди перебування військовослужбовців на лікуванні в лікарняних закладах, у санаторно-курортних закладах, куди військовослужбовці після перебування на лікуванні в лікарняних закладах направлені згідно з висновком військово-лікарської комісії та у відпустці для лікування у зв`язку з хворобою згідно з висновком військово-лікарської комісії.

Пунктом 2 статті Закону України від 20.12.1991 №2011-ХІІ закріплено, що військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються зі служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Виплата військовослужбовцям зазначеної в цьому пункті одноразової грошової допомоги при звільненні їх з військової служби здійснюється Міністерством оборони України, іншими утвореними відповідно до законів України військовими формуваннями та правоохоронними органами за рахунок коштів Державного бюджету України, передбачених на їх утримання.

Військовослужбовцям, які були призвані на військову службу за призовом у зв`язку з мобілізацією, виплата одноразової грошової допомоги, передбаченої цим пунктом, здійснюється за період такої служби з дня їхнього зарахування на службу без урахування періоду попередньої військової служби, на якій вони перебували у мирний час, за винятком тих осіб, які при звільненні з військової служби у мирний час не набули права на отримання такої грошової допомоги. Зазначена допомога виплачується на день демобілізації таких військовослужбовців. Умови та порядок виплати одноразової грошової допомоги військовослужбовцям, призваним на військову службу за призовом у зв`язку з мобілізацією, визначаються Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 1.3 Інструкції №260 передбачено, що грошове забезпечення згідно з цією Інструкцією виплачується:

1.3.1. Військовослужбовцям, які займають посади, передбачені штатами та штатними розписами (далі - штати) у апараті Міністерства оборони України, Генеральному штабі Збройних Сил України, органах військового управління, з`єднаннях, військових частинах, вищих військових навчальних закладах та військових навчальних підрозділах вищих навчальних закладів, установах та організаціях Збройних Сил України (далі - військові частини).

1.3.4. Військовослужбовцям, які перебувають у розпорядженні відповідних командирів (начальників) (далі - перебувають у розпорядженні), а також які звільнені від посад без зарахування у розпорядження, у тому числі у зв`язку зі скороченням штатних посад (далі - звільнені від посад).

Військовослужбовцям, тимчасово прикомандированим до інших військових частин, грошове забезпечення в цих військових частинах виплачується, якщо прикомандирування дозволено Міністром оборони України, його першим заступником та заступниками, начальником Генерального штабу-Головнокомандувачем Збройних Сил України, командувачами видів Збройних Сил України відповідно до повноважень (п. 1.4).

Проаналізувавши вищезазначені положення, суд приходить до висновку, що у Міністерства оборони України відсутній обов`язок виплати грошового забезпечення позивачу.

Проте, як вбачається з матеріалів справи, наказом командира військової частини польова площа В0849 №374 від 29.12.2015, сержанта ОСОБА_1 , який знаходиться у розпорядженні командира військової частини, звільненого наказом командира 72 окремої механізованої бригади від 02.06.2015 року 94-рс у запас за пунктом 4 Указу Президента України від 06.05.2015 №254/2015 «Про часткову мобілізацію», вважати, що справи та посаду здав і направити для зарахування на військовий облік до Деснянського РВК м. Києва.

Разом з тим, позивач просить стягнути грошове забезпечення за період з січня 2015 року по 29.12.2015 року включно.

Проте, як вбачається з витягу наказу командира військової частини ПП В2262 № 92 від 15.04.2015, сержанта ОСОБА_1 , вогнеметника вогнеметного віддлення мотопіхотної роти, який продовжує лікування, витягом з наказу №70-РС від 15 квітня 2015 командира 72 окремої гвардійської механізованої бригади, з 15.04.2015 виключено зі списків особового складу військової частини та всіх видів забезпечення та зараховано розпорядженням командира військової частини польова пошта НОМЕР_2 , на час перебування у розпорядженні до списків військової частини польова пошта НОМЕР_2 .

В подальшому, на підставі наказу командира військової частини польова пошта НОМЕР_2 від 15.04.2015 №92 позивача розраховано грошовим забезпеченням по день виключення зі списків військової частини, а саме по 15.04.2015 включно, у тому числі за додатковими видами грошового забезпечення.

Таким чином у суду відсутні підстави вважати, що грошове забезпечення не виплачувалось позивачеві з січня 2015 року.

Водночас , як вбачається з наказу командира військової частини польова площа В0849 №373 від 28.12.2015, сержанта ОСОБА_1 , призваного по мобілізації та який прибув з військової частини ПП НОМЕР_3 для подальшого проходження служби, з 28.12.2015 зарахувати до списків особового складу частини, та вважати таким, що знаходиться в розпорядженні командира військової частини.

В матеріалах справи наявний лист №91/кд/5242 від 10.10.2015, з якого вбачається, що станом на 28.09.2015 посадовими особами військової частини польова пошта НОМЕР_3 , НОМЕР_2 не виконано наказу, щодо зарахування ОСОБА_1 у розпорядження військової частинини НОМЕР_2 .

Відповідно до вимог розділу 6 «Інструкції з організації обліку особового складу Збройних Сил України», затвердженої наказом Міністерства оборони України від 26.05.2014 під час відправки одиночним порядком у кожного військовослужбовця повинні бути: припис, документи, що посвідчують особу військовослужбовця, військово-перевізні документи, продовольчий і речовий атестати, грошовий атестат (розрахункова книжка), а в опечатаному пакеті - обліково-послужна і службова картки, медична книжка. У приписах офіцерів, осіб рядового, сержантського і старшинського складу вказується, коли, кому та за яким вихідним номером вислано їх особову справу.

Штаби військових частин і кадрові органи при відкомандируванні військовослужбовців одиночним порядком зобов`язані сповістити про це командирів (керівників), до яких вони направляються, із зазначенням строку прибуття. Контроль за прибуттям військовослужбовців покладається на командирів (керівників), до яких вони направлені. Ці командири в разі неприбуття військовослужбовців невідкладно сповіщають про це відповідні штаби військових частин (кадрові органи), органи Військової служби правопорядку у Збройних Силах України та вживають заходів щодо з`ясування причин їх відсутності. Розшук військовослужбовців, які відкомандировані одиночним порядком і не прибули в установлений строк до місць призначення, покладається на командирів частин, які відкомандировували цих військовослужбовців.

Враховуючи викладене, у зв`язку із тим, що позивач знаходився у розпорядженні командира військової частини ПП НОМЕР_2 , та не повинен відповідати за недисциплінованість та неналежне виконання посадовоми особами своїх службових обов`язків, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог шляхом зобов`язання військову частину НОМЕР_1 (ПП НОМЕР_2 ) виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення (посадовий оклад за військовим званням, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премію), одноразові додаткові види грошового забезпечення) в розмірах відповідно до Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженої Наказом Міністра оборони України від 11.06.2008 №260 з 15.04.2015 року до 29.12.2015 року включно.

Частиною 2 ст. 9 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Керуючись статтями 11, 70, 71, 72, 159-163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:
Адміністративний позов задовольнити частково.

Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 (ПП НОМЕР_2 ) виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення (посадовий оклад за військовим званням, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премію), одноразові додаткові види грошового забезпечення) в розмірах відповідно до Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженої Наказом Міністра оборони України від 11.06.2008 №260 з 15.04.2015 року до 29.12.2015 року включно.

У іншій частині позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України. Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів за правилами, встановленими ст.ст. 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Головуючий суддя А.С. Мазур

Судді Є.В. Аблов

А.В. Літвінова