Справа № 702/1106/16-а
Суддя: Мазай Н. В.
Дата ухвалення: 2016-11-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/702/54/16
Справа № 702/1106/16-а
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 листопада 2016 року м. Монастирище

Суддя Монастирищенського районного суду Черкаської області Мазай Н.В., розглянувши в порядку скороченого письмового провадження в м. Монастирище адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Уманського об»єднаного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області про визнання протиправним і скасування рішення,

в с т а н о в и в :

Позивач звернулася до суду з адміністративним позовом до відповідача про визнання протиправним і скасування рішення посилаючись на те, що вона, працювала на посаді головного спеціаліста відділу бухгалтерського обліку і звітності державного та місцевих бюджетів відділення Державного казначейства у Монастирищенському районі. 15.10.2010 року вона звільнилась із державної служби у зв'язку з достроковим виходом на пенсію за станом здоров'я, згідно з п. 2 ст. 40 КЗпПУ. 28.09.2016 року вона звернулась до Уманського об'єднаного УПФУ Черкаської області з заявою про проведення перерахунку пенсії у зв'язку з підвищенням заробітної плати та розміру посадового окладу працюючим державним службовцям відповідно до ст. 37-1 ЗУ «Про державну службу» №3723-ХІІ, надавши довідку з останнього місця роботи. Відповідачем, листом від 05.10.2016 року №12272/09 та повідомленням про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії від 05.10.2016 року повідомлено про прийняття рішення про відмову у здійсненні перерахунку її пенсії. Вважає прийняте рішення неправомірним. В обґрунтування своєї позиції посилається на ст.ст.3,4,8, 58 Конституції України, рішення Конституційного Суду України від 09.02.1999 р. №1-рп/99 у справі за конституційним зверненням Національного банку України щодо офіційного тлумачення положення частини 1 ст. 58 Конституції України (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів), рішення Європейського суду з прав людини у справі «Петриченко протии України» від 12.07.2016 року, лист Вищого адміністративного суду України № 1875/10-14/16 від 17.08.2016 року, ЗУ № 3723-ХІІ «Про державну службу» (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин), Постанову КМУ «Деякі питання оплати праці державних службовців у 2016 році» від 06.04.2016 року №292, Закони № 1058-1V та № 1788-ХІ1. На підставі зазначених нормативних актів, відповідач при вирішенні питання про дострокове призначення пенсії за віком наділене відповідними повноваженнями, при цьому при наявності звернення, суб'єкт владних повноважень повинен прийняти рішення. Просить визнати протиправним і скасувати рішення відповідача від 05.10.2016 року про відмову їй в проведені перерахунку з 28.09.2016 року раніше призначеної пенсії відповідно до ст.37-1 Закону України «Про державну службу» №3723-Х1І в розмірі 88% заробітної плати державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, у зв'язку з підвищенням з 01.05.2016 року заробітної плати державних службовців відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Деякі питання оплати праці державних службовців у 2016 році» від 06 квітня 2016 року №292".

На адресу суду 07.11.2016 року від відповідача надійшло заперечення, відповідно до якого відповідач позов не визнає, вважає його безпідставним і необгрунтованим та просить суд відмовити в його задоволенні повністю, посилаючись на п. 5 Прикінцевих положень ЗУ від 02.03.2015 № 213 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» з 01.06.2015 року, яким скасовано норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії призначаються відповідно до ЗУ «Про державну службу», що підтверджено і Конституційним Судом України, у рішенні № 4-рп/2016 від 08.06.2016 року, який дійшов висновку щодо неконституційності лише положень в частині скасування пенсійного забезпечення - щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці. Вважає в зв»язку з цим посилання позивача на ст. 37-1 ЗУ «Про державну службу» безпідставним та необґрунтованим. Посилається на практику Вищого адміністративного суду України, зокрема рішення від 07.04.2016 у справі № К/800/48167/15. Окрім того, з 01.05.2016 року набрав чинності ЗУ від 10.12.2015 № 889-VIII „Про державну службу", в результаті чого Закон України від 16.12.1993 № 3723 „Про державну службу" втратив чинність. Нормативні акти, які б регулювали питання здійснення перерахунку раніше призначених пенсій державним службовцям в законодавстві відсутні. Крім іншого в обґрунтування заперечення посилаються на ст. ст. 6, 17, 19 Конституції України, Рішення Конституційного Суду України від 26.12.2011 року № 20-рп/2011, рішення від 25.01.2012 року № Зрп/2012, постанову КМУ від 09.12.2015 № 1013 "Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів", ст.ст. 2, 71, 105, 106 КАС України. Позивач звернувся в управління з заявою про перерахунок пенсії державного службовця 28.09.2016 (тобто спірні правовідносини щодо перерахунку пенсії виникли після 01.06.2015), а тому з урахуванням вищевикладеного вважають, що відповідач діяв на підставі, в межах повноважень і в спосіб, що передбачені Конституцією та законодавством України, а тому неправомірні та незаконні дії відсутні. Постанова, на яку посилається позивач прийнята на виконання та вступила в дію з 01.05.2016 у зв'язку з набранням чинності ЗУ від 10.12.2015 № 889-УІІІ "Про державну службу", яким не передбачено проведення перерахунку раніше призначених пенсій державним службовцям. Пунктами 10-12 Прикінцевих положень Закону України № 889 "Про державну службу" передбачена можливість лише призначення пенсій відповідно до ст. 37 Закону України №3723 "Про державну службу", в той час як підстави для застосування ст. 37-1 Закону № 3723, яка до 01.06.2015 визначала правові підстави для проведення перерахунку пенсії, у новому Законі не передбачені. До адміністративного позову, позивачем не надана довідка про складові заробітної плати, що подається для перерахунку пенсії. В даному випадку спірні правовідносини щодо перерахунку пенсії виникли лише після звернення позивача до управління з заявою про її перерахунок. Саме подання заяви про перерахунок пенсії до територіальних органів Пенсійного фонду засвідчує волевиявлення особи та підтверджує бажаність проведення такого перерахунку. До моменту звернення в управління з заявою про перерахунок пенсії, в управління не виникає юридичного обов'язку щодо здійснення такого перерахунку. З урахуванням наведеного, посилання позивача щодо виникнення права на перерахунок пенсії державного службовця з моменту її призначення (тобто задовго до часу звернення в управління з заявою про перерахунок пенсії) є безпідставним та необгрунтованим. На момент виникнення спірних правовідносин діючим є Закон України від 10.12.2015 № 889-УІІІ «Про державну службу». Верховний Суд України у ряді судових рішень неодноразово вказував на те, що суди не вправі підміняти собою органи державної влади з питань їх компетенції. Перерахунку пенсії передує ряд процесуальних дій: звернення пенсіонера в управління з заявою про перерахунок пенсії та відповідними документами, що передбачені Порядком, встановлення та перевірка паспортних даних заявника, розгляд спеціалістами заяви та документів на відповідність законодавству, перевірка достовірності та обґрунтованості видачі довідок, що подаються для перерахунку пенсії, тощо, що належать до виключної компетенції територіальних органів Пенсійного фонду, а тому суд може лише зобов'язати суб'єкта владних повноважень прийняти рішення з урахуванням встановлених судом обставин. З урахуванням наведеного, у зв'язку з тим, що позивачем до адміністративного позову не надано довідки про складові заробітної плати для перерахунку пенсії, з метою правильного та всебічного вияснення обставин справи для прийняття обгрунтованого рішення, просять розглянути справу за загальними правилами КАС України та відмовити в задоволенні позовних вимог позивача в повному обсязі.

Керуючись принципами верховенства права та законності, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні повідомлених позивачем обставин, вбачається, що наявні достатні підстави для прийняття законного та обґрунтованого судового рішення в порядку скороченого провадження, в зв»язку з чим судом 14.11.2016 року постановлено ухвалу про відмову відповідачу в задоволенні клопотання про розгляд справи в загальному порядку.

З матеріалів справи вбачається, що позивач перебуває на обліку в Уманському об»єднаному управлінні Пенсійного фонду України в Черкаській області та отримує пенсію за віком, призначену відповідно до Закону України «Про державну службу», що підтверджується пенсійним посвідченням серії НОМЕР_1 від 18.02.2011 року ( а.с.9).

28.09.2016 року позивач звернулася до відповідача із заявою про перерахунок розміру її пенсії в зв'язку з підвищенням з 01.05.2016 року заробітної плати працюючим державним службовцям, на який відповідачем листом від 05.10.2016 року за № 12272/09 повідомлено позивача про відмову 28.09.2016 року у задоволенні вимог про перерахунок пенсії з тих підстав, що з 01.05.2016 року набрав чинності ЗУ від 10.12.2015 № 889-VIII «Про державну службу», в результаті чого ЗУ від 16.12.1993 № 3723 «Про державну службу» втратив чинність. Нормативні акти, які б регулювали питання здійснення перерахунку раніше призначених пенсій державним службовцям, на момент подання заяви позивачем, в законодавстві відсутні ( а.с. 6).

Вважаючи вказану відмову відповідача протиправною, ОСОБА_1 звернулася з даним позовом до суду.

Оцінюючи позовні вимоги позивача та надані заперечення суд вважає, що мають місце правові підстави щодо доводів обидвох сторін спору, на час спірних правовідносин діяли та діють законодавчі та підзаконні нормативні акти на які посилаються сторони, а також наявна практика Європейського суду, Конституційного Суду України та Вищого адміністративного суду України з питань дії законів у часі, наявності застосування тих чи інших нормативних актів, які підлягають застосуванню при вирішенні даних спірних правовідносин.

Проаналізувавши діюче законодавство, судову практику, на яку посилаються сторони, суд прийшов до наступних висновків.

Діюче законодавство України та судова практика вирішення аналогічних справ містять між собою протиріччя: при одних і тих же обставинах приймаються протилежні за своїм змістом рішення, про що свідчить в тому числі і практика Вищого адміністративного суду України, зокрема в справі № 583/2219/15-а рішення від 07 квітня 2016 року(К/800/48167/15) яким у задоволенні позову відмовлено та рішення у справі № 425/4147/15-а від 28 липня 2016 року(№К/800/10756/16), яким позов задоволено.

Разом з тим, суд вважає, що позов підлягає до задоволення та виходить з наступного.

Згідно ст. ст. 3, 4, 8 Конституції України в Україні діє верховенство права, людина визнається в Україні найвищою соціальною цінністю, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов»язком держави та Конституція України має найвищу юридичну силу, її норми є нормами прямої дії.

Відповідно ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі.

Законодавчі акти та рішення на які посилається відповідач як на підставу відмови в задоволенні позову є підзаконними нормативними актами.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини у справі «Петриченко проти України» від 12 липня 2016 року визнано порушення пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод у зв»язку з тим, що у цій справі національні суди не розглянули доводи заявника з прямим посиланням на статтю Конституції України (лист Вищого адміністративного суду України « 1875/10-14/16 від 17.08.2016 року).

Тому, при вирішенні данного спору суд керується в першу чергу нормами Конституції України, які мають найвищу юридичну силу, та які не містять права держави Україна застосовувати до правовідносин, які виникли при дії одних законів та продовжують існувати при нормах законодавства, яке прийнято пізніше та яке погіршує становище позивача з приводу належного пенсійного забезпечення, яке існувало при виході його на пенсію.

Згідно частини другої та п'ятої статті 37 Закону України «Про державну службу» в редакції Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про державну службу» від 16 січня 2003 року №432-IV пенсія державним службовцям призначається в розмірі 80 відсотків від сум їх заробітної плати, на які нараховуються страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, без обмеження граничного розміру пенсії, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 80 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі.

За кожний повний рік роботи понад 10 років на державній службі пенсія збільшується на один відсоток заробітку, але не більше 90 відсотків заробітної плати, без обмеження граничного розміру пенсії.

Така редакція статті 37 Закону України «Про державну службу» існувала після визнання неконституційними рішенням Конституційного Суду України від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008 змін, внесених підпунктами «а» та «б» підпункту 2 пункту 37 розділу II Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 28.12.2007 року №107-VI.

Відповідно до статті 37-1 Закону України «Про державну службу» у разі підвищення розміру заробітної плати працюючим державним службовцям, а також у зв'язку із набуттям особою права на пенсійне забезпечення державного службовця за цим Законом відповідно здійснюється перерахунок раніше призначених пенсій.

Перерахунок пенсії здійснюється виходячи із сум заробітної плати, на які нараховуються страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування працюючого державного службовця відповідної посади та рангу на момент виникнення права на перерахунок пенсії.

У зв'язку із прийняттям Закону України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» 28 грудня 2014 року №76-VIII текст статті 37- 1 викладено у такій редакції: «Умови та порядок перерахунку призначених пенсій державним службовцям визначаються Кабінетом Міністрів України».

Пунктом 4 та 5 постанови Кабінету Міністрів України від 31 травня 2000 року №865 «Про деякі питання вдосконалення визначення розмірів заробітку для обчислення пенсії», в редакції, яка була чинна до 15.12.2015 року, було передбачено, що у разі підвищення розміру заробітної плати працюючим державним службовцям відповідно до рішень Кабінету Міністрів України (для службовців Національного банку України відповідно до рішень його Правління) після набрання чинності Законом України від 16 січня 2003 року №432-IV «Про внесення змін до Закону України «Про державну службу» заробітна плата для перерахунку пенсії пенсіонерам, яким пенсія призначена з дня набрання чинності Законом України «Про державну службу», визначається в такому порядку: 1) пенсіонерам, які на момент перерахунку пенсії продовжують працювати на посаді, з якої призначено пенсію, - на підставі поданої довідки про одержувану заробітну плату на момент перерахунку; 2) іншим пенсіонерам - на підставі документів, поданих на час перерахунку, виходячи із сум заробітної плати, яку одержує працюючий державний службовець на відповідній посаді, з якої призначено (перераховано) пенсію, на момент виникнення права на перерахунок.

У зв'язку із прийняттям Кабінетом Міністрів України постанови від 9 грудня 2015 року №1013 «Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів» пункт 4 постанови Кабінету Міністрів України від 31 травня 2000 року №865 «Про деякі питання вдосконалення визначення розмірів заробітку для обчислення пенсії» був виключений, а 5 змінений.

При цьому, Кабінетом Міністрів України на виконання змін до статті 37-1 Закону України «Про державний бюджет» не були визначені умови та порядок перерахунку призначених пенсій державним службовцям.

Відсутність затверджених Кабінетом Міністрів України порядку та умов перерахунку призначених пенсій державним службовцям не може бути підставою для відмови у перерахунку пенсії.

Статтею 22 Конституції України встановлено, що права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Згідно положень ч. 1 ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Конституційний Суд України у своєму Рішенні від 09.02.1999 року №1-рп/99 у справі за конституційним зверненням Національного банку України щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 58 Конституції України (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) зазначив, що за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

За правовою позицією Європейського Суду з прав людини, викладеної у рішенні по справі «Суханов та Ільченко проти України» (Sukhanov and Ilchenko v. Ukraine) від 26.09.2014, за певних обставин «законне сподівання» на отримання «активу» також може захищатися статтею 1 Першого протоколу. Так, якщо суть вимоги особи пов'язана з майновим правом, особа, якій воно надане, може вважатися такою, що має «законне сподівання», якщо для такого права у національному законодавстві існує достатнє підґрунтя - наприклад, коли є усталена практика національних Судів, якою підтверджується його існування.

Бездіяльність держави щодо прийняття нормативного акта, який визначає механізм реалізації прав та свобод громадян, закріплених у конституційних та інших актах, тримання громадян у невизначеності є невиправданим втручанням у права, передбачені статтею 1 Першого протоколу.

Тобто, на час виникнення спірних правовідносин діяли вищевказані постанови Кабінету Міністрів України, необхідні для реалізації ст. 37-1 Закону №3723-XII, які забезпечували гарантоване ст.46 Конституції України право позивача на належне пенсійне забезпечення.

Зміни, які відбулися в ст.37 Закону № 3723-XII, стосуються тих пенсій, які будуть призначатися після набрання чинності змін до закону, і ніяким чином не підлягає перегляду розмір відсотків, що були обчислені при призначенні пенсії.

Доводи відповідача про те, що станом на дату звернення позивача із заявою про перерахунок його пенсії набув чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення», у пункті 5 Прикінцевих положень якого зазначено про скасування норм щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії призначаються відповідно до законів України, зокрема «Про державну службу», у разі неприйняття до 1 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, суд вважає необґрунтованими, оскільки положення зазначеної правової норми поширюються виключно на правовідносини щодо призначення пенсії, а не щодо її перерахунку.

Зважаючи на те, що виникнення права на перерахунок пенсії нерозривно пов'язане із фактом звернення особи за таким перерахунком, суд вважає, що дії Уманського об"єднаного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області є протиправними щодо прийняття рішення про відмову перерахувати пенсію позивачу у відповідності до ст. 37-1 Закону України «Про державну службу» № 3723-ХІІ (у редакції, що була чинною на момент призначення пенсії позивачу) в розмірі 88% від місячного заробітку.

Згідно ст.37 Закону України «Про державну службу» від 16 грудня 1993 року № 3723-ХП в редакції, що діяла на час призначення позивачу пенсії, на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом першим частини першої статті 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку. Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 80 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 80 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування.

За змістом ст. 37 Закону України «Про державну службу» пенсії державних службовців призначаються, виходячи із сум заробітної плати, на які нараховуються страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування працюючого державного службовця відповідної посади та рангу на момент виникнення права на перерахунок пенсії.

Таким чином, при перерахунку пенсії позивача необхідно застосовувати редакцію Закону України «Про державну службу», яка діяла на момент призначення пенсії, та застосувати розмір пенсії, у відповідному відсотку заробітної плати державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі.

Відповідно до частини 4 статті 45 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» перерахунок призначеної пенсії, зокрема, у разі виникнення права на підвищення пенсії провадиться з першого числа місяця, в якому пенсіонер звернувся за перерахунком пенсії, якщо відповідну заяву з усіма необхідними документами подано ним до 15 числа включно, і з першого числа наступного місяця, якщо заяву з усіма необхідними документами подано ним після 15 числа.

Повноваження суду при вирішенні справи визначені статтею 162 КАС України. Відповідно до пункту 2 частини 1 цієї норми у разі задоволення адміністративного позову суд може ухвалити постанову про зобов'язання відповідача вчинити певні дії. При цьому, у випадку, коли закон встановлює повноваження суб'єкта публічної влади в імперативній формі, тобто його діяльність чітко визначена законом, то суд зобов'язує відповідача прийняти конкретне рішення чи вчинити певну дію. У випадку, коли ж суб'єкт наділений дискреційними повноваженнями, то суд може лише вказати на виявлені порушення, допущені при прийнятті оскаржуваного рішення (дій), та зазначити норму закону, яку відповідач повинен застосувати при вчиненні дії (прийнятті рішення) з урахуванням встановлених судом обставин ( постанова Вищого адміністративного суду України від 18 червня 2015 року у справі К/800/54600/14 та інші).

Умови та порядок призначення (перерахунку) пенсії, в тому числі пенсій непрацюючим державним службовцям, врегульовані Законом № 1058-IV. Пенсії відповідно до Закону призначаються, перераховуються і виплачуються уповноваженими на це державними органами.

На підставі зазначених нормативних актів, УПФ при вирішенні питання про перерахунок пенсії за вислугу років наділене дискреційними повноваженнями, при цьому при наявності звернення, суб'єкт владних повноважень повинен прийняти рішення. Як свідчать матеріали справи, позивачу відмовлено в перерахунку пенсії саме за розглядом його заяви, яка надійшла до Уманського об»єднаного управління ПФУ Черкаської області 28.09.2016 року за № 748 ( а.с.8).

Судом встановлено, що підставою для відмови в перерахунку пенсії позивачу зазначено саме ті підстави, що з 01.05.2016 року набрав чинності ЗУ від 10.12.2015 № 889-VIII «Про державну службу», в результаті чого ЗУ від 16.12.1993 № 3723 «Про державну службу» втратив чинність. Нормативні акти, які б регулювали питання здійснення перерахунку раніше призначених пенсій державним службовцям, на момент подання заяви позивачем, в законодавстві відсутні ( а.с. 6). Посилання на відмову в перерахунку пенсії з інших підстав не зазначені.

Враховуючи те, що суд прийшов до висновку, що підстави з яких позивачу відмовлено в перерахунку пенсії та які безпосередньо зазначені у відмові відповідача від 05.10.2016 року є протиправними, а тому суд вважає, що позов підлягає до задоволення в повному обсязі, рішення відповідача від 05.10.2016 року, яким відмовлено позивачу в перерахунку пенсії, про що зазначено в листі від 05.10.2016 року ( а.с.6) є протиправним та підлягає скасуванню.

Посилання відповідача на те, що позивачем не надано суду довідки про складові заробітної плати не є підставою для відмови в задоволенні позову, оскільки питання наявності чи відсутності вказаної довідки та її правомірності, відповідачем як підстава відмови позивачу в перерахунку пенсії не зазначено. Крім цього, позивачем довідка про заробітну плату відповідачу подана разом з заявою про перерахунок пенсії ( а.с.8).

Згідно ч. 1 ст. 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача витрати зі сплати судового збору, а саме в сумі 551 грн. 20 коп.

На підставі викладеного Закону України від 05.11.1991 року № 1788-XII "Про пенсійне забезпечення", Закону України № 1058-IV "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", Закону України « Про державну службу» ( в редакції, яка була чинною станом на 05.02.2013 року) та керуючись ст.ст. 8, 9, 10, 11, 12, 18, 21, 69, 71, 86, 88, 94, 99, 159, 160, 162, 163, 183-2, 256 КАС України, суд

п о с т а н о в и в :

Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати протиправним і скасувати рішення Уманського об»єднаного управління Пенсійного фонду України Черкаської області від 05.10.2016 року про відмову ОСОБА_1 в проведені перерахунку з 28 вересня 2016 року раніше призначеної пенсії відповідно до ст. 37-1 Закону України « Про державну службу» № 3723-ХІІ в розмірі 88% заробітної плати державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, у звя»зку з підвищенням з 01.05.2016 року заробітної плати державних службовців відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Деякі питання оплати праці державних службовців у 2016 році» від 06 квітня 2016 року № 292.

Стягнути з Уманського об»єднаного управління Пенсійного фонду України Черкаської області за рахунок його бюджетних асигнувань судовий збір на користь держави в сумі 551 ( п'ятсот п'ятдесят одну) гривню 20 коп.

Апеляційна скарга на постанову суду може бути подана до Київського апеляційного адміністративного суду через Монастирищенський районний суд Черкаської області протягом десяти днів з моменту отримання копії постанови.

Постанова, прийнята у скороченому провадженні, крім випадків її оскарження в апеляційному порядку, є остаточною.

Суддя: Н.В. Мазай