Справа № 803/361/15-а
Суддя: Мороз Л.Л.
Дата ухвалення: 2016-11-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 листопада 2016 року м. Київ К/800/40680/15

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі

суддів: Мороз Л.Л., Горбатюка С.А., Шведа Е.Ю.,

розглянувши у попередньому розгляді касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Волинського окружного адміністративного суду від 7 квітня 2015 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 12 серпня 2015 року по справі №876/5187/15 за позовом ОСОБА_1 до Ківерцівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області, Реєстраційної служби Ківерцівського районного управління юстиції про визнання протиправними дій та скасування державної реєстрації, -

в с т а н о в и л а :

У квітні 2015 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до (Ківерцівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Волинській області) Ківерцівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області, Реєстраційної служби Ківерцівського районного управління юстиції, в якому просив: визнати протиправними дії щодо формування контролюючим органом вимоги №Ф-1673-03 від 06.11.2014 року про сплату боргу (недоїмки); скасувати державну реєстрацію Ківерцівської об'єднаної державної податкової інспекції ГУ Міндоходів у Волинській області.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що дії Ківерцівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області щодо формування вимоги про сплату боргу (недоїмки) є протиправними, оскільки остання не мала відповідних повноважень. Вважає, що Ківерцівська ОДПІ ГУ Міндоходів у Волинській області, як юридична особа є недієздатною, оскільки немає відповідних установчих документів, а державна реєстрація Ківерцівської ОДПІ ГУ Міндоходів у Волинській області проведена реєстраційною службою Ківерцівського районного управління юстиції незаконно, на підставі нечинного, незареєстрованого Положення про Ківерцівську ОДПІ ГУ Міндоходів у Волинській області та з порушенням чинного законодавства.

Постановою Волинського окружного адміністративного суду від 7 квітня 2015 року, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 12 серпня 2015 року, відмовлено в задоволенні позовних вимог.

Не погоджуючись з ухваленими по справі рішеннями ОСОБА_1 звернувся до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення судів першої і апеляційної інстанцій та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши правову оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, матеріали касаційної скарги, проаналізувавши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права колегія суддів Вищого адміністративного суду України вважає, що відсутні підстави для скасування судових рішень, а касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що ОСОБА_1 28 вересня 2009р. зареєстрований як фізична особа-підприємець реєстраційною службою Ківерцівського районного управління юстиції, що підтверджується спеціальним витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців. Станом на 31 жовтня 2014р. за позивачем рахувалась заборгованість зі сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування в розмірі 791,78 грн., у зв'язку з чим 6 листопада 2014р. Ківерцівською ОДПІ ГУ ДФС у Волинській області була сформована та надіслана позивачу вимога №Ф-1673-03 про сплату недоїмки зі сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування в розмірі 791,78 грн.

Суди першої і апеляційної інстанцій, відмовляючи в задоволенні позовних вимог виходили з того, що наказ про затвердження Положення про Ківерцівську об'єднану державну податкову інспекцію Головного управління Міндоходів у Волинській області, не є нормативно-правовим актом, натомість є актом організаційно-розпорядчого характеру, що видається суб'єктом нормотворення у процесі здійснення ним виконавчо-розпорядчої діяльності, тому не підлягає державній реєстрації у Міністерстві юстиції України та не потребує офіційного оприлюднення. При цьому, наявність у заборгованості з єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування позивачем не спростована.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України погоджується з висновками судів першої і апеляційної інстанцій виходячи з наступного.

Стосовно правомірності дій (Ківерцівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міністерства доходів і зборів України) Ківерцівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області, щодо формування вимоги №Ф-1673-03 від 06.11.2014 року про сплату боргу (недоїмки), слід зазначити наступне.

У відповідності до п. 4 ч. 1 ст. 4 Закону України „Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" від 08.07.2010 № 2464-VI(далі - Закон № 2464-VI) платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування

Згідно ч. 4 ст. 25 Закону № 2464-VI орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату. Вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом.

На підставі п. 1 ч. 2 ст. 6 Закону № 2464-VI платник єдиного внеску зобов'язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Наказом Міністерства доходів і зборів України від 09.09.2013 року №455, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 19 вересня 2013 р. за N 1622/24154, затверджена „Інструкція про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування"(далі - Інструкція №455), яка визначає процедуру нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування страхувальниками, визначеними Законом № 2464-VI, нарахування і сплати фінансових санкцій, стягнення заборгованості зі сплати страхових коштів органами доходів і зборів.

Згідно п. 6.3. Інструкції №455 органи доходів і зборів надсилають платникам вимогу про сплату недоїмки в таких випадках: якщо дані документальних перевірок результатів діяльності платника про суми доходу (прибутку) фізичних осіб - підприємців чи осіб, які забезпечують себе роботою самостійно, свідчать про донарахування сум єдиного внеску органами доходів і зборів у повідомленнях-розрахунках, де визначено суми єдиного внеску, які підлягають доплаті; якщо платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску; якщо платник має на кінець календарного місяця борги зі сплати фінансових санкцій.

Пунктом 6.4. цієї Інструкції №455 передбачено, що вимога про сплату боргу формується на підставі актів документальних перевірок, звітів платника про нарахування єдиного внеску та облікових даних з карток особових рахунків платників за формою згідно з додатком 4 до цієї Інструкції.

Таким чином, Ківерцівської ОДПІ ГУ ДФС у Волинській області мала повноваження на винесення спірної вимоги.

Судами встановлено, що станом на 31 жовтня 2014 року за позивачем рахувалась заборгованість зі сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування в розмірі 791,78 грн.

Виходячи з наведеного колегія суддів погоджується із висновком судів попередніх інстанцій про правомірність дій Ківерцівської ОДПІ ГУ ДФС у Волинській області щодо формування та надіслання позивачу вимоги про сплату боргу (недоїмки) №Ф-1673-03 від 06.11.2014 року.

Відносно позовних вимог в частині скасування державної реєстрації Ківерцівської ОДПІ ГУ Міндоходів у Волинській області у зв'язку із недотримання процедури її державної реєстрації, колегія погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій щодо їх безпідставності з огляду на наступне.

Згідно ч. 1 ст. 4 Закону України „Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців" від 15.05.2003 № 755-IV(далі - Закон № 755-IV) державна реєстрація юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців - засвідчення факту створення або припинення юридичної особи, засвідчення факту набуття або позбавлення статусу підприємця фізичною особою, а також вчинення інших реєстраційних дій, які передбачені цим Законом, шляхом внесення відповідних записів до Єдиного державного реєстру.

До переліку документів необхідних для проведення державної реєстрації юридичної особи, передбачений положеннями ст. 24 Закону №755-IV, зокрема належить - примірник оригіналу (ксерокопія, нотаріально засвідчена копію) рішення засновників або уповноваженого ними органу про створення юридичної особи у випадках, передбачених законом; два примірники установчих документів (у разі подання електронних документів - один примірник).

Таким документом в даному випадку є наказ Міністерства доходів і зборів України від 17.04.2013 року №45 „Про затвердження положень про Ківерцівську об'єднану державну податкову інспекцію Головного управління у Волинській області".

У відповідності до ч. 3, ч. 4 ст. 25 Закону №755-IV за відсутності підстав для відмови у проведенні державної реєстрації юридичної особи державний реєстратор повинен внести до реєстраційної картки на проведення державної реєстрації юридичної особи ідентифікаційний код відповідно до вимог Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України та внести до Єдиного державного реєстру запис про проведення державної реєстрації юридичної особи на підставі відомостей цієї реєстраційної картки. Дата внесення до Єдиного державного реєстру запису про проведення державної реєстрації юридичної особи є датою державної реєстрації юридичної особи.

Статтею 27 Закону №755-IV встановлений вичерпний перелік підстав, за якими може бути відмовлено у проведенні державної реєстрації юридичної особи: невідповідність відомостей, які вказані в реєстраційній картці на проведення державної реєстрації юридичної особи, відомостям, які зазначені в документах, що подані для проведення державної реєстрації юридичної особи; невідповідність установчих документів вимогам частини третьої статті 8 цього Закону; порушення порядку створення юридичної особи, який встановлено законом, зокрема: наявність обмежень на зайняття відповідних посад, встановлених законом щодо осіб, які зазначені як посадові особи органу управління юридичної особи; невідповідність відомостей про засновників (учасників) та кінцевого бенефіціарного власника (контролера) юридичної особи відомостям щодо них, які містяться в Єдиному державному реєстрі; наявність обмежень щодо вчинення засновниками (учасниками) юридичної особи або уповноваженою ними особою юридичних дій, які встановлені абзацом четвертим частини другої статті 35 цього Закону; наявність в Єдиному державному реєстрі найменування, яке тотожне найменуванню юридичної особи, яка має намір зареєструватися; використання у найменуванні юридичної особи приватного права повного чи скороченого найменування державного органу або органу місцевого самоврядування, або похідних від цих найменувань, або історичного державного найменування, перелік яких встановлюється Кабінетом Міністрів України; невідповідність найменування юридичної особи вимогам закону щодо найменування окремих видів юридичних осіб (банк, кредитна спілка, недержавний пенсійний фонд тощо); встановлена іншими законами заборона використання у найменуванні юридичної особи певних термінів, абревіатур, похідних термінів. Відмова у проведенні державної реєстрації юридичної особи з інших підстав не допускається.

На підставі ч.3 ст.8 Закону №755-IV установчі документи (установчий акт, статут або засновницький договір, положення) юридичної особи повинні містити відомості, передбачені законом. Відповідальність за відповідність установчих документів законодавству несуть засновники (учасники) юридичної особи.

Судами встановлено, що наказ Міністерства доходів і зборів України від 17.04.2013 року №45 „Про затвердження положень про територіальні органи Міндоходів у Волинській області", яким затверджене Положення Ківерцівську об'єднану державну податкову інспекцію Головного управління Міндоходів у Волинській області прийнятий на підставі ч.3 ст.13 Закону України „Про центральні органи виконавчої влади" від 17.03.2011 № 3166-VI, постанови Кабінету Міністрів України від 25.05.2011 року №563 „Про затвердження Типового положення про територіальні органи міністерства та іншого центрального органу виконавчої влади", постанови Кабінету Міністрів України від 20 березня 2013 року №229 „Про утворення територіальних органів Міністерства доходів і зборів", а також п.п. 10 п. 11 Положення про Міністерство доходів і зборів України, затвердженого Указом Президента України від 18 березня 2013 року №141/2013.

У відповідності до ч.1 ст.15 Закону України „Про центральні органи виконавчої влади" від 17.03.2011 № 3166-VI(далі - Закон № 3166-VI) Міністерство у межах своїх повноважень, на основі і на виконання Конституції та законів України, актів Президента України та постанов Верховної Ради України, прийнятих відповідно до Конституції та законів України, актів Кабінету Міністрів України видає накази, які підписує міністр.

Згідно ч.2 ст.15 Закону № 3166-VI накази міністерства, видані в межах його повноважень, є обов'язковими для виконання центральними органами виконавчої влади, їх територіальними органами, місцевими державними адміністраціями, органами влади Автономної Республіки Крим, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами і організаціями всіх форм власності та громадянами.

Державна реєстрація нормативно-правових актів міністерств, інших органів виконавчої влади, які виступають суб'єктами нормотворення здійснюється відповідно до Указу Президента України від 03.10.1992 року „Про державну реєстрацію нормативно-правових актів міністерств та інших органів виконавчої влади" та Положення про державну реєстрацію нормативно-правових актів міністерств, інших органів виконавчої влади, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28.12.1992 року №731(далі - Положення №731).

Згідно п. 3 Положення №731 на державну реєстрацію подаються нормативно-правові акти, прийняті уповноваженими на це суб'єктами нормотворення у визначеній законодавством формі та за встановленою законодавством процедурою, що містять норми права, мають неперсоніфікований характер і розраховані на неодноразове застосування, незалежно від строку їх дії (постійні чи обмежені певним часом) та характеру відомостей, що в них містяться, у тому числі з грифами „Для службового користування", „Особливої важливості", „Цілком таємно", „Таємно" та іншими, а також прийняті в порядку експерименту.

Відповідно до п. 4 Положення №731 державній реєстрації підлягають нормативно-правові акти будь-якого виду (постанови, накази, інструкції тощо), якщо в них є одна або більше норм, що: а) зачіпають соціально-економічні, політичні, особисті та інші права, свободи й законні інтереси громадян, проголошені й гарантовані Конституцією та законами України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколами до неї, міжнародними договорами України, згоду на обов'язковість яких надано Верховною Радою України, та acquis communautaire, а також з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, встановлюють новий або змінюють, доповнюють чи скасовують організаційно-правовий механізм їх реалізації; б) мають міжвідомчий характер, тобто є обов'язковими для інших міністерств, органів виконавчої влади, а також органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій, що не входять до сфери управління органу, який видав нормативно-правовий акт.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, дійшов обґрунтованого висновку, що з урахуванням вищевикладеного, наказ Міністерства доходів і зборів України від 17.04.2013 року №45 „Про затвердження положень про Ківерцівську об'єднану державну податкову інспекцію Головного управління у Волинській області" не підлягає державній реєстрації, оскільки не містить норм права, не зачіпає соціально-економічні, політичні, особисті та інші права, свободи й законні інтереси громадян та не носить міжвідомчого характеру.

Разом з тим, вищевказаний наказ є актом організаційно-розпорядчого характеру, що видається суб'єктом нормотворення у процесі здійснення ним виконавчо-розпорядчої діяльності з метою виконання покладених на нього завдань та здійснення функцій відповідно до наданої компетенції основної діяльності, адміністративно-господарських або кадрових питань, отже згідно правил п.5 Положення №731, не підлягає державній реєстрації у Міністерстві юстиції України і не потребує офіційного оприлюднення.

Враховуючи викладене, суди першої і апеляційної інстанцій дійшли до вірного висновку про відсутність підстав задоволення позовних вимог.

Згідно ч.3 ст.220-1 КАС України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Відповідно до ст. 224 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Колегія суддів вважає, що доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

З урахуванням викладеного, судами першої і апеляційної інстанцій винесені законні і обґрунтовані рішення, постановлені з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстав для їх скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 220, 220-1, 223, 224, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів Вищого адміністративного суду України, -

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Постанову Волинського окружного адміністративного суду від 7 квітня 2015 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 12 серпня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через 5 днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі і може бути переглянута Верховним Судом України з підстав передбачених ст.ст.237-239 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: