Справа № 743/1333/16-а
Суддя: Жовток Є. А.
Дата ухвалення: 2016-11-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 743/1333/16-а
Провадження №: 2-а/743/146/16
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 листопада 2016 року смт. Ріпки

Ріпкинський районний суд Чернігівської області

у складі: головуючого - судді Жовток Є.А.

при секретарі Марченко А.В.

з участю представника позивача Дубинського А.М.

представника відповідача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт.Ріпки справу за адміністративним позовом Сумського прикордонного загону Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України до громадянина Республіки Таджикистан ОСОБА_3, про затримання відповідача та поміщення до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні,

В С Т А Н О В И В:

Сумський прикордонний загін звернувся до суду з позовом, зазначивши, що громадянин Республіки Таджикистан - ОСОБА_3, з 10.11.2015 року був затриманий військовослужбовцями ДПСУ, після незаконного перетину державного кордону України, поза встановленим пунктом пропуску.

12.11.2015 року Сумським районним судом Сумської області винесено постанову про примусове видворення відповідача за межі території України, на підставі якої ОСОБА_3 поміщено в Чернігівський пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства.

23.11.2015 року УДМС України в Чернігівській області відмовило відповідачеві у наданні статусу біженця або особи, що потребує додаткового захисту.

30.05.2016 року УДМС України в Чернігівській області повторно відмовило ОСОБА_3 у наданні статусу біженця.

Постановою Чернігівського окружного адміністративного суду від 18.08.2016 року, рішення УДМС України в Чернігівській області від 30.05.2016 року, про відмову у визнанні ОСОБА_3 біженцем або особою, що потребує додаткового захисту, було скасовано та зобов"язано ДМС України прийняти рішення про визнання відповідача біженцем, або особою, що потребує додаткового захисту.

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 04.10.2016 року, апеляцію ДМС України на рішення суду І інстанції було повернуто скаржнику.

Вподальшому, управлінням ДМС України в Чернігівській області, відповідачеві було продовжено строк дії довідки про звернення за захистом в Україні, до 18.01.2017 року.

Таким чином, позивач, посилаючись на ст.30 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства", ст.183-7 КАС України, просив прийняти рішення про затримання ОСОБА_3 та поміщення його до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, на строк, до остаточного прйняття рішення за заявою відповідача про визнання його біженцем, або особою, яка потребує додаткового захисту.

В судовому засіданні представник позивача надав заяву про уточнення вимог заявлених до відповідача, в якій просив продовжити строк перебування ОСОБА_3 в пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, до остаточного прийняття рішення за заявою ОСОБА_3, про визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Відповідач та його представник, в судовому засіданні позов не визнали з тих підстав, що ОСОБА_3, через його релігійні переконання, в країні походження і вподальшому, на території Російської Федерації, загрожувало переслідування і несправедливе покарання, у зв"язку з чим він, інакше, ніж поза пунктом пропуску, не міг залишити територію суміжної держави та потрапити в Україну.

В листопаді 2015 року, судове рішення про примусове видворення відповідача за межі території України, було прийнято без повного з"ясування обставин справи, у зв"язку з чим ОСОБА_3, понад встановлені законом строки, утримується в Чернігівському пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства.

Крім того, в Україні ОСОБА_3 отримав довідку про звернення за захистом, котра являється документом, підтверджуючим законність його знаходження в країні перебування.

Таким чином, обмеження волі ОСОБА_3, з утриманням його в пункті перебування іноземців та осіб без громадянства, є незаконним.

Представник третьої особи - УДМС України в Чернігівській області, в судове засідання не з"явився, надіславши клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Частиною 1 ст.10 КАС України передбачено, що всі учасники адміністративного процесу є рівними перед законом і судом.

У відповідності до ч.1 ст.11 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

В судовому засіданні встановлено, що 10.11.2015 року ОСОБА_3, поза встановленим пунктом пропуску, перетнув Державний кордон України з Російською Федерацією і того ж дня був затриманий військовослужбовцями ДПС України.

Постановою Сумського районного суду Сумської області від 12.11.2015 року у справі № 587/2767/15-а, ОСОБА_3 примусово видворено за межі України з тих підстав, що він, в порушення ст.6 Закону України "Про прикордонний контроль" та ст.16 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства", незаконно перетнув державний кордон України та не мав зареєстрованого місця проживання в Україні.

Вказане судове рішення набрало чинності.

Сторони в судовому засіданні не оспорювали той факт, що з 10.11.2015 року ОСОБА_3 затриманий військовослужбовцями ДПСУ, а з 14.11.2016 року знаходиться в Чернігівському пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства.

При цьому, в матеріалах доданих Сумським прикордонним загоном до адміністративного позову, крім копії акта приймання-передачі особи від 14.11.2015 року, відсутні будь-які документи, підтверджуючі факт прийняття посадовими особами ДПСУ, або іншими уповноваженими особами (чи органами) рішення про затримання відповідача та поміщення його до пункту тимчасового перебування іноземців.

Копія рішення, затвердженого начальником Сумського прикордонного загону 13.11.2015 року, про поміщення ОСОБА_3 до Чернігівського ПТПІ, була приєднана до матеріалів справи з ініціативи представника відповідача вже під час судового розгляду, однак у цьому рішенні відсутні відомості про затримання відповідача.

Сторони в судовому засіданні також не оспорювали факт, що на момент розгляду справи, постанова Сумського районного суду Сумської області від 12.11.2015 року - про примусове видворення ОСОБА_3 за межі України, яка була допущена до негайного виконання і вступила в законну силу, не виконана. Абзацем 1 ч.7 ст.183-7 КАС України, в редакції чинній на момент розгляду справи судом, передбачено, що строк затримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, не може перевищувати шести місяців. У разі наявності умов, за яких неможливо забезпечити примусове видворення особи у зазначений строк або прийняти рішення за заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, цей строк може бути продовжений, але не більш як на дванадцять місяців.

Разом з цим, Сумським прикордонним загоном до адміністративного позову не додано жодного доказу, підтверджуючого факт затримання ОСОБА_3 саме з метою поміщення його в пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства.

З матеріалів, приєднаних в судовому засіданні до справи з ініціативи представника відповідача, вбачається, що єдиним документом, підтверджуючим факт затримання ОСОБА_3, є протокол про адміністративне затримання від 10.11.2015 року.

Вказаний протокол про затримання ОСОБА_3 на строк до трьох діб, складався посадовими особами Сумського прикордонного загону на підставі ст.ст.260-263 КУпАП, з метою встановлення особи затриманого та з метою складення протоколу про адміністративне правопорушення, і строк затримання ОСОБА_3, за цим документом, закінчився 13.11.2015 року.

Інших доказів або документів, підтверджуючих законність затримання ОСОБА_3, з метою утримання його в пункті тимчасового перебування іноземців, посадовими особами Сумського прикордонного загону, в розпорядження суду не надано.

Таким чином, суд приходить до висновку, що граничний шестимісячний строк затримання ОСОБА_3, за умов законності такого затримання в пункті тимчасового перебування іноземців, закінчився 14.05.2016 року.

Крім того, в судовому засіданні знайшли підтвердження інші, суттєві для справи обставини, на які відповідач та його представник посилались як на підставу своїх заперечень проти заявленого позову.

Зокрема, судом під час розгляду справи достовірно встановлено, що в порушення ч.3 ст.106 КАС України, Сумський прикордонний загін, при зверненні з адміністративним позовом до ОСОБА_3, не виконав свого обов'язку і не додав до позовної заяви докази надіслання рекомендованим листом з повідомленням про вручення відповідачу і третім особам, копії позовної заяви та доданих до неї документів.

Судом встановлено, що після 14.05.2016 року, строк утримання ОСОБА_3 до 12 місяців в Чернігівському ПТПІ, не продовжувався.

26.11.2015 року Управлінням Державної міграційної служби України в Чернігівській області ОСОБА_3 видано довідку про звернення за захистом в Україні № 005965, з якої вбачається, що на день її видачі особа відповідача була встановлена на підставі посвідчення водія серії НОМЕР_2.

Як вбачається із вказаного документа, строк перебування ОСОБА_3 в Україні продовжено до 18.01.2017 року.

Анкетні дані відповідача і належність його до громадянства Республіки Таджикістан підтверджується також свідоцтвом № НОМЕР_1, виданим посольством вказаної держави в Україні 17.10.2016 року.

У відповідності до п.3 ч.1 Закону України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту", довідка про звернення за захистом в Україні - це документ, який засвідчує законність перебування особи на території України на період, що розпочинається з моменту звернення особи з відповідною заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, і є дійсною для реалізації прав і виконання обов'язків, передбачених цим Законом та іншими законами України, до остаточного визначення статусу такої особи чи залишення нею території України.

Частиною 2 ст.5 Закону України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту" визначено, що особа, яка з наміром бути визнаною біженцем в Україні або особою, яка потребує додаткового захисту, під час в'їзду в Україну незаконно перетнула державний кордон України, повинна без зволікань звернутися до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Таким чином, факт перетину Державного кордону України поза пунктом пропуску, в сукупності з твердженнями відповідача про вимушений характер цих дій, а також отримання довідки про звернення за захистом в Україні, не можуть бути підставою для обмеження волі ОСОБА_3, шляхом утримання його в Чернігівському ПТПІ понад граничний 6-місячний строк, визначений законом, який був чинним на день фактичного затримання цієї особи.

Згідно ч.4 ст.5 Закону України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту", особа, яка незаконно перетнула державний кордон України з наміром бути визнаною біженцем в Україні або особою, яка потребує додаткового захисту, не несе відповідальності за незаконне перетинання державного кордону Українии та за порушення правил перебування в Україні, якщо вона перебуває на території України протягом часу, необхідного для подання заяви про визнання біженцем.

Частиною 1 ст.13 вказаного вище Закону передбачено, що особа, стосовно якої прийнято рішення про оформлення документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, має право на проживання у родичів, у готелі, піднаймання житлового приміщення або користування житлом, наданим у пункті тимчасового розміщення біженців.

Таким чином, суд приходить до висновку, що за змістом закону та з урахуванням фактичних обставин справи, утримання відповідача в пункті тимчасового перебування іноземців, має носити альтернативний характер і допускається за бажанням самого ОСОБА_3

Постановою Чернігівського окружного адміністративного суду від 18.08.2016 року у справі № 825/1297/16, позов ОСОБА_3 до Державної міграційної служби України про визнання неправомірним рішення про відмову у визнанні його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, було задоволено та зобов"язано ДМС України прийняти рішення про визнання ОСОБА_3 біженцем або особою, що потребує додаткового захисту.

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 04.10.2016 року, апеляцію Державної міграційної служби України на вказане вище рішення суду І інстанції, повернуто апелянту з підстав несплати судового збору.

Як на день звернення з позовом до Ріпкинського районного суду до ОСОБА_3, так і під час розгляду справи, Сумським прикордонним загоном не надано доказів скасування постанови Чернігівського окружного адміністративного суду від 18.08.2016 року у справі № 825/1297/16.

Частиною 4 ст.30 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства", на яку Сумський прикордонний загін посилався звертаючись до Ріпкинського райсуду, передбачено, що іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування на території України, затримані в установленому порядку та підлягають примусовому видворенню за межі України, розміщуються в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, протягом строку, необхідного для їх ідентифікації та забезпечення примусового видворення (реадмісії) за межі України.

За змістом вказаної норми, підставами для утримання особи в пункті тимчасового перебування іноземців, можуть бути: 1) незаконність перебування на території України; 2) необхідність видворення за межі території України; 3) вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. Обов"язковою передумовою для утримання особи в пункті тимчасового перебування іноземців, є її затримання на законних підставах та на строк, визначений законом. За наслідками розгляду справи, судом не встановлено сукупності визначених законом підстав, для продовження строку утримання ОСОБА_3 в пункті тимчасового перебування іноземців.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про необхідність відмови в задоволенні уточненого позову, в повному обсязі.

Крім того, у суду відсутні підстави для залишення позову без розгляду згідно п.3 ч.1 ст.155 КАС України, у зв"язку з перебуванням в провадженні Ріпкинського районного суду Чернігівської області справи № 743/1095/16-а, за позовом Сумського прикордонного загону до ОСОБА_3, про продовження строку його затримання, оскільки вказаний вище позов було пред"явлено 15.09.2016 року з іншого предмету та з інших підстав.

Керуючись ст.ст.11, 70, 71, 86, 106-163, 183-7 КАС України, суд -

П О С Т А Н О В И В :

В задоволенні позову Сумського прикордонного загону Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України до громадянина Республіки Таджикистан ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, про продовження строку перебування відповідача в пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, до остаточного прийняття рішення за заявою ОСОБА_3, про визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту - відмовити.

Постанова суду може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду в п'ятиденний строк, з дня отримання копії повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 13.11.2016 року.

Суддя Жовток Є.А.