Справа № 201/10725/16-а
Суддя: Ходаківський М. П.
Дата ухвалення: 2016-11-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/201/1003/2016
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 листопада 2016 року Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого - судді Ходаківського М.П.,

за участі секретаря судового засідання - Максимової О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до заступника начальника Львівської митниці ДФС - начальника управління боротьби з митними правопорушеннями Мірошниченка Михайла Івановича про скасування постанови про адміністративне правопорушення, -

ВСТАНОВИВ:

До Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська 26 липня 2016 року надійшов позов ОСОБА_1 до заступника начальника Львівської митниці ДФС - начальника управління боротьби з митними правопорушеннями Мірошниченка Михайла Івановича про скасування постанови про адміністративне правопорушення та його заява про поновлення строку звернення до суду.

У зв'язку із відставкою судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська Черновського Г.В., в провадженні якого перебували матеріали даної позовної заяви, 17 жовтня 2016 року згідно з автоматизованою системою документообігу в загальному суді матеріали вказаної позовної заяви були передані судді Ходаківському М.П.

В обґрунтування позовної заяви позивач зазначив, що 20 травня 2016 року заступником начальника Львівської митниці ДФС - начальником управління боротьби з митними правопорушеннями Мірошниченком Михайлом Івановичем було винесено постанову в справі про порушення митних правил №1674/20908/16, якою позивача визнано винним у вчиненні порушення митних правил, передбачених ч. 2 ст. 470 Митного кодексу України, та накладено адміністративне стягнення у розмірі 200 неоподаткованих мінімумів доходів громадян на суму 3400 грн. В оскаржуваній постанові встановлено, що позивач 30 квітня 2016 року близько 21 год. 23 хв., керуючи автомобілем марки «ВМW 530» VIN НОМЕР_1, реєстраційний номер НОМЕР_2 (країна реєстрації - Республіка Литва), слідував у приватну поїздку з України до Республіки Польща через митний пост «Краковець» Львівської митниці. У ході митного контролю за допомогою АСМО «Інспектор-2006» Львівської митниці та ЄАІС Держмитслужби України було встановлено, що вказаний автомобіль було ввезено на територію України позивачем 18 квітня 2016 через митний пост «Виступовичі» Житомирської митниці ДФС у митному режимі «транзит». Станом на 30 квітня 2016 позивач зазначений транспортний засіб за межі митної території України не вивозив. На момент перетину кордону будь-яких документів, що підтверджували б факт аварії, дії обставин непереробної сили або протиправних дій третіх осіб, визначених ст. 460 Митного кодексу України, позивачем подано не було. У відповідності до ч. 1 ст. 192 МК України до найближчого органу доходів та зборів про обставини події (аварії або обставин не переробної сили), місцезнаходження товарів і транспортних засобів, в термін до завершення визначеного митницею строку транзиту, ОСОБА_1 не звертався. У паспорті для виїзду за кордон відмітки про перебування позивача на постійному або тимчасовому консульському обліку відсутні. Таким чином, позивач не доставив транспортний засіб до органу доходів і зборів призначення та перевищив встановлений МК України строк доставки транспортного засобу, що перебуває під митним контролем, до органу доходів і зборів більше ніж на одну добу, але не більше ніж десять днів.

Позивач вважає оскаржувану постанову протиправною та такою, що підлягає скасуванню, оскільки він не міг своєчасно вивезти з митної території України вказаний автомобіль через його технічну несправність. Крім того, позивач був позбавлений можливості скористатися своїми правами під час розгляду справи, оскільки на момент розгляду справи знаходився на значній відстані від місця розгляду справи та не мав можливості прибути через складний фінансовий стан. Заяву про поновлення строку звернення до суду мотивував тим, що він своєчасно звернувся до суду, але через свою юридичну необізнаність, не до суду за місцем проживання, яке зареєстроване у встановленому законом порядку, а до суду за місцем фактичного проживання та ця позовна заява була йому повернута судом із роз'ясненням про чинний порядок звернення до суду, якого він і дотримався в подальшому.

Сторони у судове засідання не з'явилися, про день час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, позивач просив розглянути справу у його відсутність, відповідач причини неявки суду не повідомив, а тому відповідно до ст. 41 КАС України фіксування судового засідання не здійснювалося.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов наступних висновків.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України орган державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб передбачений Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

В обґрунтування звернення з позовом до адміністративного суду позивач посилався на норми Кодексу адміністративного судочинства України. За приписами ч. 1 ст. 5 КАС України адміністративне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу та міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. КАС України визначає повноваження адміністративних судів щодо розгляду справ адміністративної юрисдикції, порядок звернення до адміністративних судів і порядок здійснення адміністративного судочинства.

Згідно зі ст. 3 КАС України справою адміністративної юрисдикції є переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

За правилами ч. 2 ст. 2 КАС України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дії їй бездіяльності Конституцією чи іншими законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Судом встановлено, що 20 травня 2016 року заступником начальника Львівської митниці ДФС - начальником управління боротьби з митними правопорушеннями Мірошниченком Михайлом Івановичем було винесено постанову в справі про порушення митних правил №1674/20908/16, якою позивача визнано винним у вчиненні порушення митних правил, передбачених ч. 2 ст. 470 Митного кодексу України, та накладено адміністративне стягнення у розмірі 200 неоподаткованих мінімумів доходів громадян на суму 3400 грн. Підставою для цього визнано те, що позивач 30 квітня 2016 р. близько 21 год. 23 хв., керуючи автомобілем марки «ВМW 530» VIN НОМЕР_1, реєстраційний номер НОМЕР_2 (країна реєстрації - Республіка Литва), слідував у приватну поїздку з України до Республіки Польща через митний пост «Краковець» Львівської митниці. В ході митного контролю за допомогою АСМО «Інспектор-2006» Львівської митниці та ЄАІС Держмитслужби України було встановлено, що вказаний автомобіль було ввезено на територію України позивачем 18 квітня 2016 через митний пост «Виступовичі» Житомирської митниці ДФС у митному режимі «транзит». Станом на 30 квітня 2016 позивач зазначений транспортний засіб за межі митної території України не вивозив. На момент перетину кордону будь-яких документів, що підтверджували б факт аварії, дії обставин не переробної сили або протиправних дій третіх осіб, визначених ст. 460 Митного кодексу України, позивачем подано не було. У відповідності до ч. 1 ст. 192 МК України до найближчого органу доходів та зборів про обставини події (аварії або обставин не переробної сили), місцезнаходження товарів і транспортних засобів, в термін до завершення визначеного митницею строку транзиту, ОСОБА_1 не звертався. У паспорті для виїзду за кордон відмітки про перебування позивача на постійному або тимчасовому консульському обліку відсутні. Таким чином, позивач не доставив транспортний засіб до органу доходів і зборів призначення та перевищив встановлений МК України строк доставки транспортного засобу, що перебуває під митним контролем, до органу доходів і зборів більше ніж на одну добу, але не більше ніж десять днів.

Правовідносини, які виникли між сторонами урегульовані нормами Митного кодексу України, Кодексу України про адміністративні правопорушення, Кодексу адміністративного судочинства України.

Згідно до визначення ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 288 КУпАП передбачено, що може бути оскаржено постанову іншого органу (посадової особи) про накладення адміністративного стягнення у вищестоящий орган (вищестоящій посадовій особі) або в районний, в районний у місті, міський чи міськрайонний суд, у порядку визначеному Кодексом адміністративного судочинства України, з особливостями, встановленими законом.

Згідно із ст. 289 КУпАП скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу.

Згідно із ч. 1 ст. 95 Митного кодексу України, встановлюються такі строки транзитних перевезень залежно від виду транспорту:

1) для автомобільного транспорту - 10 діб (у разі переміщення в зоні діяльності однієї митниці - 5 діб);

Згідно із ч. 1 ст. 192 Митного кодексу України, якщо під час перевезення товарів транспортний засіб внаслідок аварії або дії обставин непереборної сили не зміг прибути до органу доходів і зборів призначення, допускається вивантаження товарів в іншому місці. При цьому перевізник зобов'язаний:

1) вжити всіх необхідних заходів для забезпечення збереження товарів та недопущення будь-якого їх використання;

2) терміново повідомити найближчий орган доходів і зборів про обставини події, місцезнаходження товарів і транспортного засобу.

Згідно із ч. 1 ст. 470 Митного кодексу України перевищення встановленого статтею 95 цього Кодексу строку доставки товарів, транспортних засобів комерційного призначення, що перебувають під митним контролем, до органу доходів і зборів призначення (а при переміщенні в межах зони діяльності одного органу доходів і зборів - від одного підрозділу цього органу до іншого), митних або інших документів на ці товари, транспортні засоби не більше ніж на одну добу -тягне за собою попередження або накладення штрафу в розмірі десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Позивач у позовній заяві посилається на те, що автомобіль марки «ВМW 530» VIN НОМЕР_1, реєстраційний номер НОМЕР_2 (країна реєстрації - Республіка Литва), який він ввіз на митну територію України транзитом, він не міг своєчасно вивезти через його несправність, на підтвердження факту чого до матеріалів позовної заяви додав наряд-замовлення № 6106 від 28 квітня 2016 ТОВ «Автосервіс Магніт», згідно до якого автомобіль знаходився на ремонті до 30 квітня 2016 (а.с.97). В той же час, під час складання протоколу та розгляду справи про порушення митних правил позивач жодних доказів, які б підтверджували наявність зазначених обставин, до митного органу не надав.

Відповідно до ч. 1,4 ст. 70 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору. З огляду на це суд вважає, що оскільки на момент винесення оскаржуваної постанови позивач не надав належних та допустимих доказів про те, що транспортний засіб перебував на ремонті, відповідач при винесенні щодо позивача оскаржуваної постанови, діяв правомірно.

При цьому, суд також бере до уваги, що згідно із ч. 1 ст. 192 МК України у разі, якщо під час перевезення товарів транспортний засіб внаслідок аварії або дії обставин непереборної сили не зміг прибути до митного органу призначення, перевізник зобов'язаний терміново повідомити найближчий митний орган про обставини події, місце знаходження товарів і транспортного засобу. Однак, позивач до органів митної служби ДФС із повідомленням щодо факту аварії або дії обставин непереборної сили не звертався. Аналогічна позиція наведена в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 31 березня 2016 року у справі №К/800/52845/15, де суд зазначив, що законодавством чітко визначені умови можливості не включення до строків транзитного перевезення часу дії обставин непереборної сили чи аварії та/або ліквідації їх наслідків: документальне підтвердження факту аварії або дії обставин непереборної сили; вчасне (до закінчення встановленого строку транзитного перевезення) письмове інформування перевізником найближчого митного органу про обставини події.

Крім того, суд враховує, що відповідно до ч. 1 ст. 381 МК України громадянам дозволяється ввозити транспортні засоби особистого користування з метою транзиту через митну територію України за умови їх письмового декларування в порядку, передбаченому для громадян, та внесення на рахунок органу доходів і зборів, що здійснив пропуск таких транспортних засобів на митну територію України, грошової застави в розмірі митних платежів, що підлягають сплаті при ввезенні таких транспортних засобів на митну територію України з метою вільного обігу. Зазначені вимоги не поширюються на транспортні засоби, постійно зареєстровані у відповідних реєстраційних органах іноземної держави, що підтверджується відповідним документом. Згідно із ст. 102 Митного кодексу України митний режим транзиту завершується вивезенням товарів, транспортних засобів комерційного призначення, поміщених у цей митний режим, за межі митної території України. Таке вивезення здійснюється під контролем органу доходів і зборів призначення. Митний режим транзиту також завершується поміщенням товарів, транспортних засобів комерційного призначення в інший митний режим при дотриманні вимог, встановлених цим Кодексом. Поміщення товарів у відповідний митний режим супроводжується сплатою митних платежів. Таким чином, позивач ввіз вищезазначений транспортний засіб у митному режимі транзит на строк до 10 діб без сплати митних платежів, проте такий перебував на території України значно довший термін з порушенням умов зазначеного митного режиму. За умови дотримання умов митного режиму транзиту, позивач зобов'язаний або вивезти транспортний засіб за межі митної території України у встановлений строк (при цьому митні платежі не сплачуються зважаючи на вимоги ч. 1 ст. 381 Митного кодексу України) або, у випадку поміщення транспортного засобу в інший митний режим, сплатити відповідні митні платежі. Зважаючи на викладене, вчиненим позивачем порушенням завдано матеріальні збитки державі у сумі митних платежів, які підлягали б сплаті при переведенні його у інший митний режим.

Що стосується посилання позивача на неможливість прибути до місця розгляду адміністративної справи та скористатися своїми процесуальними правами через значну відстань і складне матеріальне становище, то суд приймає до уваги, що про місце дату та час розгляду справи позивач був проінформований заздалегідь, про що власноруч розписався на протоколі про порушення митних правил (а.с.53-54), натомість, ніяких доказів, які б підтверджували доводи позивача про неможливість прибути на місце розгляду справи у призначений час, він не надав. Тому дані доводи позивача суд вважає необґрунтованими.

Що стосується заяви про поновлення строку звернення до суду, то вона підлягає задоволенню з огляду на те, що позивач своєчасно звернувся до суду за захистом своїх прав, але помилково це звернення було адресовано не за підсудністю.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 3, 8, 19, 41, 55, 124 Конституції України, 95, 102, 192, 381, 470 МК України, ст. ст. 255, 288, 289 КУпАП, ст. ст. 70, 71, 158-163, 167 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до заступника начальника Львівської митниці ДФС - начальника управління боротьби з митними правопорушеннями Мірошниченка Михайла Івановича про скасування постанови про адміністративне правопорушення відмовити.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом 10 днів з дня отримання копії постанови шляхом подачі апеляційної скарги до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя М.П. Ходаківський