Справа № 809/2682/15
Суддя: Заверуха Олег Богданович
Дата ухвалення: 2016-11-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 листопада 2016 року Справа № 876/11163/15

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Заверухи О.Б.,

суддів Гінди О.М., Ніколіна В.В.,

за участю секретаря судового засідання Андрушківа І.Я.,

представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Коломийської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Івано-Франківській області на постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 12 жовтня 2015 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «НВФ Укрбудпроект-1» до Коломийської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Івано-Франківській області про визнання нечинним та скасування податкового повідомлення-рішення,-

В С Т А Н О В И В:

09 липня 2015 року Товариство з обмеженою відповідальністю «НВФ Укрбудпроект-1» звернулося в суд з адміністративним позовом до Коломийської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Івано-Франківській області, в якому просило визнати нечинним і скасувати податкове повідомлення-рішення відповідача від 02 березня 2015 року № НОМЕР_1.

На обґрунтування позовних вимог зазначає, що відповідач протиправно, в порушення положень Податкового кодексу України, необґрунтовано та безпідставно, за наслідками проведеної перевірки, зробив помилковий висновок про не отримання позивачем послуг від ТзОВ "Будівельна компанія "Геос" у січні 2014 року на суму 332983,25 грн. Зазначає, що господарські операції між позивачем та товариством з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія "Геос" у перевіряємий період фактично мали місце, що підтверджено первинними документами. Тому вважає, що позивач на підставі належним чином оформлених податкових накладних та інших первинних документів правомірно сформував податковий кредит та грошові зобовязання з податку на додану вартість, а первинними документами підтверджено реальне виконання позивачем та його контрагентом ТзОВ "Будівельна компанія "Геос" своїх зобовязань.

Постановою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 12 жовтня 2015 року адміністративний позов задоволено повністю. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Коломийської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Івано-Франківській області від 02 березня 2015 року № НОМЕР_1 про збільшення Товариству з обмеженою відповідальністю «НВФ Укрбудпроект-1» суми грошового зобовязання з податку на додану вартість в розмірі 66597,00 грн за основним платежем та штрафними(фінансовими) санкціями в розмірі 16649,25 грн.

Постанова суду першої інстанції мотивована тим, що в матеріалах справи наявні копії відповідних документів, які підтверджують факт правомірності формування позивачем податкового кредиту з податку на додану вартість за січень 2014 року в розмірі 66596,65 грн, з господарських операцій по придбанню підрядних робіт та товарів в товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія "Геос", а тому податкове повідомлення-рішення Коломийської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Івано-Франківській області від 02 березня 2015 року № НОМЕР_1 є протиправним.

Не погодившись з вищенаведеною постановою, Коломийська обєднана державна податкова інспекція Головного управління Державної фіскальної служби у Івано-Франківській області подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову, якою в задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що оскаржувана постанова є незаконною та необґрунтованою, прийнята з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Зокрема, зазначає, що надані позивачем до перевірки документи містять недоліки в їх заповненні, а саме відсутня дата, не можливо ідентифікувати осіб котрі підписали ці документи. Також, відповідачем направлено запити про надання інформації про транспортні засоби, які зареєстровані/зняті з обліку підприємством, однак згідно відповідей за позивачем транспортні засоби не значаться. Апелянт на підтвердження нереальності господарських операцій вказує, що згідно представлених до перевірки актів виконаних робіт, у яких відображено заробітну плату у розмірі відмінному (більшому) від суми (меншому розмірі) заявленої контрагентом у звіті про суми нарахованої заробітної плати застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід задовольнити повністю з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції, в період з 06 лютого 2015 року до 12 лютого 2015 року відповідачем проведена позапланова виїзна документальна перевірка позивача щодо документального підтвердження господарських відносин із платником податків ТзОВ "Будівельна компанія "Геос" за січень 2014 року, їх реальності та повноти відображення в обліку.

За наслідками проведеної перевірки відповідачем 18 лютого 2015 року складено акт за №362/09-07-22-00-12/33550340 (том 1, а.с.10-30).

Висновками проведеної перевірки відповідач встановив порушення позивачем пунктів 44.1 статті 44, пункту 185.1 статті 185, пункту 188.1 статті 188, пунктів 198.2, 198.3, 198.6 статті 198, пунктів 201.1, 201.6, 201.10 статті 201 Податкового кодексу України, пунктів 1 та 2 статті 9 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні, підпункту 2.5 пункту 2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, наказу Міністерства фінансів України Про затвердження форми податкової накладної та Порядку заповнення податкової накладної, пунктів 3, 69, 71, 72, 74 Постанови Кабінету Міністрів України Про затвердження Загальних умов укладення та виконання договорів підряду в капітальному будівництві, статтей 15, 18 Закону України Про охорону праці та ДБН А.3.3-2-2009 Система стандартів безпеки праці. Промислова безпека у будівництві. Основні положення, в результаті чого завищено податковий кредит по податку на додану вартість за січень 2014 року на суму 66596,65 грн, що призвело до заниження податкового зобовязання з податку на додану вартість у січні 2014 року на суму 66596,65 грн.

За наслідками розгляду вказаного акту перевірки, відповідач 02 березня 2015 року оскаржуваним податковим повідомленням-рішенням за №, згідно підпункту 2 пункту 54.3 статті 54 Податкового кодексу України та відповідно до пункту 123.1 статті 123 вказаного Кодексу, за порушення пункту 198.6 статті 198 Податкового кодексу України збільшив позивачу суму грошового зобовязання з сплати податку на додану вартість за основним платежем в розмірі 66597,00 грн та за штрафними (фінансовими) санкціями в розмірі 16649,25 грн(том 1, а.с.31).

Висновки відповідача про допущення позивачем вказаних порушень ґрунтуються на тому, що позивачем не отримано послуг від ТзОВ "Будівельна компанія "Геос" у січні 2014 року на суму 332983,25 грн, тому позивач не може формувати відємне значення податку на додану вартість січень 2014 року за рахунок облікованих актів виконаних робіт та виписаних податкових накладних від ТзОВ "Будівельна компанія "Геос" за вказаний період.

Приймаючи оскаржувану постанову суд першої інстанції прийшов до висновку про обгрунтованість позовних вимог.

Однак, колегія суддів не погоджується з обґрунтованістю такого висновку суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до пп. 14.1.36 п.14.1 ст. 14 Податкового кодексу України (далі ПК України) господарська діяльність - діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Під господарською діяльністю у Господарському кодексі України (стаття 3) розуміється діяльність суб'єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність.

Обов'язковими ознаками господарської діяльності (згідно наведених приписів ГК України та ПК України) є здійснення її суб'єктами господарювання у сфері суспільного виробництва; вона спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг; результати зазначеної діяльності - продукція, роботи чи послуги - мають вартісний характер і цінове вираження.

Господарська діяльність здійснюється у загальній економічній сфері, а тому має суто економічні властивості, що неможливе без вартісної оцінки і взаємооцінки, еквівалентності обміну, відповідних обчислень і розрахунків. Тому така ознака результатів господарської діяльності, як цінова визначеність, наявна в абсолютній більшості випадків, хоча в некомерційній господарській діяльності можливе безкоштовне надання результатів останньої. (При цьому, сформульоване в ГК України визначення господарської діяльності є загальним і має застосовуватися в усіх випадках, а визначення, наведене в ПК України, - лише у сфері дії цього Закону з урахуванням загального визначення). Виходячи з наведеного, аналіз реальності господарської діяльності повинен здійснюватися на підставі даних податкового, бухгалтерського обліку платника податків та відповідності їх дійсному економічному змісту.

Про відсутність реального характеру відповідних операцій можуть свідчити підтверджені доказами доводи податкового органу, зокрема, про наявність таких обставин:

- неможливість здійснення платником податку зазначених операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна або обсягу матеріальних ресурсів, економічно необхідних для виробництва товарів, виконання робіт або послуг, нездійснення особою, яка значиться виробником товару, підприємницької діяльності;

- відсутність у платника податку необхідних умов для досягнення результатів відповідної підприємницької, економічної діяльності в силу відсутності управлінського або технічного персоналу, основних коштів, виробничих активів, складських приміщень, транспортних засобів;

- облік для цілей оподаткування тільки тих господарських операцій, які безпосередньо пов'язані з виникненням права на податковий кредит або бюджетне відшкодування, якщо для даного виду діяльності також потрібне здійснення і облік інших господарських операцій;

- здійснення операцій з товарно-матеріальними цінностями, які не вироблялися або не могли бути вироблені в обсязі, зазначеному платником податку в документах обліку.

Згідно п. 44.1 ст. 44 ПК України, для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Згідно з п. п. 138.1.1. п. 138.1. ст. 138 ПК України витрати операційної діяльності включають собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та інші витрати беруться для визначення об'єкта оподаткування з урахуванням пунктів 138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2 - 140.5 статті 140, статей 142 і 143 та інших статей цього Кодексу, які прямо визначають особливості формування витрат платника податку.

Згідно з п. 138.2. ст. 138 ПК України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Відповідно до п. 138.4. ст. 138 ПК України витрати, що формують собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг, крім нерозподільних постійних загальновиробничих витрат, які включаються до складу собівартості реалізованої продукції в періоді їх виникнення, визнаються витратами того звітного періоду, в якому визнано доходи від реалізації таких товарів, виконаних робіт, наданих послуг.

Згідно з п. п. 139.1.9. п. 139.1. ст. 139 ПК України не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

У статті 198 Податкового кодексу України встановлено підстави, за яких у платника ПДВ виникає право на податковий кредит; визначено умови, дату, час та порядок його формування; визначено права і обов'язки платників податку в цій сфері податкових правовідносин; підстави, що унеможливлюють віднесення сплаченого (нарахованого) податку до податкового кредиту.

Зокрема, згідно із пунктом 198.1 цієї статті право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає, зокрема, у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Відповідно до пункту 198.2 зазначеної статті датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунку платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною (абзаци перший-третій цього пункту).

Згідно пп. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14, п. 198.3 ст. 198 ПК України податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу. Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Згідно з пунктом 198.6 не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог чи не підтвердженими митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу). У редакції Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких інших законодавчих актів України щодо вдосконалення окремих норм Податкового кодексу України» № 3609-V змінено формулювання цього пункту і вказано, що не відноситься до податкового кредиту сума податку, зокрема, підтверджена податковою накладною, яка була оформлена з порушенням вимог статті 201 ПК України.

Норми статті 201 ПК України, до яких відсилають правила пункту 198.6 статті 198 цього Кодексу, регулюють відносини, пов'язані з оформленням податкової накладної. У цій нормі містяться обов'язкові правила щодо форми та порядку заповнення податкових накладних, недотримання яких тягне визнання податкової накладної недійсною; визначено правову природу цього документа, підстави, порядок, умови його складання і надання; встановлено права й обов'язки учасників податкових відносини, пов'язані із складанням, наданням та реєстрацією податкової накладної; передбачено наслідки недотримання обов'язкових вимог щодо форми, змісту та інших дій зі складання, надання та реєстрації податкових накладних.

Так, у пункті 201.1 статті 201 ПК України зазначено, що платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою податкову накладну, у якій зазначається: порядковий номер податкової накладної; дата виписування податкової накладної; повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - продавця товарів/послуг; податковий номер платника податку (продавця та покупця); місцезнаходження юридичної особи - продавця або податкова адреса фізичної особи - продавця, зареєстрованої як платник податку; повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - покупця (отримувача) товарів/послуг; опис (номенклатура) товарів/послуг та їх кількість, обсяг; ціна постачання без урахування податку; ставка податку та відповідна сума податку в цифровому значенні; загальна сума коштів, що підлягають сплаті з урахуванням податку; вид цивільно-правового договору.

Згідно з пунктом 201.6 цієї статті податкова накладна є податковим документом і одночасно відображається у податкових зобов'язаннях і реєстрі виданих податкових накладних продавця та реєстрі отриманих податкових накладних покупця.

Відповідно до пункту 201.10 зазначеної статті податкова накладна надається платнику податку, який здійснює операції з постачання товарів (послуг), на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Таким чином, право на нарахування податкового кредиту обумовлюється наявністю факту придбання платником податку товарів, робіт, послуг, основних фондів, нематеріальних активів, в ціні яких платником податку-покупцем сплачений (нарахований) податок на додану вартість, та їх використання у власній господарській діяльності.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 9 Закону України ,,Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Аналіз реальності господарської діяльності повинен здійснюватися на підставі даних податкового, бухгалтерського обліку платника податків та відповідності їх дійсному економічному змісту. Визначальним фактором для формування податкового кредиту платником податку на додану вартість є подальше використання таких товарів (основних фондів) в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності такої особи - платника податку.

Довести правомірність своїх дій чи бездіяльності відповідно до принципу офіційності в адміністративному судочинстві зобовязаний субєкт владних повноважень.

Разом з тим відповідно до принципу змагальності субєкт господарювання зобовязаний заперечувати проти доводів субєкта владних повноважень.

З матеріалів справи слідує, що 17 лютого 2012 року між товариством з обмеженою відповідальністю "НВФ Укрбудпроект-1" (Генпідрядник) та товариством з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія "Геос" (Головний підрядник) укладено договір за №17/02, згідно якого ТзОВ "Будівельна компанія "Геос" зобовязане відповідно до проектно-кошторисної документації у визначені цим договором строки здійснити будівництво обєкта: житлового будинку №1 готельно-житлового комплексу з приміщеннями соціально-побутового призначення на проспекті Академіка Глушкова, 92-Б, у Голосіївському районі міста Києва, 23 поверхи, 342 квартири, 2-х секційний, загальною площею 44615,05 кв.м.; житлового будинку №2 готельно-житлового комплексу з приміщеннями соціально-побутового призначення на проспекті Академіка Глушкова, 92-Б, у Голосіївському районі міста Києва, 23 поверхи, 342 квартири, 2-х секційний, загальною площею, 44903,71 кв.м. (том 1, а.с.39-42).

На підтвердження реальності господарської операції ТзОВ "НВФ Укрбудпроект-1" надано податкову накладну від 31 січня 2014 року за №158 на загальну суму 1670877,20 грн, в тому числі 278479,53 грн податку на додану вартість, довідку форми №КБ-3 про вартість виконання робіт/витрат за січень 2014 року (том 1,а.с.44), акти приймання виконаних будівельних робіт за січень 2014 року (том 1,а.с.45-74), акт №5 приймання та виконання підрядних робіт за січень 2014 року (типова форма №КБ-2в) на загальну суму виконаних робіт 153216,25 грн, в тому числі податок на додану вартість в розмірі 25536,04 грн(том 1, а.с.75) та акт за №6 приймання та виконання підрядних робіт за січень 2014 року (типова форма №КБ-2в) на загальну суму виконаних робіт 153216,25 грн, в тому числі податок на додану вартість в розмірі 25536,04 грн(том 1, а.с.77).

Крім того, ТзОВ "НВФ Укрбудпроект-1" виписано одержувачу ТзОВ "Будівельна компанія "Геос" видаткові накладні на матеріали без права власності від 01 січня 2014 року за №РН-0000001, від 02 січня 2014 року за №РН-0000006, від 02 січня 2014 року за №РН-0000005, від 02 січня 2014 року за №РН-0000004, від 02 січня 2014 року за №РН-0000003, від 20 січня 2014 року за №РН-0000007, від 22 січня 2014 року №РН-0000008, від 24 січня 2014 року за №РН-0000013, від 24 січня 2014 року за №РН-0000003, від 24 січня 2014 року за №РН-0000012, від 24 січня 2014 року за №РН-0000010, від 24 січня 2014 року за №РН-0000011 на загальну суму 2228418,92 грн, в тому числі податку на додану вартість 371403,15 грн(том 1, а.с.179-190).

Також з матеріалів справи слідує, що платником ТзОВ "НВФ Укрбудпроект-1" перераховано отримувачу ТзОВ "Будівельна компанія "Геос" згідно платіжного доручення від 05 лютого 2014 року 1000000,00 грн, згідно платіжного доручення від 10 лютого 2014 року 1850000,00 грн (том 1, а.с.194-195).

23 грудня 2014 року, на підставі акта готовності обєкта до експлуатації, видано сертифікат серії ІV за №75, згідно якого Державна архітектурно-будівельна інспекція України засвідчила відповідність закінченого будівництвом обєкта: Будівництво готельно-житлового комплексу з приміщеннями соціально-побутового призначення на проспекті Академіка Глушкова, 92-Б, у Голосіївському районі міста Києва. Перша черга будівництва житловий будинок №1 з підземним паркінгом та трансформаторною підстанцією №1(том 1,а.с.116).

Приймаючи оскаржувану постанову, суд першої інстанції вважав, що надані позивачем документи дають суду можливість встановити реальність здійснених операцій та факт використання їх в господарській діяльності позивача, однак, на думку апеляційного суду такий висновок є помилковим з огляду на таке.

Колегія суддів зазначає, що здійснення будівництва та пов'язаних з ним будівельних робіт за договором будівельного підряду, підрядник проводить згідно з проектною документацією, що визначає обсяг, зміст робіт та інші вимоги, які ставляться до робіт, а також кошторисом, що визначає ціну робіт. Вказані документи є обов'язковими та являються невід'ємною частиною цього договору.

Технічна документація визначає обсяг, зміст робіт та інші вимоги, які ставляться до робіт, що виконуються за договором даного виду. Кошторис визначає ціну робіт і безпосередньо пов'язаний з технічною документацією. Робота за договором будівельного підряду виконується відповідно до кошторису, складеного підрядником, кошторис набирає чинності і стає частиною договору підряду з моменту підтвердження його замовником.

Як зазначено вище, згідно умов договору головний підрядник ТзОВ "Будівельна компанія "Геос" зобовязувався відповідно до проектно-кошторисної документації здійснити будівництво спірного обєкта за адресою просп. Академіка Глушкова, 92-Б, у Голосіївському районі міста Києва.

Як встановлено судом апеляційної інстанції, під час проведення перевірки Коломийською ОДПІ позивачеві було направлено вимогу про надання до перевірки первинних документів.

Матеріалами справи підтверджується та не заперечується позивачем, що на виконання такої вимоги контролюючого органу ТзОВ «Укрбудпроект-1» не надано акт місця передачі робіт, жодних документів щодо затвердженої проектної документації (текстові та графічні матеріали, затверджені в установленому чинним законодавством порядку, якими визначаються містобудівні, обємно-планувальні, архітектурні, конструктивні, технічні та технологічні рішення та інше), а також проектно-кошторисної документації (локальний кошторис, графік виконання робіт, підсумкової відомості ресурсів, тощо) по обєктах будівництва.

Крім того, під час розгляду справи ні в суді першої інстанції, ні в суді апеляційної інстанції позивачем також не було представлено проектно-кошторисної документації на обєкт, як і не представлено жодного документу, який би містив інформацію, які саме роботи і в якій кількості доручалось виконувати ТзОВ "Будівельна компанія "Геос".

При цьому колегія суддів зазначає, що сама наявність договору від 17 лютого 2012 року № 17/02 не є належним підтвердження реального виконання робіт, оскільки договір не є первинним обліковим документом для цілей бухгалтерського обліку. Відповідно до частини першої статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Отже, договір свідчить лише про намір виконання дій (операцій) в майбутньому, а не про їх фактичне виконання.

Такий висновок відповідає правовій позиції викладені й у постанові Верховного Суду України від 15 грудня 2015 року у справі 21-4266а15.

Крім того, колегія суддів зазначає, що перелік видів робіт за умовами укладеного між позивачем і контрагентом договору від 17 лютого 2012 року № 17/02 про будівництво житлових будинків готельножитлового комплексу з приміщеннями соціально-побутового призначення та надані позивачем акти виконаних робіт, свідчать про значний об'єм будівельних робіт, виконання яких потребує наявності у контрагента достатніх трудових та виробничих ресурсів для будівельної діяльності.

Колегія суддів погоджується з доводами податкового органу щодо відсутності у ТзОВ "Будівельна компанія "Геос" об'єктивної можливості виконати спірні роботи в силу відсутності основних фондів, трудового персоналу, транспортних засобів. Разом з тим, колегія суддів враховує, що контрагент за звичаями ділового обороту міг залучити підрядника.

У такому випадку позивач повинен надати докази руху грошових коштів на рахунках цього контрагента, докази понесення витрат на оплату у третіх осіб обладнання та механізмів, залучення ним сторонніх осіб для виконання розглядуваних операцій, а також перерахування ним коштів на загальногосподарські послуги (як-от - оренда, зв'язок, оплата праці) у процесі провадження ним реальної господарської діяльності.

Так з матеріалів справи слідує, що одним з контрагентів у січні 2014 року у ТзОВ "Будівельна компанія "Геос" було ТзОВ «Інтро Груп».

Приймаючи оскаржуване податкове повідомлення-рішення, податковий орган правомірно враховував наявність висновків, викладених в акті перевірки від 03 квітня 2014 року «Про неможливість проведення зустрічної звірки ТзОВ «Інтро Груп» щодо підтвердження господарських відносин платниками податків за період з 01 січня 2014 року по 28 лютого 2014 року» та висновки позапланової невиїзної перевірки Коломийської ОДПІ ТзОВ "Будівельна компанія "Геос" за січень 2014 року щодо документального підтвердження господарських відносин із платником податків за січень 2014 року, зокрема, з ТзОВ «Інтро Груп».

Згідно даних, викладених у вищезазначених актах перевірок контролюючого органу, слідує, що ТзОВ "Будівельна компанія "Геос" було реалізовано ТзОВ «Укрбудпроект-1» будівельно-монтажні роботи на будівництво житлових будинків готельно-житлового комплексу з приміщеннями соціально-побутового призначення на проспекті Академіка Глушкова, 92-Б, у Голосіївському районі міста Києва, які були отримані від ТзОВ «Інтро Груп».

При цьому в актах перевірки встановлено, що у ТзОВ «Інтро Груп» відсутні трудові резерви (працює одна особа), основні фонди, заробітна плата не виплачується, а саме підприємство не знаходиться за місцем реєстрації.

Із наведених вище фактів, слідує, що контрагентом позивача проведено транзитні фінансові потоки, спрямовані на здійснення операцій з надання податкової вигоди переважно з контрагентом, який не виконує свої податкові зобов'язання. Вказані факти свідчать про укладення договорів без мети настання реальних наслідків.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не врахував, що подані податковим органом докази у своїй сукупності спростовують доводи ТзОВ «НВФ Укрбудпроект-1» про реальність операцій із заявленим контрагентом, адже у останнього відсутні необхідні ресурси, управлінський та технічний персонал, основні та транспортні засоби.

Колегія суддів вважає, що суд поверхнево перевірив реальність виконання ТзОВ "Будівельна компанія "Геос" поставок підрядних робіт і фактично обмежився посиланням на формальну наявність первинних документів, складенням яких опосередковувалися спірні операції, та оформлення цих документів з дотриманням вимог чинного законодавства.

При цьому, колегія суддів зазначає, що наявність оплати за спірними операціями сама по собі також не є підтвердженням фактичного здійснення операцій та в даному випадку - самостійною підставою для формування спірних сум податкових вигод, оскільки рух цих коштів, виходячи з вищенаведеного у сукупності, не забезпечений зв'язком з господарською діяльністю підприємств - учасників спірних операцій.

Аналізуючи відповідність сформованого ТзОВ «НВФ Укрбудпроект-1» податкового кредиту вимогам податкового законодавства, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції помилково послався на наявні у матеріалах справи первинні документи як на належні докази реального виконання розглядуваних операцій, оскільки для того, щоб такі документи у сукупності підтверджували фактичне виконання господарських операцій та інші обставини, з якими законодавець пов'язує право платника на отримання права на податковий кредит, відомості у представлених документах повинні бути достатні та достовірні.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції про безпідставність формування спірних сум податкових зобовязань та вважає що оскаржуване податкове повідомлення-рішення прийняте податковим органом правомірно.

Стосовно розподілу судових витрат, то колегія суддів зазначає, що відповідно до ухвали Львівського апеляційного адміністративного суду від 11 грудня 2015 року було відстрочено Коломийській обєднаній державній податковій інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Івано-Франківській області сплату судового збору до прийняття судом апеляційної інстанції судового рішення по суті справи, а відтак судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 2009,70 грн слід стягнути з апелянта.

За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що оскаржувану постанову слід скасувати, оскільки вона прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст. 160, ст. 195, ст. 196, п. 3 ч. 1 ст. 198, ст. 202, ч. 2 ст. 205, ст. 206, ст. 254 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Коломийської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Івано-Франківській області задовольнити повністю.

Постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 12 жовтня 2015 року у справі № 809/2682/15 скасувати та прийняти нову постанову, якою в задоволенні адміністративного позову Товариства з обмеженою відповідальністю «НВФ Укрбудпроект-1» відмовити повністю.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Коломийської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Івано-Франківській області на користь Державного бюджету України судовий збір за подання апеляційної скарги в сумі 2009,70 грн(дві тисячі девять гривень сімдесят копійок) за реквізитами: одержувач Державний бюджет Галицького району м. Львова, , розрахунковий рахунок 1004, банк одержувача ГУДКУ у Львівській області, МФО банку 825014, призначення платежу судовий збір, назва суду, де розглядається справа Львівський апеляційний адміністративний суд, код за ЄДРПОУ суду, де розглядається справа 34668371.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий: О.Б. Заверуха

Судді: О.М. Гінда

ОСОБА_3

Повний текст постанови

виготовлений та підписаний

17 листопада 2016 року