Справа № 819/3171/15
Суддя: Качмар Володимир Ярославович
Дата ухвалення: 2016-11-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 листопада 2016 року Справа №876/6697/16

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді - Качмара В.Я.,

суддів - Гінди О.М., Ніколіна В.В.,

при секретарі судового засідання - Бадівській О.О.,

за участі представників позивача - ОСОБА_1,

та третьої особи - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу ОСОБА_3 на постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 28 липня 2016 року у справі за її позовом до Відділу з питань державної реєстрації Тернопільської районної державної адміністрації Тернопільської області, Тернопільського районного госпрозрахункового бюро технічної інвентаризації, Відділу містобудування та архітектури Тернопільської районної державної адміністрації Тернопільської області, Управління державної архітектурно-будівельної інспекції у Тернопільській області, Товариства з обмеженою відповідальністю «Технічна інвентаризація нерухомості Тернопільської області», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів, - ОСОБА_4, про визнання протиправними рішень про реєстрацію права власності на об'єкт нерухомого майна та про скасування записів до них,

В С Т А Н О В И В :

У вересні 2015 року позивач звернулася до суду з позовом до Реєстраційної служби Тернопільського районного управління юстиції Тернопільської області (правонаступник Відділ з питань державної реєстрації Тернопільської районної державної адміністрації Тернопільської області; далі - Реєстраційна служба, Відділ, РДА відповідно), Тернопільського районного госпрозрахункового бюро технічної інвентаризації (далі - БТІ), Відділу містобудування та архітектури РДА (далі - Відділ-1), Управління державної архітектурно-будівельної інспекції у Тернопільській області (є правонаступником Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Тернопільській області; далі - Управління, Інспекція відповідно) та Товариства з обмеженою відповідальністю «Технічна інвентаризація нерухомості Тернопільської області» (далі - ТОВ) у якому, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог (а.с.190-203 т.1), просила:

- скасувати запис про право власності на нерухоме майно №277 в книзі №2 на об'єкт з реєстраційним №27316687 - об'єкт незавершеного будівництва, незавершений будівництвом житловий будинок, готовність 55%, що підтверджується свідоцтвом (правильно витягом) про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 19.05.2009 №22769634, виданим БТІ згідно якого, ОСОБА_4 (громадянин Італії) належить 1/1 частка незавершеного будівництвом житлового будинку, готовність якого становила 55%, що розташований на земельній ділянці з кадастровим НОМЕР_1, за адресою: АДРЕСА_1 (далі - Об'єкт, Витяг, Адреса відповідно);

- визнати недійсним Витяг;

- визнати недійсним свідоцтво про право власності на нерухоме майно, індексний №31149946, видане 17.12.2014 Реєстраційною службою, згідно якого третій особі належить на праві приватної власності 1/1 частини житлового будинку, що знаходиться за Адресою (далі - Свідоцтво, Об'єкт-1 відповідно);

- визнати недійсним витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (далі - Реєстр) про реєстрацію права власності на нерухоме майно, індексний №31150437, що видане 17.12.2014 Реєстраційною службою, згідно якого третій особі належить Об'єкт-1 (далі - Витяг-1);

- скасувати запис про право власності №8115862 у Реєстрі, згідно якого третій особі належить на праві приватної власності Об'єкт-1 (далі - Запис);

- скасувати рішення державного реєстратора на нерухоме майно Реєстраційної служби - Підперигори А.Б. від 17.12.2014 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, за індексним №18080917 (далі - Рішення);

- визнати недійсним та скасувати будівельний паспорт №16-2-15/14, виданий 20.01.2014 Відділом-1 на замовлення ОСОБА_4 на будівництво індивідуального житлового будинку, літньої кухні, гаража на земельній ділянці із кадастровим НОМЕР_1 за Адресою (далі - Будівельний паспорт);

- визнати недійсним та скасувати повідомлення про початок виконання будівельних робіт від 28.01.2014 №ТП 93 по будівництву нового індивідуального житлового будинку садибного типу по Адресі, та погоджене Інспекцією (далі - Повідомлення);

- визнати недійсним та скасувати декларацію про готовність об'єкта до експлуатації будівництва індивідуального житлового будинку з господарською будівлею по Адресі, поданої замовником будівництва ОСОБА_4 та зареєстрованої в Інспекції 17.07.2014 №ТП 56, код об'єкта 1110,3 (далі - Декларація);

- визнати недійсним та скасувати технічний паспорт на садибний (індивідуальний) житловий будинок за Адресою, виданий 02.12.2014 ТОВ на замовлення ОСОБА_4 (далі - Технічний паспорт).

Постановою Тернопільського окружного адміністративного суду від 28 липня 2016 року у справі №819/3171/15 позов задоволено частково. Скасовано державну реєстрацію права власності на нерухоме майно №277 в книзі 2 на об'єкт за реєстраційним №27316687 - Об'єкт, що розташований на земельній ділянці з кадастровим НОМЕР_1, за Адресою (далі - Державна реєстрація). Скасовано Рішення про реєстрацію права приватної власності 1/1 частини жилого будинку, що знаходиться за Адресою за ОСОБА_4. В решті позовних вимог відмовлено.

Не погодившись із ухваленим рішенням в частині відмови в задоволенні позовних вимог, його оскаржила позивач, яка покликаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог та прийняти нову постанову, якою позов задовольнити в повному обсязі. В апеляційній скарзі покликається на обставини викладені в позовній заяві та уточненні до неї. Додатково зазначає, що в Будівельному паспорті, Повідомленні, Декларації та Технічному паспорті мова йде про суттєво різні об'єкти нерухомості. Будівельний паспорт є чинним і буде в подальшому використаний третьою особою при проведенні повторної реєстрації права власності на Об'єкт-1. Відділом-1 при видачі Будівельного паспорта не було скасовано, попередньо видані, зокрема позивачці, будівельні паспорти на будівництво індивідуальних житлових будинків за Адресою. Оскільки, Інспекція та Управління не скасовано Повідомлення і Декларацію, незважаючи на наявні грубі порушення вимог законодавства при їх реєстрації, позивачка змушена звернутися до суду із цим позовом. ТОВ виявивши порушення вимог Державних будівельних норм (спорудження гаража та сараю на межі суміжної земельної ділянки, суттєві відмінності реальних площ Об'єкта-1 до проектної документації), мало б про це повідомити Інспекцію, а не видавати Технічний паспорт. Суд не надав обґрунтованого висновку щодо відмови в задоволенні позовних вимог про скасування Витягу, Свідоцтва, Витягу-1 та Запису, позаяк за відомостями Реєстру третя особа є власником Об'єкта-1, і такі документи можуть бути ним використані при умисному відчуженні такого.

Відділ та БТІ заявили клопотання про розгляд справи за відсутності їх представників.

Інші особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з'явились, про дату, час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників позивачки та третьої особи, перевіривши матеріали справи, апеляційну скаргу, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково з таких міркувань.

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 п.9 Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп/2003).

Відповідно до ч.2 ст.19 Основного Закону органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Апеляційним судом, з врахуванням встановленого судом першої інстанції, встановлено, що позивачка відповідно до договору купівлі-продажу земельної ділянки від 03.09.2004 придбала у ОСОБА_5 земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,15га, розташовану за Адресою, яка належала продавцю на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку від 11.03.2004 НОМЕР_3 (а.с.27) т.1).

ОСОБА_3 отримала державний акт на право власності на земельну ділянку від 31.12.2004 НОМЕР_2 із кадастровим НОМЕР_1 та зареєструвала за собою право власності в Реєстрі на дану земельну ділянку 16.03.2013, реєстраційний номер об'єкта 2 (далі - Земельна ділянка; а.с.28 т.1).

03.09.2004 позивачка придбала у ОСОБА_5 майнові права, якими є право вимоги передачі Об'єкта. На земельній ділянці знаходиться літня кухня з підвалом літ. «Б», гараж літ. «В», хлів літ. «Г» та навіс літ. «Д», загальна вартість будинковолодіння 53202грн (а.с.26 т.1).

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 26 березня 2009 року у цивільній справі №2-2750/09 визнано дійсним договір купівлі-продажу незавершеного будівництвом житлового будинку, відсоткової готовності якого становить 55% та незавершених будівництвом надвірних будівель: літньої кухні з підвалом, гаража, хліва, навісу, які розташовані за Адресою, укладений 17.08.2004 між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 (далі - Договір). Визнано за ОСОБА_4 право власності на незавершений будівництвом житловий будинок, відсоткової готовності якого становить 55%, та незавершені будівництвом надвірні будівлі: літню кухню з підвалом, гараж, хлів, навіс, які розташовані за Адресою, придбані згідно з договором купівлі-продажу від 17.08.2004 Дане рішення набрало законної сили у встановленому законом порядку (а.с.33-35 т.1).

19.05.2009 БТІ на підставі вищезазначеного судового рішення за ОСОБА_4 зареєстровано право власності на Об'єкт, реєстраційним №27316687, що підтверджується Витягом (а.с.31 т.1).

За заявою ОСОБА_3, ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 18 серпня 2009 року у справі №8-65/09, рішення цього ж суду від 26 березня 2009 року скасовано у зв'язку із нововиявленими обставинами (а.с.36 т.1).

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 27 грудня 2010 року у цивільній справі №2-178/10 за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про відшкодування вартості будівництва та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про встановлення нікчемності правочинів, позови задоволено. Стягнуто з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_4 2082500грн витрат на добудову житлового будинку та надвірних будівель по Адресі та 5730 грн. судових витрат. Встановлено нікчемність договору купівлі-продажу майнових прав, а саме права вимоги передачі незавершеного будівництвом житлового будинку по Адресі, укладеного 12.08.2004 між ОСОБА_5 та ОСОБА_4. Встановлено нікчемність Договору. Стягнуто з ОСОБА_4, ОСОБА_5 в користь ОСОБА_3 45,50грн судових витрат. (а.с.37-40 т.1).

Рішенням апеляційного суду Тернопільської області від 31 березня 2011 року рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 27 грудня 2010 року в частині стягнення коштів з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_4 змінено, зменшено суму, яка підлягає стягненню з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_4 до 889822,45грн. Виключено з рішення суду посилання на норми Сімейного кодексу (статті 74, 63), як зайво зазначені. В решті рішення суду залишено без змін (а.с.41-43 т.1).

При примусовому виконанні виконавчого листа Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 19.08.2011 №2-178 про стягнення з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_4 889822,45грн витрат на добудову житлового будинку та надвірних будівель по Адресі та 5730грн судових витрат, постановою головного державного виконавця відділу державної виконавчої служби Тернопільського районного управління юстиції Харкавої Л.О. від 22.03.2013 ВП №32397923 постановлено (прилюдні торги не відбулися у зв'язку з відсутністю зареєстрованих покупців) передати в рахунок погашення боргу за оцінкою, за якою воно було передано на реалізацію стягувачеві ОСОБА_4 Земельну ділянку, вартістю 215775грн. Цього ж дня видано акт про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу (а.с.44-45 т.1).

На підставі цих документів, 13.12.2013 приватним нотаріусом Тернопільського районного нотаріального округу Кравець Т.В. видано ОСОБА_4 свідоцтво (про придбання майна з прилюдних торгів, якщо прилюдні торги не відбулися) на Земельну ділянку та зареєстровано за останнім право власності в Реєстрі, що підтверджується відповідним витягом з Реєстру від цієї ж дати (а.с.119-120 т.1).

Крім того, Відділом-1 на замовлення ОСОБА_4 20.01.2014 видано Будівельний паспорт (а.с.144-181 т.1).

Інспекцією 28.01.2014 зареєстровано Повідомлення, а 17.07.2014 - Декларацію (а.с.109-115 т.1)

02.12.2014 ТОВ видано Технічний паспорт (а.с.125-129 т.1).

17.12.2014 Рішенням зареєстровано за ОСОБА_4 право власності на Об'єкт-1, видано Свідоцтво та Витяг-1 (а.с.135-136 т.1).

Частиною 4 ст.182 Цивільного кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин, далі - ЦК) встановлено порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються законом.

Порядок проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно на час виникнення спірних відносин (надання Витягу) регулювався Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (у відповідній редакції; далі - Закон №1952-ІV) та «Тимчасовим положенням про порядок державної реєстрації прав власності на нерухоме майно», затвердженим наказом Міністерства юстиції України (далі - МЮУ) від 07.02.2002 №7/5 (зареєстровано в МЮУ 18.02.2002 за №157/6445; у відповідній редакції; далі - Тимчасове положення).

Згідно з абзацом 2 ст.2 Закону №1952-ІV державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень (далі - Державний реєстр прав).

За ч.5 ст.15 цього ж Закону порядок надання відомостей з Державного реєстру прав встановлюється цим Законом.

У відповідності до ч.1 ст.17 Закону №1952-ІV державна реєстрація речових прав проводиться в такому порядку:

облік заяви про державну реєстрацію речових прав;

прийняття і перевірка документів, поданих для державної реєстрації речових прав;

установлення відсутності підстав для відмови в державній реєстрації речових прав;

державна реєстрація речових прав або відмова в такій реєстрації прав та внесення даних до Державного реєстру прав;

присвоєння кадастрового номера об'єкту нерухомого майна;

видача документів, що підтверджують зареєстроване речове право.

За змістом ст.19 цього ж Закону підставою для державної реєстрації прав, що посвідчують виникнення, перехід, припинення речових прав на нерухоме майно, обмежень цих прав, є, зокрема, рішення суду про право власності на об'єкт незавершеного будівництва.

За змістом ч.1 ст.28 Закону №1952-ІV витяги з Державного реєстру прав, що містять відомості про встановлення, зміну чи припинення речових прав на нерухоме майно, надаються органами державної реєстрації лише, зокрема, власнику (власникам) нерухомого майна.

Відповідно до п.1.13 Тимчасового положення реєстрація прав проводиться в такому порядку:

приймання й перевірка документів, поданих для реєстрації прав власності на нерухоме майно;

установлення відсутності підстав для відмови в реєстрації прав;

прийняття рішення про реєстрацію прав власності або про відмову в реєстрації прав;

унесення записів до Реєстру прав власності на нерухоме майно (далі - Реєстр прав);

учинення написів на правовстановлювальних документах;

видача витягів із Реєстру прав про реєстрацію прав.

За приписами п.3.8 Тимчасового положення після прийняття рішення реєстратором та внесення запису до Реєстру прав на правовстановлювальних документах робиться відмітка (штамп) про реєстрацію відповідних прав (додаток 7), видається витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно, який є невід'ємною частиною правовстановлювального документа. Зазначений витяг скріплюється печаткою підприємства бюро технічної інвентаризації. Разом із витягом власнику (власникам) або уповноваженій особі повертаються правовстановлювальні документи.

У відповідності до частин 1 і 2 ст.331 ЦК (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин - внесення Запису, видачі Свідоцтва та надання Витягу-1) право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Особа, яка виготовила (створила) річ зі своїх матеріалів на підставі договору, є власником цієї речі.

Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

За змістом частин 1, 2 ст.15 Закону №1952-ІV (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин - внесення Запису, видачі Свідоцтва та надання Витягу-1) державна реєстрація прав та їх обтяжень проводиться в такому порядку:

1) прийняття і перевірка документів, що подаються для державної реєстрації прав та їх обтяжень, реєстрація заяви;

2) встановлення факту відсутності підстав для відмови в державній реєстрації прав та їх обтяжень, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та/або їх обтяжень;

3) прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, відмову в ній або зупинення державної реєстрації;

4) внесення записів до Реєстру;

5) видача свідоцтва про право власності на нерухоме майно у випадках, встановлених ст.18 цього Закону;

6) надання витягів з Реєстру про зареєстровані права та/або їх обтяження.

Перелік документів для здійснення державної реєстрації прав визначається Кабінетом Міністрів України (далі - КМУ) у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - Порядок).

Відповідно до змісту п.1 ч.1, ч.2 ст.18 цього ж Закону свідоцтво про право власності на нерухоме майно, що підтверджує виникнення права власності при здійсненні державної реєстрації прав на нерухоме майно, видається фізичним та юридичним особам на новозбудовані, реконструйовані об'єкти нерухомого майна. Свідоцтво про право власності на нерухоме майно підписується державним реєстратором і засвідчується печаткою.

Згідно з ч.1 ст.26 Закону №1952-ІV записи до Реєстру вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

Такий Порядок затверджено постановою КМУ від 17.10.2013 №868 (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин), за змістом пунктів 20, 21, 22, 24, 25, 26, 49 якого за результатами розгляду заяви та документів, необхідних для проведення державної реєстрації прав, державний реєстратор приймає рішення про державну реєстрацію прав або рішення про відмову в такій реєстрації (п.20).

На підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав щодо об'єкта нерухомого майна, право власності на який заявлене вперше, державний реєстратор відкриває відповідний розділ у Реєстрі, присвоює реєстраційний номер такому об'єкту та формує реєстраційну справу відповідно до законодавства (п.21).

Державний реєстратор на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав вносить записи до Реєстру (п.22).

У випадках, установлених законом, державний реєстратор органу державної реєстрації прав після прийняття рішення про державну реєстрацію права власності, відкриття відповідного розділу Реєстру та/або внесення записів до зазначеного Реєстру формує свідоцтво про право власності на нерухоме майно (далі - свідоцтво), оформляє його у двох примірниках, які підписує і засвідчує печаткою (п.24).

Після внесення записів до Реєстру державний реєстратор формує витяг з Реєстру та оформляє його у двох примірниках. Державний реєстратор використовує бланк витягу з Реєстру, зразок та опис якого встановлює МЮУ (п.25).

Орган державної реєстрації прав, нотаріус не пізніше наступного робочого дня з моменту прийняття рішення про державну реєстрацію прав видає особисто заявникові або надсилає поштою з описом вкладення витяг з Реєстру, свідоцтво (в разі його формування) та документи, що подавалися заявником для проведення державної реєстрації прав, одним із способів, зазначеним у заяві (п.26).

Для проведення державної реєстрації права власності з видачею свідоцтва на новозбудований об'єкт нерухомого майна заявник подає, між іншим, технічний паспорт на об'єкт нерухомого майна (п.49).

Технічний паспорт є документом, який містить технічний опис нерухомого майна, «Інструкція про порядок проведення технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна», затверджена наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 24.05.2001 №127 (зареєстровано в МЮУ 10.07.2001 за №582/5773.

Приписами ч.1 ст.27 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин - видачі Будівельного паспорта; далі - Закон №3038-VI) передбачено, що забудова присадибних, дачних і садових земельних ділянок може здійснюватися на підставі будівельного паспорта забудови земельної ділянки (далі - будівельний паспорт).

Будівельний паспорт визначає комплекс містобудівних та архітектурних вимог до розміщення і будівництва індивідуального (садибного) житлового будинку, садового, дачного будинку не вище двох поверхів (без урахування мансардного поверху) з площею до 300 квадратних метрів, господарських будівель і споруд, гаражів, елементів благоустрою та озеленення земельної ділянки. Будівельний паспорт складається з текстових та графічних матеріалів.

Згідно п.1 ч.2 ст.17 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС) юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності;

Таким чином, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що Витяг, Будівельний та Технічний паспорти, Запис і Витягу-1 не є рішеннями (нормативно-правовим актом чи правовим актом індивідуальної дії) суб'єкта владних повноважень у розумінні ст.17 КАС, безпосередньо не зумовлюють виникнення будь-яких прав і обов'язків для заінтересованих осіб, оскільки такі виникли на підставі Державної реєстрації та Рішення, тому не можуть бути предметом спору.

Разом з тим, суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку щодо процесуального наслідку розгляду позовних вимог позивача про визнання недійсним Свідоцтва, визнання недійсними та скасування Повідомлення і Декларації.

У відповідності до частин 4, 5 ст.26 Закону №3038-VI України «Про регулювання містобудівної діяльності» (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин - реєстрації Декларації) право на забудову земельної ділянки реалізується її власником або користувачем за умови використання земельної ділянки відповідно до вимог містобудівної документації.

Проектування та будівництво об'єктів здійснюється власниками або користувачами земельних ділянок у такому порядку: отримання замовником або проектувальником вихідних даних; розроблення проектної документації та проведення у випадках, передбачених ст.31 цього Закону, її експертизи; затвердження проектної документації; виконання підготовчих та будівельних робіт; прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів; реєстрація права власності на об'єкт містобудування.

За змістом п.5 «Порядку виконання підготовчих робіт», затвердженого постановою КМУ від 13.04.2011 №466 (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин - реєстрації Повідомлення) повідомлення про початок виконання підготовчих робіт, крім винесення інженерних мереж та видалення зелених насаджень, готується замовником за формою згідно з додатком 1 та подається замовником (його уповноваженою особою) особисто або надсилається рекомендованим листом з описом вкладення чи через електронну систему здійснення декларативних процедур у будівництві не пізніше ніж за один календарний день до початку виконання підготовчих робіт до Держархбудінспекції або її територіального органу (далі - Інспекція-1) за місцезнаходженням об'єкта будівництва.

У разі виявлення Інспекцією-1 недостовірних даних (встановлення факту, що на дату реєстрації повідомлення інформація, яка зазначалася в ньому, не відповідала дійсності, та/або виявлення розбіжностей між даними, зазначеними у повідомленні), наведених у повідомленні, які є підставою вважати об'єкт самочинним будівництвом, зокрема, якщо він збудований або будується на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту або будівельного паспорта, реєстрація такого повідомлення підлягає скасуванню Інспекцією-1.

Інспекція-1 скасовує реєстрацію повідомлення шляхом видачі відповідного наказу та виключає запис про його реєстрацію з єдиного реєстру протягом п'яти робочих днів з дня виявлення нею факту подання недостовірних даних, наведених у повідомленні, які є підставою вважати об'єкт самочинним будівництвом.

Інспекція-1 скасовує реєстрацію повідомлення за рішенням суду про скасування реєстрації повідомлення, що набрало законної сили.

За змістом частин 1, 4-6, 10 ст.39 Закону №3038-VI прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, що належать до I-III категорій складності, та об'єктів, будівництво яких здійснювалося на підставі будівельного паспорта, здійснюється шляхом реєстрації органом державного архітектурно-будівельного контролю на безоплатній основі поданої замовником декларації про готовність об'єкта до експлуатації.

Прийняття рішення про реєстрацію (повернення) декларації про готовність об'єкта до експлуатації, видачу (відмову у видачі) сертифіката здійснюється органами державного архітектурно-будівельного контролю протягом десяти робочих днів з дати подання відповідних документів. Датою прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкта є дата реєстрації декларації про готовність об'єкта до експлуатації або видачі сертифіката.

Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю повертають декларацію про готовність об'єкта до експлуатації замовникові, якщо декларація подана чи оформлена з порушенням установлених вимог, з обґрунтуванням причини у строк, передбачений для її реєстрації.

Замовник відповідно до закону несе відповідальність за повноту та достовірність даних, зазначених у поданій ним декларації про готовність об'єкта до експлуатації, та за експлуатацію об'єкта без зареєстрованої декларації або сертифіката.

Приписами ч.2 ст.39-1 цього ж Закону передбачено, що у разі виявлення інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю факту подання недостовірних даних, наведених у надісланому повідомленні чи зареєстрованій декларації, які є підставою вважати об'єкт самочинним будівництвом, зокрема якщо він збудований або будується на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту або будівельного паспорта, реєстрація такого повідомлення або декларації підлягає скасуванню інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у порядку, встановленому КМУ. Про скасування повідомлення або декларації замовник письмово повідомляється протягом трьох робочих днів з дня скасування.

Відповідно до ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 12 жовтня 1978 року у справі «Zand v. Austria» вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у частині першій ст.6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з <…> питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів <…>». З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

За ч.2 ст.2 КАС до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Розглядаючи справу в цій частині, суд першої інстанції виходив з того, що спір є публічно-правовим та належить до юрисдикції адміністративних судів.

На думку апеляційного суду, такий висновок не ґрунтується на правильному застосуванні норм матеріального та процесуального права з огляду на нижченаведене.

Вжитий у п.1 ч.2 ст.17 КАС термін «суб'єкт владних повноважень» позначає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень (п.7 ч.1 ст.3 КАС).

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

У справі, що розглядається у відповідній частині, спір стосується правомірності видачі Свідоцтва (підтверджує виникнення права власності - правовстановлюючий документ) та реєстрації Повідомлення і Декларації, тобто цивільного права, що підтверджується наявними у справі матеріалами, а отже, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку щодо вирішення його в порядку адміністративного судочинства.

Таким чином, апеляційний суд дійшов висновку, що у разі прийняття суб'єктом владних повноважень рішення про видачу дозвільних документів та введення в експлуатацію об'єкта будівництва з видачею правовстановлюючого документа, подальше оспорювання правомірності таких дій має вирішуватися у порядку цивільної (господарської) юрисдикції, оскільки виникає спір про цивільне право.

Подібна правова позиція була висловлена Верховним Судом України у постанові від 03 листопада 2015 року у справі № 21-2054а15.

Пунктом 1 ч.1 ст.15 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.

Відтак, суд загальної юрисдикції вирішуючи цивільний спір (виходячи із можливого суб'єктивного складу сторін спору) про відновлення прав позивача (наприклад - про визнання недійсним Свідоцтва чи визнання права власності на нерухоме майно), може (зобов'язаний) дати оцінку законності Повідомлення і Декларації, якщо їх реєстрація сприяла порушенню його прав.

Подібний висновок викладений Верховним Судом України у постанові від 21 лютого 2011 року №21-3а11.

Апелянт в апеляційній скарзі на вказані обставини не посилається, однак відповідно до ч.1 ст.195 КАС, суд апеляційної інстанції може вийти за межі доводів апеляційної скарги в разі встановлення під час апеляційного провадження порушень, допущених судом першої інстанції, які призвели до неправильного вирішення справи.

У відповідності до п.1 ч.1 ст.157 цього ж Кодексу суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

При цьому ч.1 ст.203 КАС визначає, що постанова або ухвала суду першої інстанції скасовується в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається з підстав, встановлених відповідно статтями 155 і 157 цього Кодексу.

Такі обставини є безсумнівною підставою для скасування постанови суду першої інстанції у цій частині та постановлення ухвали про закриття провадження у цій справі.

В іншій частині - щодо задоволення позовних вимог, рішення суду першої інстанції не оскаржується, тому суд апеляційної інстанції не має права робити правові висновки щодо цієї частини судового рішення. Крім того, рішення суду першої інстанції в частині, що не оскаржена особою, яка подала апеляційну скаргу, не може бути скасовано або змінено апеляційним судом.

Керуючись статтями 195, 196, 198, 200, 203, 205, 206, 254 КАС, суд,

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 28 липня 2016 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог про визнання недійсним свідоцтва про право власності на нерухоме майно, визнання недійсними та скасування повідомлення про початок виконання будівельних робіт та декларації про готовність об'єкта до експлуатації скасувати та закрити провадження у справі в цій частині.

В решті постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 28 липня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів після набрання нею законної сили шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції, а у разі складення в повному обсязі відповідно до ч.3 ст.160 КАС - з дня складення в повному обсязі.

Головуючий суддя В.Я. Качмар

Суддя О.М. Гінда

Суддя В.В. Ніколін

Повний текст виготовлений 14 листопада 2016 року.