Справа № 640/8762/16-а
Суддя: Перцова Т.С.
Дата ухвалення: 2016-11-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 листопада 2016 р. Справа № 640/8762/16-а
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Перцової Т.С.

Суддів: Дюкарєвої С.В. , Жигилія С.П.

за участю секретаря судового засідання Мороз Є.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Київського районного суду м. Харкова від 13.09.2016р. по справі № 640/8762/16-а

за позовом ОСОБА_1

до Управління патрульної поліції у м.Харкові

про скасування постанови про адміністративне правопорушення та відшкодування коштів,

ВСТАНОВИЛА

31 травня 2016 року ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач, ОСОБА_1.) звернувся до Київського районного суду м. Харкова з адміністративним позовом до Управління патрульної поліції у м. Харкові, в якому просив суд скасувати постанову у справі про адміністративне правопорушення, і закрити справу про адміністративне правопорушення щодо позивача за відсутністю в його діях складу такого правопорушення; стягнути з відповідача витрати на правову допомогу в розмірі 5000 грн.

Постановою Київського районного суду м. Харкова від 13.09.2016 року по справі № 640/8762/16-а в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у м. Харкові про скасування постанови про адміністративне правопорушення та відшкодування коштів - відмовлено.

Позивач, не погодившись із вказаною постановою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваної постанови норм матеріального та процесуального права, просить суд апеляційної інстанції постанову Київського районного суду м. Харкова від 13.09.2016 року по справі № 640/8762/16-а скасувати, ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначив, що позивач не заперечував проти факту знаходження в місці правопорушення, однак, у відповідності до ст.122 КУпАП суб'єктом правопорушення в цій статті є особа, яка керувала транспортним засобом в момент його вчинення. Вважає, що факт вчинення ним правопорушення не підтверджується даними, зазначеними у постанові ПС 2 № 877578 по справі про адміністративне правопорушення від 23.05.2016 року. Відповідачем не надано жодних належних та допустимих доказів вчинення правопорушення (здійснення зупинки ближче 10 метрів від пішохідного переходу) саме ОСОБА_1 Скориставшись правом, наданим ст.63 Конституції України, позивач не надавав будь-яких пояснень відносно себе стосовно адміністративного порушення, а відповідач знехтував своїм обов'язком щодо збирання доказів та незаконно наклав на позивача адміністративне стягнення. Судом першої інстанції безпідставно розцінено відмову позивача від дачі пояснень як згоду з порушенням. Враховуючи викладене, з посиланням на ч.1 ст.247 КУпАП, стверджує про недоведеність наявності події та складу в діях позивача адміністративного правопорушення, а відтак, просив провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити.

Сторони в судове засідання апеляційної інстанції не прибули, про дату, час та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином.

Відповідно до ч. 4 ст. 196 КАС України, неприбуття в судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час та місце апеляційного розгляду, не перешкоджає судовому розгляду справи.

Згідно з ч. 1 ст. 41 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах апеляційної скарги рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно з постановою серії ПС2 №877578 від 23.05.2016 р., винесеною інспектором патрульної поліції 5 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції лейтенантом поліції Пройдаковим С.О., 23 травня 2016 року о 20 год. 10 хв. позивач ОСОБА_1, керуючи автомобілем ВАЗ 21011 д.н.з. НОМЕР_3 по вул. Шевченко, 333 в м. Харкові, здійснив зупинку в зоні дії дорожнього знаку «пішохідний перехід», чим порушив п.15.9(г) Правил дорожнього руху України та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 Кодексу України про адміністративне правопорушення. Відповідно до цієї постанови на позивача накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 255 грн.

Не погодившись із вказаною постановою про адміністративне правопорушення, ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом про визнання її незаконною та скасування.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що факт порушення позивачем п.п.15.9(г) Правил дорожнього руху, за яке передбачена відповідальність частиною 1 статті 122 КУпАП, є доведеним, позивачем не заперечується, а відтак, інспектором УПП у м. Харкові Пройдаковим С.О. обґрунтовано накладено на позивача адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 255 грн.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову, з наступних підстав.

Відповідно до пп. «г» п. 15.9 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року № 1306 (далі по тексту - ПДР), зупинка забороняється на пішохідних переходах і ближче 10 м від них з обох боків, крім випадків надання переваги в русі.

У свою чергу, за визначенням п.1.10 ПДР, зупинкою вважається припинення руху транспортного засобу на час до 5 хвилин або більше, якщо це необхідно для посадки (висадки) пасажирів чи завантаження (розвантаження) вантажу, виконання вимог цих Правил (надання переваги в русі, виконання вимог регулювальника, сигналів світлофора тощо).

Як встановлено частиною 1 статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) перевищення водіями транспортних засобів встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, тягнуть за собою накладення штрафу від п'ятнадцяти до двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно з приміткою до ст.122 КУпАП суб'єктом правопорушення в цій статті є особа, яка керувала транспортним засобом у момент його вчинення, а в разі вчинення передбачених частинами першою - третьою цієї статті правопорушень у виді перевищення обмежень швидкості руху транспортних засобів, проїзду на заборонний сигнал регулювання дорожнього руху, порушення правил зупинки і стоянки, а також установленої для транспортних засобів заборони рухатися смугою для маршрутних транспортних засобів, тротуарами чи пішохідними доріжками, виїзду на смугу зустрічного руху, якщо зазначене правопорушення зафіксовано в автоматичному режимі, - юридична або фізична особа, за якою зареєстровано транспортний засіб.

У відповідності до ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Таким чином, обов'язковою ознакою складу адміністративного правопорушення є вина особи, що притягається до адміністративної відповідальності, у вчиненні адміністративного правопорушення.

Також, необхідною умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є доведеність факту вчинення адміністративного правопорушення даною особою та вина особи у його вчиненні.

Статтею 251 КУпАП встановлено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

У відповідності до ст.11 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Суд вживає передбачені законом заходи, необхідні для з'ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи.

Суд повинен запропонувати особам, які беруть участь у справі, подати докази або з власної ініціативи витребувати докази, яких, на думку суду, не вистачає.

За приписами ч.ч.1, 2 ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Суб'єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі. У разі невиконання цього обов'язку суд витребовує названі документи та матеріали (ч.4 ст.71 КАС України).

За приписами ч.6 ст.71 КАС України якщо особа, яка бере участь у справі, без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які вона посилається, суд вирішує справу на основі наявних доказів.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення правил зупинки, встановлених ПДР, а саме, як зазначено в оскаржуваній постанові, керуючи транспортним засобом ВАЗ 21011 (ОСОБА_3), номерний знак НОМЕР_1, 23.05.2016 року о 20 год. 00 хв., перебуваючи у м. Харків по вул. Шевченка 333, водій здійснив зупинку в зоні дії дорожнього знаку «пішохідний перехід» (а.с.8).

У відповідності до ст.254 КУпАП про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності.

Протокол про адміністративне правопорушення, у разі його оформлення, складається у двох екземплярах, один з яких під розписку вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Протокол не складається у випадках, передбачених статтею 258 цього Кодексу.

Як вбачається з матеріалів справи, протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 не складався.

У відповідності до п.9 ч.1 ст.31 Закону України «Про національну поліцію» поліція може застосовувати такі превентивні заходи, зокрема, як застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що інспектор поліції при розгляді справи про адміністративне правопорушення використовував нагрудну відеокамеру «відеореєстратор персональний мобільний моделі DMT1 з GPS-приймачем».

Однак, в матеріалах справи копія запису з цього відеореєстратора відсутня.

Колегія суддів, не заперечуючи наявності у працівників Національної поліції повноважень в окремих випадках розглядати справу про адміністративне правопорушення та виносити постанову про накладення адміністративного стягнення без складення протоколу (ч.ч.2, 3 ст.258 КУпАП), вказує на необхідність підтвердження факту вчинення правопорушення належними та допустимими доказами.

У відповідності до вимог ч.4 ст.71 КАС України судом апеляційної інстанції було направлено на адресу відповідача ухвалу від 03.11.2016 року, якою зобов'язано Управління патрульної поліції в м. Харкові у строк до 09.11.2016 року надати до Харківського апеляційного адміністративного суду відеозапис з нагрудної відеокамери (відеореєстратора) патрульного поліцейського 5 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції у м. Харкові лейтенантом поліції Пройдакова С.О. за 23.05.2016 року (за період часу, що стосується ОСОБА_1.).

Однак, відповідач вказаного доказу не надав, листом № 7085/41/14/01-2016 від 07.11.2016 року повідомив, що станом на 03.11.2016 року відеозаписи, зроблені 23.05.2016 року, видалено у зв'язку із закінченням терміну зберігання (а.с.79). При цьому, жодних доказів знищення вказаного відеозапису (акт про знищення, пояснення щодо строку, протягом якого повинні зберігатися такі відеозаписи) відповідач до суду апеляційної інстанції не надав.

Колегія суддів відмічає, що суд першої інстанції в рамках проведення підготовчих дій 06.06.2016 року та розгляду справи по суті 13.09.2016 року не був позбавлений можливості витребувати вищевказаний відеозапис, однак, такою можливістю не скористався, не звернувши уваги на відсутність в матеріалах справи доказів вчинення позивачем правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП (зупинка в зоні дії знаку «пішохідний перехід»), що у свою чергу вказує на неповне з'ясування судом першої інстанції обставин у справі.

Таким чином, факт здійснення позивачем зупинки ближче 10 метрів від пішохідного переходу не зафіксовано ані протоколом, ані відеозаписом нагрудної камери поліцейського.

Колегія суддів відмічає, що в оскаржуваній постанові відсутні посилання і на те, що спірна подія, в якій інспектор патрульної поліції вбачав ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КАС України, сталася в присутності свідків, від яких би відбирались пояснення та показання яких могли б підтвердити або спростувати факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення.

Колегія суддів зауважує, що в оскаржуваній постанові наявне посилання на іншу особу, яка має відношення до транспортного засобу ВАЗ-21011 номерний знак НОМЕР_1 - ОСОБА_3 Отже, керування вищезазначеним транспортним засобом під час вчинення зупинки (стоянки) поблизу пішохідного переходу міг здійснювати не лише позивач, а й інша особа.

Як пояснив позивач, інспектор патрульної поліції підійшов до автомобіля, в якому знаходився ОСОБА_1, коли цей автомобіль вже стояв поблизу пішохідного переходу. Однак, ані інспектором під час винесення оскаржуваної постанови, ані відповідачем по справі не було встановлено відомостей щодо власника транспортного засобу, не з'ясовано, чи має позивач повноваження на керування автомобілем НОМЕР_2, та, відповідно, чи міг він здійснити зупинку автомобіля у вказаному вище місці.

При цьому, у розумінні примітки до ст.122 КУпАП встановлення особи, яка керувала транспортним засобом під час вчинення правопорушення (в даному випадку, зупинки автомобіля) є визначальним для з'ясування суб'єкта правопорушення, передбаченого частиною 1 цієї статті.

Беручи до уваги, що інспектором патрульної поліції при винесенні оскаржуваної постанови про адміністративне правопорушення всупереч вимогам ст.280 КУпАП не було з'ясовано вини особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, у вчиненні адміністративного правопорушення, в якому вона обвинувачується, колегія суддів зазначає, що у спірних відносинах відсутні такі елементи складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП, як його суб'єкт та суб'єктивна сторона, що унеможливлює винесення постанови про притягнення до адміністративної відповідальності.

У відповідності до п.1 ч.1 ст.247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за таких обставин, зокрема, як відсутність події і складу адміністративного правопорушення.

Згідно з ст.293 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді скарги на постанову по справі про адміністративне правопорушення перевіряє законність і обґрунтованість винесеної постанови і приймає одне з таких рішень: 1) залишає постанову без зміни, а скаргу без задоволення; 2) скасовує постанову і надсилає справу на новий розгляд; 3) скасовує постанову і закриває справу; 4) змінює захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Враховуючи викладене, колегія суддів вказує, що порушення позивачем пункту 15.9 «г» Правил дорожнього руху, відповідальність за яке передбачена частиною 1 статті 122 КАС України, не підтверджено належними та допустимим доказами. Позивач заперечив вчинення правопорушення саме ним, тоді як відповідач, будучи суб'єктом владних повноважень у спірних відносинах не надав доказів правомірності прийнятого ним рішення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, у зв'язку з чим постанова у справі про адміністративне правопорушення серії ПС2 № 877578 від 23.05.2016 року підлягає скасуванню, а провадження у справі про адміністративне правопорушення - закриттю з огляду на приписи п.3 ч.1 ст.293 КУпАП.

З приводу вимог ОСОБА_1 щодо стягнення на його користь з відповідача витрат на правову допомогу в розмірі 5000 грн. колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ст.87 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Витрати на правову допомогу відносяться до витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Зі змісту ч.1 ст.90 КАС України вбачається, що витрати на правову допомогу - це витрати, пов'язані з оплатою допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, які надають правову допомогу за договором, крім випадків надання безоплатної правової допомоги.

Частиною 3 статті 90 КАС України передбачено, що граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.

Згідно з ч.1 ст.94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно зі ст.1 Закону України "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративним справах" розмір компенсації витрат на правову допомогу у адміністративних справах не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Зі змісту наведеної норми вбачається, що компенсації підлягає вартість витрат на правову допомогу у вигляді участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді.

На підтвердження понесення позивачем витрат на правову допомогу в розмірі 5000 грн., які позивач просить компенсувати, ОСОБА_1 надано до матеріалів справи копії вищезазначеного договору від 30.05.2016 року, свідоцтва № 3874 про право на заняття адвокатською діяльністю ОСОБА_4, квитанції до прибуткового касового ордера від 30.05.2016 року на суму 5000 грн., акту виконаних робіт по договору про надання правової допомоги від 30.05.2016 року (а.с.11-14, 39-40).

Слід відмітити, що згідно з актом виконаних робіт вартість наданих адвокатом юридичних послуг у вигляді приймання участі у судових засіданнях та ознайомлення з матеріалами справи у суді склала 0,0 грн. Отже, вартість таких видів робіт не увійшла до загальної вартості наданої правової допомоги у розмірі 5000 грн., яку позивач просить компенсувати.

За таких обставин, витрати, пов`язані з оплатою юридичних послуг в сумі 5000,00 грн. не є витратами, які підлягають компенсуванню на користь позивача за приписами ст.1 "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративним справах", а тому вимоги ОСОБА_1 про стягнення з відповідача витрат на правову допомогу в сумі 5000,00 грн. задоволенню не підлягають.

У відповідності до п.п.1, 3, 4 ч.1 ст.202 КАС України неповне з'ясування обставин у справі, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, є підставами для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення.

Згідно ч.2 ст.205 КАС України суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги може прийняти нову постанову, якою суд апеляційної інстанції задовольняє або не задовольняє позовні вимоги.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що постанова Київського районного суду м. Полтави від 06.09.2016 року по справі № 640/8762/16-а підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про часткове задоволення позову ОСОБА_1, а провадження у справі про адміністративне правопорушення - закриттю.

Керуючись ст.ст.41, 160, 167, 195, 196, п. 3 ст. 198, ст.ст. 202, 205, 207, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Київського районного суду м. Харкова від 13.09.2016р. по справі № 640/8762/16-а скасувати.

Прийняти нову постанову, якою позов ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у м.Харкові про скасування постанови про адміністративне правопорушення - задовольнити частково.

Скасувати постанову у справі про адміністративне правопорушення серії ПС2 № 877578 від 23.05.2016 року, винесену інспектором патрульної поліції 5 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції лейтенантом поліції Пройдаковим С.О.

Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 - закрити.

У задоволенні вимог ОСОБА_1 про стягнення з відповідача витрат на правову допомогу в розмірі 5000 грн. - відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання постанови у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Перцова Т.С.
Судді Дюкарєва С.В. Жигилій С.П.
Повний текст постанови виготовлений та підписаний 15.11.2016 р.