Справа № 812/514/15
Суддя: Васильєва Ірина Анатоліївна
Дата ухвалення: 2016-11-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Басова Н.М.
Суддя-доповідач - ОСОБА_1
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 листопада 2016 року справа №812/514/15

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Васильєвої І.А.

Судді: Жаботинська С.В.

ОСОБА_2

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників податків у м. Луганську Міжрегіонального Головного управління ДФС на постанову Луганського окружного адміністративного суду від 28 жовтня 2015 року по справі № 812/514/15 за позовом Публічного акціонерного товариства «Луганськтепловоз» до Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Луганську Міжрегіонального Головного управління ДФС про визнання недійсними та скасування податкових повідомлень-рішень від 09 червня 2015 року № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2,-

ВСТАНОВИВ:

17 червня 2015 року Публічне акціонерне товариство «Луганськтепловоз» (далі позивач, ПАТ «Луганськтепловоз») звернулось до Донецького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Луганську Міжрегіонального Головного управління ДФС (далі відповідач, СДПІ у м. Луганську) про визнання недійсними та скасування податкових повідомлень-рішень від 09 червня 2015 року: форми «В1» № НОМЕР_1 та форми «В4» № (том 1 арк. справи 3-12).

Постановою Луганського окружного адміністративного суду від 28 жовтня 2015 року вищенаведений адміністративний позов задоволено, визнані недійсними та скасовані податкові повідомлення-рішення відповідача від 09 червня 2015 року форми «В1» № НОМЕР_1 та форми «В4» № (том 4 арк. справи 187-192).

Не погодившись із таким рішенням суду першої інстанції відповідач подав апеляційну скаргу (далі - апелянт), в доводах якої зазначив, що судом першої інстанції порушені норми матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просив постанову суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю, оскільки, як вказано в акті перевірки, позивачем включено до складу податкового кредиту за період вересень-листопад 2014 року суму ПДВ по податковим накладним, отриманих від контрагентів: НПП «Міф», ТОВ «ХОДОС», ПрАТ «КК Центрокуз», ПрАТ «Локомотив Ресурс», ТОВ «СРП», ТОВ ПП «Патрон», ТОВ «Вольф-транс», ТОВ «Булат-метал», ТОВ «Донбас Інвест Трейдінг», ТОВ «ЛЄО», ПП «Фелікс», ТОВ «ТВФ «Діоніс», ПП ОСОБА_3, ТОВ «НВП Альфа», ТОВ «Луганськгеоекоцентр», ПАТ «ГТВ», ТОВ «ЛАТК 0777», ТОВ «К-Луганськпромстрой», ТОВ «Європромсервіс», ТОВ «Луг-Тепло-Електро-Комплект», ТОВ «ВКФ Реалмашпром» та ТОВ «Вольф транс», які не декларували податкові зобовязання, не подавали до контролюючого органу податкову звітність з липня 2014 року, не виписували податкові накладні контрагентам та відповідно не реєстрували їх в Єдиному реєстрі податкових накладних, а на думку контролюючого органу, у разі не відображення податкової накладної в податкових зобовязаннях контрагента, така накладна не є податковим документом та не дає покупцю права на податковий кредит. З огляду на вищевикладене, враховуючи відсутність сплати контрагентами зобовязань до бюджету СПДІ у м. Луганську цілком правомірно складені стосовно позивача податкові повідомлення-рішення (том 4 арк. справи 224-225).

Сторони до судового засідання не зявились, належним чином повідомлені про розгляд справи, а тому у відповідності до статті 197 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції розглядає справу у письмовому провадженні.

Відповідно до вимог частини 1 статті 195 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Колегія суддів, дослідивши письмові матеріали справи та доводи апеляційної скарги, встановила наступне.

Як вбачається з матеріалів адміністративної справи, а також встановлено судом першої та апеляційної інстанції, ПАТ «Луганськтепловоз» є платником податків та зборів, перебуваючи на обліку в СДПІ у м. Луганську та є платником податку на додану вартість (том 1 арк. справи 68).

У період з 13 травня 2015року по 18 травня 2015 року, відповідачем проведена документальна позапланова невиїзна перевірка ПАТ «Луганськтепловоз» з питань достовірності бюджетного відшкодування та нарахування від'ємного значення ПДВ за вересень, жовтень, листопад 2014 року, за результатами якої 25 травня 2015 року складено акт перевірки № 12/19-0/05763797 (том 1 арк. справи 16-48, том 4 арк. справи 132-166), із висновками про порушення позивачем: п. 198.1, п.198.2 ст. 198, п. 201.6, п.п.201.7, п.п.201.10 ст.201 Податкового кодексу України (далі - ПКУ), що призвело до завищення податкового кредиту за вересень 2014 року у сумі 4605 грн., за жовтень 2014 року у сумі 137559 грн., за листопад 2014 року у сумі 522622 грн., що призвело до завищення від'ємного значення різниці між сумою податкового зобов'язання та податкового кредиту поточного звітного (податкового) періоду у сумі 4605 грн.,137559 грн., 522622 грн., п.198.3, п.198.6 ст.198 п.200.3, п.200.4 ст.200 ПК України було завищено заявлену суму бюджетного відшкодування на рахунок платника у банку за вересень 2014 року на загальну суму ПДВ в розмірі 4605 грн., за жовтень 2014 року на загальну суму ПДВ в розмірі 137559 грн., за листопад 2014 року на загальну суму ПДВ в розмірі 522622 грн.

Підставою для висновків про зменшення суми бюджетного відшкодування та суми від'ємного значення податку на додану вартість стало те, що ПАТ «Луганськктепловоз» у перевіряємому періоді мало взаємовідносини з контрагентами, які не подавали податкову звітність з податку на додану вартість, починаючи з червня 2014 року по теперішній час, не виписували податкові накладні та не реєстрували їх в Єдиному реєстрі податкових накладних (по господарським операціям з позивачем).

На підставі зазначеного акту перевірки відповідачем винесені податкові повідомлення-рішення від 09 червня 2015 року:

1) № НОМЕР_2 форми «В4» про порушення позивачем п. 198.1, п. 198.2 ст. 198, п.п. 201.6, п.201.7, п.п.201.10, ст. 201 ПКУ та зменшення розміру від'ємного значення суми податку на додану вартість у розмірі 374 878,00 грн. за вересень 2014р.- 4294,00 грн., жовтень - 76684,00грн., листопад 2014 р.- 293900,00грн., (том 1 арк. справи 13).

2) № НОМЕР_1 форми «В1» про порушення позивачем п.200.4 ст. 200 ПКУ, та зобов'язано сплатити штрафні (фінансові) санкції (штраф) у розмірі 187439,00 грн. за вересень 2014р. - 2147,00 грн., жовтень 2014р. - 38342,00грн., листопад 2014 р.- 146950,00грн. (том 1 арк. справи 14).

27 травня 2015 позивачем за № 866-168 подано до відповідача заперечення до вказаного акту перевірки (том 1 арк. справи 49-50), які листом від 04 червня 2015 року залишені без задоволення (том 1 арк. справи 51-52).

Не погодившись з винесеними контролюючим органом податковими повідомленнями-рішеннями позивач звернувся до суду першої інстанції з вимогами про визнання їх недійсними та скасування, а отже спірним питанням даної справи є висновки контролюючого органу про неправомірне включення позивачем до складу податкового кредиту за вересень, жовтень, листопад 2014 року суми ПДВ по податковим накладним, отриманим від контрагентів, які не декларують та не відображають в своїй податковій звітності з ПДВ вказані накладні, та як наслідок правомірність формування позивачем податкового кредиту за вказаний період.

Колегія суддів зазначає, що відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів регулює Податковий кодекс України, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Згідно з підпунктом 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України податковий кредит - це сума, на яку платник. податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Відповідно до пункту 198.1 статті 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Пункт 198.3 статті 198 Податкового кодексу України встановлює, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Відповідно до пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Згідно з пунктом 198.2 статті 198 Податкового кодексу України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається: дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Відповідно до пункту 198.6 статті 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу).

Згідно з пунктом 201.1 статті 201 Податкового кодексу України платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою податкову накладну, у якій зазначаються в окремих рядках: а) порядковий номер податкової накладної; б) дата виписування податкової накладної; в) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - продавця товарів/послуг; г) податковий номер платника податку (продавця та покупця); ґ) місцезнаходження юридичної особи - продавця або податкова адреса фізичної особи - продавця, зареєстрованої як платник податку; д) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - покупця (отримувача) товарів/послуг; е) опис (номенклатура) товарів/послуг та їх кількість, обсяг; є) ціна постачання без урахування податку; ж) ставка податку та відповідна сума податку в цифровому значенні; з) загальна сума коштів, що підлягають сплаті з урахуванням податку.

Згідно з пунктом 44.1 статті 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Таким чином з аналізу наведених норм податкового кодексу вбачається, що для формування податкового кредиту, необхідно мати первинні документи, які доводять реальність здійснення господарської операції та підтверджують факт використання придбаних товарів/послуг в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку з його контрагентами.

Як встановлено судами першої та апеляційної інстанції, позивачем на підтвердження реальності здійснення господарських операцій надані первинні документи, а саме, копії договорів, укладених між Публічним акціонерним товариством «Луганськтепловоз» та ПП «Фелікс» № 910/38 від 07.10.2013, 910/42 від 10.10.2013; НПП «Міф» № ДГ 803-41 / 14 від 7.02.2014; НПП «Діоніс» № 803-335/13 від 18.12.2013; ДП «Точліт» №803-204 / 13 від 22.08.2013, №803-244/13 від 14.10.2013, 803-323/13 від 06.12.2013; ТОВ НВП «Альфа» № 803-93 / 14 від 27.03.2014; ТОВ «ЛЕО» № 12 від 08.09.2008; ТОВ «Европромсервис» № 014/08 від 14.04.2014, №013/07 від 02.01.2013, №803-64/14 від 27.02.2014; ТОВ ВКФ «Реалмашпром» № 803-124/13 від 19.04.2013; ПАТ «ГТВ» № 803-171 / 13 від 02.07.2013; ТОВ «Вольф Транс» № 859 / 02-023 від 10.10.2013; ФОП ОСОБА_3 № 803-58/14 від 20.02.2014; ТОВ «Луганскгеоцентр» №815-15 від 14.10.2013; ТОВ ПІТ «Протон» № 001637 від 05.11.2014; ТОВ Компанія Луганскпромстрой 2003» № 814-14 від 10.11.2014; ТОВ «Хартія» № 803-169/14 від 12.06.2014; ТОВ «Ліга Пріоритет» № 803-8/14 від 08.12.2014; ПрАТ «Локомотив Ресурс» № 2/01-07 від 18.12.2013; ТОВ «Луганська телефонна компанія» № 75631 від 01.01.2008; ТОВ «Східне регіональне підприємство» № МС-142 від 06.11.2013; ТОВ «Луганська автотранспортна компанія 0777» № 859/02 від 26.04.2013; ТОВ «Донбас Інвест Трейдінг» № 803-376/12 від 14.12.2012; ТОВ «Булат Метал» № 803-11/14 від 09.01.2014 на поставку ТМЦ і послуг в ході здійснення основної діяльності підприємства, пов'язаної з виробництвом локомотивів; до вказаних договорів позивачем додано специфікації, податкові накладні, рахунки, типові договори, акти здачі-приймання робіт, платіжні доручення про сплату ТМЦ, акти надання послуг з компенсації реактивної енергії за спірний період, а також податкові декларації з ПДВ за вказаний період, в яких позивач відображав свої зобовязання з ПДВ, та копія реєстру виданих та отриманих податкових накладних за грудень 2014 року, а також розрахунок бюджетного відшкодування, заявленого платником в податковій декларації за грудень 2014 року (том 1 арк. справи 93-252, том 2 арк. справи 1-183том 3 арк. справи 208-248, том 3 арк. справи 1-272, том 3 арк. справи 26-91, том 3 арк. справи 92-124).

При цьому колегія суддів не погоджується з доводами апелянта в частині того, що позивач не мав право формувати податковий кредит у звязку з не відображенням його податкової звітності в Єдиному реєстрі податкових накладних з огляду на те, що Податковим законодавством не передбачена норма, яка позбавляє платника податків на додану вартість права на формування та включення сум до податкового кредиту у випадках, коли постачальники (контрагенти) такого платника податків не декларують та/або не сплачують податок на додану вартість за тими ж операціями, а платник податку в свою чергу виконує усі передбачені податковим законодавством умови щодо отримання бюджетного відшкодування та має необхідне документальне підтвердження розміру сформованого податкового кредиту.

Відповідно до абзацу 11 пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України у разі відмови продавця товарів/послуг надати податкову накладну або в разі порушення ним порядку її заповнення та/або порядку реєстрації в Єдиному реєстрі покупець таких товарів/послуг має право додати до податкової декларації за звітний податковий період заяву із скаргою на такого постачальника, яка є підставою для включення сум податку до складу податкового кредиту. Таке право зберігається за ним протягом 60 календарних днів, що настають за граничним терміном подання податкової декларації за звітний (податковий) період, у якому не надано податкову накладну або порушено порядок її заповнення та/або порядок реєстрації в Єдиному реєстрі. До заяви додаються копії товарних чеків або інших розрахункових документів, що засвідчують факт сплати податку у зв'язку з придбанням таких товарів/послуг або копії первинних документів, складених відповідно до Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", що підтверджують факт отримання таких товарів/послуг.

Надходження такої заяви із скаргою є підставою для проведення документальної позапланової виїзної перевірки зазначеного продавця для з'ясування достовірності та повноти нарахування ним зобов'язань з податку за такою операцією (абз.12 пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України).

Аналіз вказаних норм свідчить, що єдиною підставою для віднесення до податкового кредиту сум ПДВ згідно податкових накладних, які не зареєстровані в Єдиному реєстрі податкових накладних або податкових накладних, які не надані постачальником, є заява зі скаргою на такого постачальника. Колегія суддів звертає увагу, що в матеріалах даної адміністративної справи є заява-скарга позивача на постачальника до податкового органу разом з декларацією з податку на додану вартість (том 3 арк. справи 124).

При цьому, під час розгляду даної справи, а ні суду першої, а ні суду апеляційної інстанції відповідачем не надано доказів проведення документальної позапланової виїзної перевірки контрагента позивача для з'ясування достовірності та повноти нарахування ним зобов'язань з податку за результатами господарських операцій з позивачем.

Окрім викладеного колегія суддів зазначає, що вказана вище позиція суду також підтверджується рішеннями Європейського суду з прав людини, а також постанові ВСУ від 31 січня 2011 року № № 21-47а10.

Так, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Булвес АД» проти Болгарії (2009 рік, заява № 3991/03) Суд вказав, що компанія-заявник не повинна нести відповідальність за наслідки невиконання постачальником його обов'язків щодо своєчасного декларування податку на додану вартість і, як наслідок, сплачувати податок на додану вартість повторно разом з пенею. Європейський Суд з прав людини визначив, що такі вимоги прирівнюються до надзвичайного обтяження компанії заявника, що порушило справедливий баланс, який повинен був підтримуватися між вимогами загальних інтересів і вимогами захисту права власності.

До того ж суд апеляційної інстанції вважає за необхідне застосувати до даних правовідносин висновки рішення ЄСПЛ по справі «Бізнес Суппорт Сентре проти Болгарії», за яким у пункті 23 даного рішення ЄСПЛ наголошує, що у разі виявлення податковими органами невиконання постачальником своїх обов'язків як платника ПДВ, вони могли б розпочати податкову перевірку цього постачальника, з тим щоб стягнути з нього належні платежі та штрафні санкції. Утім, зазначив Суд, прямого впливу на оподаткування організації-заявника це не мало б.

Таким чином колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що наявність у позивача належним чином оформлених, та зареєстрованих податкових накладних дає право останньому на формування податкового кредиту та включення сум до податкового кредиту за вересень-жовтень 2014 року, не зважаючи на те, що його контрагенти не декларують свої зобовязання, оскільки платник податку в свою чергу виконує усі передбачені податковим законодавством умови щодо отримання бюджетного відшкодування та має необхідне документальне підтвердження розміру сформованого податкового кредиту та не несе відповідальність за свого контрагента в частині ведення ним звітності, а також належним чином повідомив контролюючий орган про порушення заповнення контрагентами податкових накладних, звернувшись з відповідною скаргою до контролюючого органу на вказаних контрагентів, як то передбачає підпункт 11 пункту 201.10 статті 201 ПК України.

Як під час перевірки контролюючим органом, так і під час розгляду даної справи судом першої, апеляційної інстанції не встановлено жодних дефектів у правовому статусі позивача в рамках здійснення ним господарської діяльності. До того ж, на думку колегії суддів, питання віднесення певних сум податку на додану вартість до податкового кредиту поширюється виключно на окремо взятого платника податків та не залежить від розрахунків третіх осіб, або його контрагентів. З урахуванням викладеного, судом першої інстанції постанова прийнята з додержанням норм матеріального та процесуального права, а отже наявні підстави у відповідності до статті 200 Кодексу адміністративного судочинства України для залишення апеляційної скарги без задоволення, а постанови суду першої інстанції без змін. Керуючись статтями 195, 197, 198, 200, 205, 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ :

Апеляційну скаргу Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників податків у м. Луганську Міжрегіонального Головного управління ДФС на постанову Луганського окружного адміністративного суду від 28 жовтня 2015 року по справі № 812/514/15, - залишити без задоволення.

Постанову Луганського окружного адміністративного суду від 28 жовтня 2015 року по справі № 812/514/15, - залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили. Ухвала прийнята за наслідками розгляду в письмовому проваджені набирає законної сили через пять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі.

Головуючий суддя: Васильєва І.А.

Судді: Жаботинська С.В.

ОСОБА_2