Справа № 806/1760/16
Суддя: Жизневська А.В.
Дата ухвалення: 2016-11-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції: Токарева М.С.
Суддя-доповідач:Жизневська А.В.
УХВАЛА

іменем України

"16" листопада 2016 р. Справа № 806/1760/16

Житомирський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Жизневської А.В.

суддів: Котік Т.С.

Охрімчук І.Г.,

розглянувши в письмовому провадженні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на постанову Житомирського окружного адміністративного суду від "27" вересня 2016 р. у справі за позовом ОСОБА_3 до Головного управління Національної поліції в Житомирській області про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити дії ,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Житомирського окружного адміністративного суду від 27 вересня 2016 р. у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 відмовлено.

Апелянт в апеляційній скарзі, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати вказану постанову та прийняти нову про задоволення позову.

Перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає до задоволення.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 05.09.2016 оформив запит до Головного управління Національної поліції в Житомирській області у якому просив:

- провести перевірку та сповістити чи були у відрядженні працівники поліції ГУ НМ в Київській області 30.08.2016 в с. Медвин, Богуславського району Київської області; (та окремо працівник поліції А.Скороход)

- сповістити прізвища працівників поліції ГУ НП в Київській області, які 30.08.2016 були в с. Медвин, Богуславського району Київської області;

- сповістити, чи дійсно працівники поліції ГУ НП в Житомирській області Беспалко М.М. наказав двом підлеглим працівникам поліції ГУ НП в Житомирській області, 30 серпня 2016 року були в селі Медвин, Богуславського району Київської області та вчиняти протиправні дії.

Судом першої інстанції встановлено, що вказаний запит було направлено на адресу відповідача 06.09.2016, що підтверджується наявною у матеріалах справи копією квитанції про відправлення рекомендованого листа (а.сп. 5 зворот).

У зв'язку із ненаданням відповідачем інформації на запит, позивач звернувся до суду.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що звернення позивача від 05.09.2016 є запитом у розумінні Закону України "Про звернення громадян", а відтак жодної бездіяльності відповідачем допущено не було, а тому немає правових підстав щодо зобов'язання відповідача надати відповідь на звернення ОСОБА_3 від 05.09.2016 року.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції.

Так, відповідно до ст.40 Конституції України держава гарантує, що усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Статтею 1 Закону України "Про інформацію" від 02.10.1992 передбачено, що інформація - будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді.

Згідно з ст. 5 Закону України "Про інформацію" кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів.

Реалізація права на інформацію не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб.

Як визначено в статті ст. 1 Закону України "Про звернення громадян" громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об'єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов'язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Статтею 3 вказаного Закону роз'яснено, що під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги. Даною статтею також надано тлумачення зазначених термінів.

Пропозиція (зауваження) - звернення громадян, де висловлюються порада, рекомендація щодо діяльності органів державної влади і місцевого самоврядування, депутатів усіх рівнів, посадових осіб, а також висловлюються думки щодо врегулювання суспільних відносин та умов життя громадян, вдосконалення правової основи державного і громадського життя, соціально-культурної та інших сфер діяльності держави і суспільства.

Заява (клопотання) - звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності. Клопотання - письмове звернення з проханням про визнання за особою відповідного статусу, прав чи свобод тощо.

Скарга - звернення з вимогою про поновлення прав і захист законних інтересів громадян, порушених діями (бездіяльністю), рішеннями державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, об'єднань громадян, посадових осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 20 Закону України "Про звернення громадян" звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п'ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п'яти днів.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам, суд першої інстанції правильно вказав, що коло питань, з якими позивач звернувся до відповідача, підпадає під визначення "заява (клопотання)", а тому запит позивача слід розглядати у строк визначений ч. 1. ст. 20 Закону України "Про звернення громадян", як це і вказує відповідач у своїх запереченнях.

Крім того, жодного посилання у запиті на те, що це запит щодо надання публічної інформації немає. Посилання представника позивача на те, що спірні правовідносини регулює Закон України "Про доступ до публічної інформації" не відповідають дійсності та спростовуються наступним.

Закон України "Про доступ до публічної інформації" визначає порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом, та інформації, що становить суспільний інтерес.

Згідно положень ст. 1 Закону України "Про доступ до публічної інформації" публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб'єктами владних повноважень своїх обов'язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.

Слід також відмітити, що за нормами п.3 ч.1 ст.6 Закону України "Про доступ до публічної інформації" інформацією з обмеженим доступом є службова інформація.

За визначеннями п.2 ч.1 ст. 9 Закону України "Про доступ до публічної інформації" відповідно до вимог частини другої статті 6 цього Закону до службової може належати така інформація зібрана в процесі оперативно-розшукової, контррозвідувальної діяльності, у сфері оборони країни, яку не віднесено до державної таємниці.

Згідно ст. 19 Закону України "Про доступ до публічної інформації" запит на інформацію - це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні. Запитувач має право звернутися до розпорядника інформації із запитом на інформацію незалежно від того, стосується ця інформація його особисто чи ні, без пояснення причини подання запиту.

Відповідно до ст. 20 Закону України "Про доступ до публічної інформації" розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п'яти робочих днів з дня отримання запиту.

Відповідно до довідки Вищого адміністративного суду України про вивчення та узагальнення практики застосування адміністративними судами положень Закону України "Про доступ до публічної інформації" виокремлюються такі ознаки публічної інформації:

1) готовий продукт інформації, який отриманий або створений лише в процесі виконання суб'єктами владних повноважень своїх обов'язків, передбачених чинним законодавством;

2) заздалегідь відображена або задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація;

3) така інформація знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень або інших розпорядників публічної інформації;

4) інформація не може бути публічною, якщо створена суб'єктом владних повноважень не під час виконання суб'єктами владних повноважень своїх обов'язків;

5) інформація не може бути публічною, якщо створена не суб'єктом владних повноважень.

При цьому, у разі відсутності перелічених ознак в інформації, така інформація не належить до публічної.

Також суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідно до правової позиції Вищого адміністративного суду України, викладеній в Постанові Пленуму ВАСУ «Про практику застосування адміністративними судами положень Закону України від 13.01.2011 року №2939- VI «Про доступ до публічної інформації» від 30.09.2013 року №11, якщо запитуваний запит про надання публічної інформації є фактично зверненням (заявою, клопотанням) про надання інформації згідно із Законом України "Про звернення громадян", то в такому разі судам необхідно відмовляти в задоволенні позову щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності розпорядників публічної інформації.

Суди також повинні відмовляти в задоволенні позову, який пред'явлено з вимогою щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності розпорядників публічної інформації щодо її ненадання, якщо під час судового розгляду буде встановлено, що позивач зажадав у відповідача інформацію відповідно до законів України "Про інформацію", "Про звернення громадян" тощо з підстав, що право позивача на отримання публічної інформації не порушено.

Відтак, визначальним для публічної інформації є те, щоб вона була заздалегідь готовим, зафіксованим продуктом, отриманим або створеним лише суб'єктом владних повноважень у процесі виконання своїх обов'язків. Щодо несуб'єктів владних повноважень, то вони можуть бути тільки розпорядниками такої інформації.

Судом апеляційної інстанції з'ясовано, що відповідачем листом від 27.09.2016 року №907/18/01-2016 розглянуто звернення ОСОБА_3 та надано відповідь, відповідно до Закону України "Про звернення громадян" (а.сп.22).

Враховуючи викладене колегія судді погоджується з висновком суду першої інстанції, що звернення позивача від 05.09.2016 є запитом у розумінні Закону України "Про звернення громадян".

Аналогічна правова позиція викладена в ухвалі ВАС України №К/800/16368/15 від 22.10.2015.

З огляду на викладене, судом першої інстанції належним чином з'ясовано обставини справи, досліджено представлені докази та зроблено обгрунтований висновок про відсутність бездіяльності у відповідача та правових підстав щодо зобов'язання Головного управління Національної поліції в Житомирській області надати відповідь на звернення позивача від 05.09.2016, а тому відсутні підстави для задоволення позову.

Постанову прийнято з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстави для її скасування відсутні. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду.

Керуючись ст.ст. 195, 197, 199, 200, 205, 206, 212 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення, постанову Житомирського окружного адміністративного суду від "27" вересня 2016 р. без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя А.В. Жизневська

судді: Т.С. Котік

І.Г. Охрімчук

Роздруковано та надіслано:р.л.п.

1- в справу:

2 - позивачу/ ОСОБА_3 АДРЕСА_1

3- відповідачу Головне управління Національної поліції в Житомирській області Старий Бульвар,5/37,м.Житомир,10008

- ,