Справа № 742/3217/16-а
Суддя: Коваленко А. В.
Дата ухвалення: 2016-11-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/742/192/16
Єдиний унікальний № 742/3217/16-а
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 листопада 2016 року

Прилуцький міськрайонний суд Чернігівської області в складі головуючого судді Коваленко А.В., за участі секретаря Гапоненко Л.М., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Прилуцького об»єднаного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про визнання неправомірними дій щодо відмови в призначенні пенсії та зобов»язання здійснити призначення пенсії за вислугою років, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся з адміністративним позовом до Прилуцького об»єднаного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про визнання неправомірними дій щодо відмови в призначенні пенсії та зобов»язання здійснити призначення пенсії за вислугою років.

Аргументує свої вимоги тим, що 20 вересня 2016 року він звернувся до Прилуцького об»єднаного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області з заявою та належним пакетом документів для оформлення пенсії за вислугою років у відповідності до ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру».

29 вересня 2016 року відповідач своїм листом повідомив його, що йому відмовлено в призначенні пенсії за вислугою років згідно Закону України «Про прокуратуру», мотивуючи це тим, що з 01 червня 2015 року скасовано норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії призначаються відповідно до цього Закону і пенсійне забезпечення таких осіб здійснюється на загальних підставах згідно Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Позивач не погоджується з таким рішенням відповідача, посилаючись на те, що на даний час його стаж роботи, який дає право на пенсію складає 22 роки 9 місяців.

У зв»язку з цим вважає, що відповідач безпідставно відмовив йому у призначенні пенсії за вислугою років, тому просить визнати такі дії відповідача неправомірними та зобов»язати провести йому обчислення пенсії за вислугою років згідно ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 XII з 20 вересня 2016 року виходячи з розміру пенсії 90% від суми щомісячного заробітку.

08 листопада 2016 року позивач звернувся до суду з заявою про зміну позовних вимог, в якій просить визнати протиправними та скасувати рішення Прилуцького об»єднаного управління пенсійного фонду України в Чернігівській області про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за вислугу років у відповідності до вимог ст.5-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 №1789-ХІІ. Зобов»язати Прилуцьке об»єднане управління пенсійного фонду України Чернігівської області призначити ОСОБА_1 пенсію за вислугу років у відповідності до вимог ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 №1789 ХІІ в розмірі 90 % суми щомісячного заробітку, починаючи з 20 вересня 2016 року.

Позивач в судове засідання не з»явився, але попередньо звернувся з заявою в якій просить розглядати справу без його участі проти задоволення заявлених вимог не заперечує.

Представник відповідача Прилуцького об»єднаного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області в судове засідання не з»явився, але попередньо надав заяву в якій просить слухати справу без його участь та надав заперечення на позовну заяву в якій позовні вимоги не визнає та просить відмовити у їх задоволенні.

У разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги виходячи з наступного:

Згідно трудової книжки ОСОБА_1 01 вересня 1991 року зарахований студентом денного факультету Української юридичної академії(Наказ №113 - від 05.08.1991 р.)

30 березня 1995 року відповідно до Указу Президента України №207/95 від 03.04.1995 року Українська державна юридична академія перейменована в Національну юридичну академію України(Наказ №19 від 03.04.1995 р.)

30 червня 1995 року відрахований у зв»язку із закінченням навчання в академії(Наказ №96-с від 29.06.1995 р.)

10 квітня 1996 року призначений на посаду помічника стажиста прокурора Талалаївського району прокуратури Чернігівської області (Наказ №107 від 09.04.1996 р.)

06 лютого 1997 року призначений на посаду помічника прокурора Талалаївського району(Наказ №36 від 06.02.1997 р.)

02 квітня 1997 року призначений на посаду в.о. старшого помічника прокурора Талалаївського району(Наказ №99 від 02.04.1997р.)

05 травня 1997 року призначений на посаду старшого помічника прокурора Талалаївського району(Наказ №126 від 05.05.1997 р.)

28 грудня 2001 року призначений на посаду прокурора Ічнянського району(Наказ №1137к від 28.12.2001)

07 лютого 2009 року призначений на посаду старшого помічника Прилуцького міжрайонного прокурора (Наказ №40-к від 06.02.2009 р.)

06 червня 2012 року у зв»язку з частковою зміною структури та штатного розпису прокуратури Чернігівської області призначений на посаду старшого прокурора Прилуцької міжрайонної прокуратури Чернігівської області(Наказ №248-к від 06.06.2012 р.)(а.с.5-7)

15 грудня 2015 року призначений на посаду прокурора Прилуцької місцевої прокуратури (Наказ № 616-к від 14.12.2015 р.)

Згідно ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно п. 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

З листа Прилуцького об»єднаного управління Пенсійного фонду України від 29.09.2016 року вбачається, що ОСОБА_1 відмовлено в призначенні пенсії за вислугу років( а.с.14) .

Відповідно до статті 8 Конституції України в Україні діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу та пріоритет над іншими нормативно - правовими актами. Закони та підзаконні нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції і повинні відповідати їй. Норми Конституції є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України закріплено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Статтею 58 Конституції України закріплено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Згідно з вимогами ст. 64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

За приписами ст. 21, 22 Конституції України права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними; при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Конституційний Суд України неодноразово розглядав питання, пов'язані з реалізацією права на соціальний захист і сформулював чітку правову позицію, згідно з якою Конституція України відокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, які відповідно до статті 17 Конституції України перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме - у Збройних Силах України, органах Служби безпеки України, міліції, прокуратури, охорони державного кордону України, податкової міліції, Управління державної охорони України, державної пожежної охорони, Державного департаменту України з питань виконання покарань тощо (рішення Конституційного Суду України від 6 липня 1999 року № 8-рп/99 у справах щодо права на пільги, від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002 щодо пільг, компенсацій і гарантій та від 11 жовтня 2005 року № 8-рп/2005 про рівень пенсії і щомісячного довічного грошового утримання).

У зазначених рішеннях Конституційний Суд України вказує на те, що необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена насамперед тим, що служба у Збройних Силах України, інших військових формуваннях та правоохоронних органах держави пов'язана з ризиком для життя і здоров'я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей. Це повинно компенсуватися наявністю підвищених гарантій соціальної захищеності, тобто комплексу організаційно-правових економічних заходів, спрямованих на забезпечення добробуту саме цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення (рішення № 5-рп/2002).

22 травня 2008 року Конституційний Суд України в рішенні №10-рп/2008 зазначив, що однією з конституційних гарантій прав і свобод людини і громадянина є недопущення їх скасування чи звуження їх змісту та обсягу при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів. Тлумачення словосполучення «звуження змісту та обсягу прав і свобод людини і громадянина», що міститься в частині третій статті 22 Конституції України, Конституційний Суд України дав у рішенні від 22 вересня 2005 року № 5-рп/2005, згідно з яким «…конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані; при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. Скасування конституційних прав і свобод - це їх офіційна (юридична або фактична) ліквідація. Звуження змісту та обсягу прав і свобод - є їх обмеження. У традиційному розумінні, визначальними поняття змісту прав людини є умови і засоби, які становлять можливості людини, необхідні для задоволення потреб її існування та розвитку. Обсяг прав людини - це їх сутнісна властивість, виражена кількісними показниками можливостей людини, які відображені відповідними правами, що не є однорідними і загальними». Конституційний Суд України також підкреслив, що загальновизнаним є правило, згідно з яким сутність змісту основного права в жодному разі не може бути порушена.

Визнання Законом правових актів такими, що втратили чинність, зупинення їх дії, внесення до них змін і доповнень стосовно раніше закріплених в них прав і свобод людини і громадянина Конституційний Суд України вважає скасуванням або обмеженням цих прав і свобод.

Виходячи з висловленого у рішеннях Конституційного Суду України розуміння сутності соціальних гарантій працівників правоохоронних органів, зокрема працівників прокуратури, зміст та обсяг досягнутих ними соціальних гарантій не може бути звужено шляхом внесення змін до законодавства або прийняттям нових законодавчих актів.

Призначення, виплата та перерахунок призначеної пенсії працівникам прокуратури регулюються Законом України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 року № 1697-VII

На момент призначення позивача на роботу в органах прокуратури України (10 квітня 1996 року) діяв Закон України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 № 1789-ХІІ.

Статтею 50-1 Закон України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 № 1789-ХІІ було встановлено, що прокурори і слідчі зі стажем роботи не менше 20 років, у тому числі зі стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років, мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку. Пенсія призначається в розмірі 80 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до котрої включаються всі види оплати праці, на які нараховуються страхові внески, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії. За кожен повний рік роботи понад 10 років на цих посадах пенсія збільшується на 2 відсотки, але не більше 90 відсотків від суми місячного (чинного) заробітку.

Відповідно до частини 5 статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 № 1789-ХІІ до вислуги років, що дає право на пенсію згідно цією статтею зараховується час роботи на прокурорських посадах, перелічених у статті 56 цього Закону, в тому числі у військовій прокуратурі, стажистами в органах прокуратури, слідчими, суддями, на посадах начальницького складу органів внутрішніх справ, офіцерських посадах Служби безпеки України, посадах державних службовців, які займають особи з вищою юридичною освітою, в науково-навчальних закладах Генеральної прокуратури України працівникам, яким присвоєно класні чини, на виборних посадах у державних органах, на посадах в інших організаціях, якщо працівники, що мають класні чини, були направлені туди, а потім повернулися в прокуратуру, строкова військова служба, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах, частково оплачувана вiдпустка жінкам по догляду за дитиною до досягнення нею трьох років.

Відповідно до диплома ЛА ВЕ №001055 від 29.06.1996 р., ОСОБА_1 закінчив Національну юридичну академію України імені Ярослава Мудрого за спеціальністю правознавство відповідно до рішення державної екзаменаційної комісії від 25 червня 1996 року(а.с.8)

Отже, до стажу роботи позивача, що дає право на пенсію за вислугою років згідно Закону України «Про прокуратуру» зараховується, зокрема, половина строку навчання у вищому навчальному закладі, а саме Національній юридичній академії, ( період навчання з 01.09.1991 по 30.06.1995 року), після навчання у якому позивач отримав вищу юридичну освіту за спеціальністю «правознавство». Половина строку навчання становитиме 2 роки 4 місяці.

Судом встановлено, що на момент звернення позивача до Прилуцького об»єднаного управління Пенсійного Фонду України з заявою про призначення пенсії за вислугою років його загальний стаж роботи в органах прокуратури становив 20 років 5 місяців. Загальний стаж роботи на прокурорських посадах з урахуванням часу навчання становить 22 роки 9 місяців.

Таким чином, позивач набув право виходу на пенсію після набуття ним стажу роботи не менше 20 років, у тому числі зі стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років, незалежно від віку.

На теперішній час діє Закон № 1697-VII, частиною першою статті 86 якого встановлено, що прокурори мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення вислуги років не менше:

- по 30 вересня 2011 року - 20 років, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 10 років;

- з 1 жовтня 2011 року по 30 вересня 2012 року - 20 років 6 місяців, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 10 років 6 місяців;

- з 1 жовтня 2012 року по 30 вересня 2013 року - 21 рік, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 11 років;

- з 1 жовтня 2013 року по 30 вересня 2014 року - 21 рік 6 місяців, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 11 років 6 місяців;

- з 1 жовтня 2014 року по 30 вересня 2015 року - 22 роки, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 12 років;

- з 1 жовтня 2015 року по 30 вересня 2016 року - 22 роки 6 місяців, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 12 років 6 місяців;

- з 1 жовтня 2016 року по 30 вересня 2017 року - 23 роки, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 13 років;

- з 1 жовтня 2017 року по 30 вересня 2018 року - 23 роки 6 місяців, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 13 років 6 місяців;

- з 1 жовтня 2018 року по 30 вересня 2019 року - 24 роки, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 14 років;

- з 1 жовтня 2019 року по 30 вересня 2020 року - 24 роки 6 місяців, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 14 років 6 місяців;

- з 1 жовтня 2020 року і пізніше - 25 років, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 15 років.

Таким чином, ст. 86 Закону № 1697-VII збільшено стаж роботи позивача, що дає йому право на пенсію за вислугу років, у порівнянні зі ст. 50-1 Закону № 1789-ХІІ (в редакції від 12 липня 2001 року), з 20 до 22 років 6 місяців, що є звуженням прав позивача в розумінні Конституції України.

Частинами 1 - 3 ст. 8 КАС України встановлено, що суд при вирішенні адміністративної справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави; суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини; звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 № 3477-IV встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) і протоколів до неї та практику Суду як джерело права.

Зокрема, статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції кожній фізичній або юридичні особі гарантовано право мирно володіти своїм майном. При цьому зазначено, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

В пунктах 21, 24 рішення у справі «Федоренко проти України» від 01 червня 2006 року Європейський суд з прав людини, здійснюючи прецедентне тлумачення статті 1 Першого Протоколу до Конвенції сформулював правову позицію про те, що право власності може бути «існуючим майном» або «виправданими очікуваннями» щодо отримання можливості ефективного використання права власності чи «законними сподіваннями» отримання права власності (cf., Pressos Compania Naviera S. A. v. Belgium, рішення від 20 листопада 1995 року, серія А, № 332, с. 21, п. 31).

Аналогічна правова позиція щодо права власності особи сформульована Європейським судом з прав людини і в справі Стреч проти Сполучного Королівства (Stretch - United Kingdom, № 44277/98, рішення від 24.04.2003).

Отже, в розумінні статті 1 Першого Протоколу до Конвенції, позивач, перебуваючи на службі в органах прокуратури, мав законні сподівання отримання пенсії за вислугу років за наявності 20 річного стажу, які ґрунтувалися на нормах статті 50-1 Закону № 1789-ХІІ (в редакції від 12 липня 2001 року), і які були звужені ст. 86 Закону № 1697-VII.

На підставі встановлених обставин справи та аналізу чинних нормативно-правових актів, що регулюють спірні правовідносини, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись, ст.ст.2, 4, 6, 8, 9, 17-18, 41, 69, 104-106, 158-163, 186 КАС України, суд-

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Прилуцького об»єднаного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про визнання неправомірними дій щодо відмови в призначенні пенсії та зобов»язання здійснити призначення пенсії за вислугою років - задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати рішення Прилуцького об»єднаного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області щодо відмови у призначенні ОСОБА_1 пенсії за вислугою років у відповідності до вимог ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05 листопада 1991 року №1789-ХІІ.

Зобов»язати Прилуцьке об»єднане управління пенсійного фонду України Чернігівської області призначити ОСОБА_1 пенсію за вислугу років у відповідності до вимог ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 №1789 ХІІ в розмірі 90 % суми щомісячного заробітку, починаючи з 20 вересня 2016 року.

Постанова суду може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду через Прилуцький міськрайонний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня її проголошення, з одночасним надісланням копії апеляційної скарги особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. У разі прийняття постанови в письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Коваленко А.В.