Справа № 751/9015/16-а
Суддя: Епель О.В.
Дата ухвалення: 2016-11-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 751/9015/16-а Головуючий у 1-й інстанції: Косач І.А.
Суддя-доповідач: Епель О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 листопада 2016 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Епель О.В.,

суддів: Карпушової О.В., Кобаля М.І.,

розглянувши у в порядку письмового провадження в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу Чернігівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України на постанову Новозаводського районного суду м. Чернігова від 06 жовтня 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Чернігівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України про визнання рішення неправомірним та зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_2 (далі - позивач) звернулась до суду з адміністративним позовом до Чернігівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України (далі - відповідач) про:

- визнання неправомірним рішення відповідача від 26.05.2016 р. № 4236/05 про відмову позивачу у проведенні перерахунку пенсії державного службовця;

- зобов'язання відповідача здійснити перерахунок пенсії позивача у зв'язку з підвищенням заробітної плати державних службовців, згідно з постановою КМУ від 09.12.2015 р. № 1013 «Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів», у розмірі 90% від заробітної плати працівника органу місцевого самоврядування згідно з довідкою Чернігівської міської ради, і виплатити заборгованість, що виникла на день такого перерахунку, з урахуванням раніше проведених виплат з 01.01.2016 р.

Постановою Новозаводського районного суду м. Чернігова від 06 жовтня 2016 року адміністративний позов було задоволено частково, а саме: визнано неправомірними дії відповідача щодо відмови у проведенні перерахунку пенсії позивача та зобов'язано відповідача провести перерахунок її пенсії з 01.05.2016 р. та виплатити їй пенсію державного службовця в розмірі 90% від заробітної плати працівника органу місцевого самоврядування відповідної посади за останнім місцем роботи з урахуванням підвищення з 01.12.2015 р. на підставі постанови КМУ від 09.12.2015 р. № 1013 та згідно з довідкою Чернігівської міської ради від 29.04.2016 р. № 83, з урахуванням раніше проведених виплат.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нову постанову про відмову в задоволенні позову, так як, на думку апелянта, зазначене рішення суду прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи в цілому.

У зв'язку з поданням апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції, яка ухвалена в порядку скороченого провадження, згідно з абз. 4 ч. 8 ст. 183-2, п. 3 ч. 1 ст. 197 КАС України, апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а постанова суду - скасуванню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, з 09.06.2003 р. ОСОБА_2 перебуває на обліку в Чернігівському ОУПФУ та отримує пенсію державного службовця на підставі Законів України «Про службу в органах місцевого самоврядування» та «Про державну службу» у розмірі 90 % від заробітної плати.

29.04.2016 р. позивач звернулась до відповідача із заявою про проведення перерахунку її пенсії у зв'язку з підвищенням заробітної плати особи, працюючої на відповідній посаді, на підставі постанови КМУ від 09.12.2015 р. № 1013, до якої додала довідку Чернігівської міської ради від 29.04.2016 р. № 83.

26.05.2016 р. листом № 4236/05 відповідач повідомив позивача про відмову в задоволені її вимог у зв'язку з тим, що редакція статті 37-1 Закону України «Про державну службу», якою було передбачено право особи на перерахунок її пенсії у разі збільшення розміру заробітної плати працюючого державного службовця, змінилась, такі положення виключено і на теперішній час в ній лише закріплено, що умови та порядок перерахунку призначених пенсій державним службовцям визначаються КМУ, але п. 4 постанови КМУ від 31.05.2000 р. № 865, яким врегульовувалось питання перерахунку пенсії державного службовця у зв'язку зі зростанням розміру окладу працюючої особи, виключено.

Позивач, вважаючи неправомірним таке рішення відповідача щодо відмови в задоволенні її вимог, звернулась до суду з даним адміністративним позовом.

Судова колегія встановила, що задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що позивач має право на перерахунок її пенсії на підставі ст. 37-1 Закону України «Про державну службу» у редакції, яка була чинною на момент призначення їй пенсії, і дії відповідача про відмову позивачу у перерахунку її пенсії є протиправними.

Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України, Законами України «Про державну службу» від 16.12.1993 № 3723-XII (далі - Закон № 3723-ХІІ), «Про державну службу» від 10.12.2015 № 889-VIII (далі - Закон № 889-VIII), «Про службу в органах місцевого самоврядування» від 07.06.2001 № 2493-III (далі - Закон № 2493-ІІІ), постановою Кабінету Міністрів України від 31.05.2000 р. № 865 «Про деякі питання вдосконалення визначення розмірів заробітку для обчислення пенсії» (далі - Постанова № 865), постановою Кабінету Міністрів України від 09.12.2015 р. № 1013 «Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів» (далі - Постанова № 1013).

Так, відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У ч. 1 ст. 46 Конституції України закріплено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Частино 7 статті 21 Закону № 2493-ІІІ в редакції, яка була чинною на момент призначення позивачу пенсії, передбачено, що пенсійне забезпечення посадових осіб місцевого самоврядування, які мають стаж служби в органах місцевого самоврядування та/або державної служби не менше 10 років, здійснюється у порядку, визначеному законодавством України про державну службу.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 37 Закону № 3723-ХІІ у редакції, яка була чинною на момент призначення позивачу пенсії, на одержання пенсії державних службовців мають право особи, які досягли встановленого законодавством пенсійного віку, за наявності загального трудового стажу для чоловіків - не менше 25 років, для жінок - не менше 20 років, у тому числі стажу державної служби - не менше 10 років, та які на час досягнення пенсійного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менше 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, - незалежно від місця роботи на час досягнення пенсійного віку. Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 80 відсотків від сум їх заробітної плати, на які нараховується збір на обов'язкове державне пенсійне страхування, без обмеження граничного розміру пенсії, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 80 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі.

За кожний повний рік роботи понад 10 років на державній службі пенсія збільшується на один відсоток заробітку, але не більше 90 відсотків заробітної плати, без обмеження граничного розміру пенсії.

Статтею 37-1 Закону № 3723-ХІІ у редакції, яка була чинною станом на момент призначення позивачу пенсії, передбачалось, що в разі підвищення розміру заробітної плати працюючим державним службовцям, а також у зв'язку із набуттям особою права на пенсійне забезпечення державного службовця за цим Законом відповідно здійснюється перерахунок раніше призначених пенсій.

Перерахунок пенсії здійснюється виходячи із сум заробітної плати, на які нараховуються страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування працюючого державного службовця відповідної посади та рангу на момент виникнення права на перерахунок пенсії.

У п. 4 Постанови № 865 у попередній редакції було визначено, що в разі підвищення розміру заробітної плати працюючим державним службовцям відповідно до рішень Кабінету Міністрів України (для службовців Національного банку України відповідно до рішень його Правління) після набрання чинності Законом України від 16 січня 2003 р. N 432-IV «Про внесення змін до Закону України «Про державну службу» заробітна плата для перерахунку пенсії пенсіонерам, яким пенсія призначена з дня набрання чинності Законом України «Про державну службу», визначається в такому порядку: 1) пенсіонерам, які на момент перерахунку пенсії продовжують працювати на посаді, з якої призначено пенсію, - на підставі поданої довідки про одержувану заробітну плату на момент перерахунку; 2) іншим пенсіонерам - на підставі документів, поданих на час перерахунку, виходячи із сум заробітної плати, яку одержує працюючий державний службовець на відповідній посаді, з якої призначено (перераховано) пенсію, на момент виникнення права на перерахунок. При цьому: посадовий оклад, надбавки за ранг та вислугу років враховуються в розмірах, установлених Кабінетом Міністрів України (для службовців Національного банку України у розмірах, установлених його Правлінням) на момент виникнення права на перерахунок за відповідною посадою та рангом на момент призначення (перерахунку) пенсії; надбавки за знання та використання в роботі іноземної мови, за почесне звання "заслужений", за роботу з таємними документами залежно від ступеня таємності інформації, доплата за науковий ступінь кандидата або доктора наук враховуються в розмірах, установлених Кабінетом Міністрів України на момент виникнення права на перерахунок, якщо вони були фактично встановлені особі; премія, крім премій, зазначених у другому реченні цього абзацу, та інші надбавки враховуються в середніх розмірах відносно визначених законодавством таких виплат за відповідною посадою (посадами) у тому державному органі, звідки особа вийшла на пенсію, на момент виникнення права на перерахунок. Премія до державних, професійних свят та ювілейних дат, виплачена у місяці підвищення заробітної плати, враховується в розмірі 1/12 середнього розміру цієї премії (премій), визначеного за відповідною посадою (посадами), з якої призначено (перераховано) пенсію.

За бажанням осіб, під час перерахунку пенсій виплати, отримані на час призначення (перерахунку) пенсії (крім посадових окладів, надбавок за ранг, вислугу років), визначаються у порядку, передбаченому абзацами першим і другим пункту 1 та пунктом 2 цієї постанови.

На підставі Постанови № 1013 зазначений пункту Постанови № 865 було виключено.

Згідно зі ст. 37-1 Закону № 3723-ХІІ у редакції, чинній з 01.01.2015 р. до 01.05.2016 р., умови та порядок перерахунку призначених пенсій державним службовцям визначаються Кабінетом Міністрів України.

Отже, з викладених правових норм вбачається, що законодавством, чинним станом до 01.01.2015 р., а саме статтею 37-1 Закону № 3723-ХІІ у відповідній редакції, було передбачено право осіб, які отримують пенсію державного службовця, на перерахунок її розміру у зв'язку з підвищенням заробітної плати за відповідною посадою і було визначено умови та порядок здійснення такого перерахунку.

Однак, в наступному законодавство, яке регулює зазначені правовідносини, змінилось і станом на квітень 2016 року воно не регламентувало ані права особи на перерахунок її пенсії у зв'язку зі зміною розміру заробітної плати працюючого державного службовця, ані порядок і умови здійснення такого перерахунку.

Виходячи з цього, колегія суддів звертає увагу на те, що пенсія позивачу призначена у 2003 році на підставі Закону № 2493-ІІІ та ст. 37 Закону № 3723-ХІІ, а її перерахунок позивач просить здійснити за ст. 37-1 Закону № 3723-ХІІ, яка до 01.01.2015 р. дійсно передбачала можливість перерахунку пенсії державного службовця в разі підвищення розміру заробітної плати особи, працюючої на аналогічній посаді, і пунктом 4 Постанови № 865 визначались умови такого перерахунку.

Разом з тим, на момент збільшення розміру заробітної плати працюючого державного службовця за посадою, з якої позивач вийшла на пенсію, та на момент її звернення до відповідача із заявою від 29.04.2016 р. щодо перерахунку її пенсії з цих підстав, законодавство змінилось, статтю 37-1 Закону № 3723-ХІІ та Постанову № 865 було викладено в іншій редакції, яка не закріплює права особи на перерахунок пенсії з цих підстав, і жодним іншим нормативно-правовим актом також не визначено, ані таке право особи, ані порядку (механізму) перерахунку пенсії державного службовця у зв'язку зі зміною розміру заробітної плати та умов його здійснення.

З огляду на це, колегія суддів вважає, що у відповідача на момент звернення ОСОБА_2 із заявою про перерахунок її пенсії на підставі довідки від 29.04.2016 р. № 83 не було правових підстав для здійснення перерахунку пенсії позивача, а у відповідності до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Аналогічна правова позиція викладена в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 11 жовтня 2016 року у справі № 484/1671/16-а.

Крім того, у своєму позові ОСОБА_2 просить суд зобов'язати відповідача здійснити перерахунок її пенсії на підставі довідки Чернігівської міської ради від 29.04.2016 р. № 83 з 01.01.2015 р., однак, у період з вказаної дати до 29.04.2016 р. вона не зверталась до відповідача із заявою про перерахунок її пенсії і відповідачем не вчинялися дії щодо вирішення питання про проведення такого перерахунку.

При цьому, колегія суддів відзначає, що відмова відповідача у такому перерахунку пенсії позивача не призвела до зменшення розміру пенсії державного службовця, яку вона отримувала до цього, і не є звуженням обсягу вже набутих нею прав та/або позбавленням її права на соціальний захист, а також суд звертає увагу на те, що як було встановлено вище, право на пенсію позивач набула не на підставі ст. 37-1 Закону № 3723-ХІІ, за якою вона просить здійснити її перерахунок, а на підставі зовсім інших законодавчих норм Закону № 2493-ІІІ та ст. 37 Закону № 3723-ХІІ, і в даному випадку зміна редакції ст. 37-1 Закону № 3723-ХІІ є зміною законодавства, що у свою чергу змінює соціально-економічні права певного кола осіб.

Водночас, при розв'язанні спірних правовідносин судовою колегією враховується й правова позиція Європейського суду з прав людини, викладена в рішенні «Великода проти України» від 03.06.2014 р., в якому Суд зазначив, що законодавчі норми можуть змінюватися, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист.

Крім того, у зазначеному рішенні Європейський суд став на бік держави України та, між іншим, наголосив на складній економічній ситуації в країні, а також на необхідності пошуку саме державою Україна додаткових інструментів її подолання шляхом раціонального використання бюджетних коштів та необхідності збереження «справедливого балансу» між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами щодо захисту прав і свобод окремої особи.

Аналогічний правовий підхід Європейським судом з прав людини застосований й в рішеннях від 09.10.1979 р. у справі «Ейрі проти Ірландії» та від 12.10.2004 р. у справі «Кйартан Асмундсон проти Ісландії», в якому Суд зазначив, що здійснення соціально-економічних прав людини значною мірою залежить від становища в державах, особливо фінансового, і такі положення поширюються й на питання допустимості зменшення соціальних виплат.

Враховуючи вищевикладені обставини та докази у їх сукупності, відповідно до вимог ст. 86 КАС України, колегія суддів вважає, що в даному випадку відсутні правові підстави для перерахунку пенсії позивача на підставі ст. 37-1 Закону № 3723-ХІІ і Постанови № 865 у редакції, яка стратила чинність, як вона просить у своєму адміністративному позові, та приймає до уваги доводи апелянта щодо зміни законодавства.

Крім того, колегія суддів встановила, що у своєму адміністративному позові ОСОБА_2 просить суд зобов'язати відповідача здійснити перерахунок її пенсії з 01.01.2016 р. /Т. 1 а.с.5/.

З даним адміністративним позовом позивач звернулась до суду 14.09.2016 р.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 99 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Статтею 100 КАС України передбачено, що адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала.

Позовна заява може бути залишена без розгляду як на стадії вирішення питання про відкриття провадження в адміністративній справі без проведення судового засідання, так і в ході підготовчого провадження чи судового розгляду справи.

Згідно з п. 9 ч. 1 ст. 155 КАС України суд своєю ухвалою залишає позовну заяву без розгляду, якщо позовну заяву подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до адміністративного суду і суд не знайшов підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними.

Разом з тим, колегія суддів звертає увагу на те, що згідно зі ст. 1 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 р. № 1058-IV пенсія - щомісячна пенсійна виплата, тобто позивач, отримуючи пенсію кожного місяця, зокрема у період з 01.01.2016 р. по 13.03.2016 р. включно по теперішній час, була обізнана щодо її розміру.

При цьому, підставою для звернення до суду стало підвищення заробітної плати працюючих державних службовців за постановою КМУ від 09.12.2015 р. № 1013, яка є нормативно-правовим актом, що був оприлюднений в офіційних виданнях, зокрема в Урядовому кур'єрі від 15.12.2015 р. № 234 та в Офіційному віснику України від 25.12.2015 р. № 100, а отже позивач мала реальну можливість завчасно ознайомитися з вказаною постановою КМУ і звернутися до суду з відповідним позовом у межах шестимісячного строку.

Однак, як було встановлено вище позивач звернулась до суду з даним позовом лише 14.09.2016 р., тобто з пропуском строку, визначеного у ч. 2 ст. 99 КАС України, за відсутності жодних поважних причин для його поновлення, а отже, позовні вимоги за період з 01.01.2016 р. по 13.03.2016 р. включно підлягають залишенню без розгляду, що помилково не було встановлено судом першої інстанції та призвело до неправильного вирішення справи.

Більш того, як було встановлено вище, у вказаний період позивач не звертався до відповідача із заявою та відповідною довідкою для перерахунку його пенсії, а тому, відповідно, в ОУПФУ взагалі не виникало обов'язку здійснити такі дії і права позивача не порушувалися.

Таким чином, враховуючи зазначені обставини та докази у їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції було порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи в цілому, а тому, рішення суду в частині вирішення позовних вимог за період з 14.03.2016 р. підлягає скасуванню на підставі ст.202 КАС України, а в частині позовних вимог за період з 01.01.2016 р. по 13.03.2016 р. включно -скасуванню на підставі ч. 1 ст. 203 КАС України.

Враховуючи вищевикладенеце, колегія суддів вважає за необхідне, апеляційну скаргу Чернігівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України задовольнити частково, а постанову Новозаводського районного суду м. Чернігова від 06 жовтня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги за період з 01.01.2016 р. по 13.03.2016 р. включно залишити без розгляду, а в задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Керуючись ст. ст. 41, 159, 160, 195, 197, 198, 202, 203, 205, 207, 212, 254 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Чернігівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України - задовольнити частково.

Постанову Новозаводського районного суду м. Чернігова від 06 жовтня 2016 року - скасувати.

Адміністративний позов ОСОБА_2 до Чернігівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України про визнання рішення неправомірним та зобов'язання вчинити дії в частині позовних вимог за період з 01.01.2016 р. по 13.03.2016 р. включно - залишити без розгляду.

В задоволенні адміністративного позову в іншій частині позовних вимог - відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення, у відповідності до ч.10 ст.183-2 КАС України, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя:

Судді:

Головуючий суддя Епель О.В.

Судді: Карпушова О.В.

Кобаль М.І.