Справа № 813/4304/14
Суддя: Довгополов Олександр Михайлович
Дата ухвалення: 2016-11-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 листопада 2016 року Справа № 876/10489/14

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Довгополова О.М.,

суддів Гудима Л.Я., Святецького В.В.,

з участю секретаря судового засідання Кудєрової О.В.,

прокурора Цинайко Н.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу депутата Сколівської міської ради Львівської області ОСОБА_1 на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 13 жовтня 2014 року у справі за позовом Прокурора Сколівського району Львівської області до Сколівської міської ради Львівської області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору - депутат Сколівської міської ради Львівської області ОСОБА_1, ОСОБА_2, про визнання протиправним і скасування рішення, -

ВСТАНОВИВ:

Прокурор Сколівського району Львівської області звернувся до суду з позовом до Сколівської міської ради Львівської області, яким просив визнати протиправним і скасувати рішення відповідача від 16.11.2012 року № 14 «Про надання дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення садівництва в АДРЕСА_1, гр. ОСОБА_2».

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 13 жовтня 2014 року у задоволенні позову відмовлено.

Постанова мотивована тим, що Сколівською міською радою Львівської області доведено суду правомірність оскаржуваного рішення від 16.11.2012 року № 14, а позивачем не доведено зворотного. При цьому, допущені при підготовці даного питання до розгляду на сесії ради окремі процедурні порушення, на думку суду, не вплинули на законність та обґрунтованість цього рішення і не є підставою для його скасування.

Постанову в апеляційному порядку оскаржила третя особа у справі депутат Сколівської міської ради Львівської області ОСОБА_1, вважає її незаконною та необґрунтованою, прийнятою з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а висновки суду не відповідають обставинам справи. Просить постанову скасувати та прийняти нову, якою позов задовольнити.

На обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що оскільки ОСОБА_2 подав клопотання про надання дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення садівництва з порушенням порядку, встановленого ч. 6 ст. 118 Земельного кодексу України, а саме не додав графічних матеріалів, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, у Сколівської міської ради Львівської області взагалі були відсутні підстави для розгляду цього клопотання. Також апелянт вважає безпідставними доводи відповідача, з якими погодився суд першої інстанції, про те, що генеральний план м. Сколе не повинен передбачати по АДРЕСА_1 земельних ділянок для ведення садівництва, оскільки він реалізує зовсім інші завдання і цілі. На спростування такого висновку апелянт зазначає, що відповідно до положень п. 2 ч. 1 ст. 1 та ч. 1 ст. 17 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» генеральний план населеного пункту - це містобудівна документація, що визначає принципові вирішення розвитку, планування, забудови та іншого використання території населеного пункту, та є основним видом містобудівної документації на місцевому рівні. А згідно з п. 4 ч. 1 ст. 17 та ч. 1 ст. 18 цього Закону зонування населеного пункту розробляється на основі генерального плану та може бути у його складі. Тому при вирішенні питання про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки міська рада зобов'язана враховувати, чи відповідає місце розташування цієї ділянки вимогам генерального плану. Крім того, відповідач не надав жодних доказів на підтвердження розгляду клопотання ОСОБА_2 постійною комісією міської ради з регулювання земельних відносин та підготовку цією комісією проекту рішення щодо надання ОСОБА_2 дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення спірної земельної ділянки, чого відповідач не заперечує, як і факт відсутності протоколу засідання комісії, на якому б обговорювалось це питання, що є грубим порушенням вимог Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» та Регламенту ради.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення прокурора, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановив суд, рішенням Сколівської міської ради Львівської області від 16.11.2012 року № 14 «Про надання дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення садівництва в АДРЕСА_1, гр. ОСОБА_2» ОСОБА_2 було надано дозвіл на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення садівництва за вказаною адресою площею 0,12 га.

На вказане рішення прокурор Сколівського району Львівської області вніс подання про усунення порушень вимог земельного законодавства від 29.07.2013 року № 65-3139-вих.13, в якому вимагав розглянути дане подання та скасувати рішення.

У даному поданні прокурор вказував, що перевіркою, проведеною Прокуратурою Сколівського району Львівської області в порядку нагляду за додержанням вимог земельного законодавства України встановлено, що рішення 18-ї сесії шостого демократичного скликання Сколівської міської ради Львівської області від 16.11.2012 року № 14 "Про надання дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення садівництва в АДРЕСА_1, гр. ОСОБА_2" прийнято з порушенням чинного на той час законодавства. Зокрема, дане рішення прийнято з порушенням ч. 6 ст. 118 Земельного кодексу України, оскільки до клопотання, яке подав ОСОБА_2, не було додано викопіювання з кадастрової карти (плану) або інші графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки. Крім того, в рішенні не вказано, з якої категорії земель відводиться земельна ділянка, що є порушенням вимоги ч. 1 ст. 19 Земельного кодексу України.

Однак зазначене подання не було розглянуте Сколівською міською радою Львівської області у встановлений законодавством строк, в зв'язку з чим прокурор звернувся до суду з даним позовом.

Колегія суддів вважає помилковим висновок суду першої інстанції про правомірність оскарженого рішення відповідача, виходячи з наступного.

Відповідно до п. «в» ч. 1 ст. 121 Земельного кодексу України (тут і далі в редакції, чинній на день прийняття відповідачем оскаржуваного рішення) громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для ведення садівництва в розмірі не більше 0,12 гектара.

Відповідно до ч. ч. 6-9 ст. 118 цього Кодексу громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності, зокрема, для ведення садівництва у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються, зокрема, графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки.

Рада міністрів Автономної Республіки Крим, районна, Київська чи Севастопольська міська державна адміністрація або сільська, селищна, міська рада розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних утворень, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян особами, які мають відповідні дозволи (ліцензії) на виконання цих видів робіт, у строки, що обумовлюються угодою сторін.

Розроблений проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки подається Комісії з розгляду питань, пов'язаних з погодженням документації із землеустрою (далі - Комісія). Комісія протягом трьох тижнів з дня одержання проекту надає відповідному органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування свій висновок щодо погодження проекту або відмови у його погодженні. У разі відмови у погодженні проект повертається заявнику у зазначений у цій частині строк. Підставою відмови у погодженні проекту може бути лише невідповідність його положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів. У разі якщо проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки підлягає обов'язковій державній експертизі землевпорядної документації, погоджений проект подається Комісією до відповідного органу земельних ресурсів для здійснення такої експертизи.

Рада міністрів Автономної Республіки Крим, районна, Київська чи Севастопольська міська державна адміністрація або сільська, селищна, міська рада у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов'язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

Даними нормами чітко встановлено процедуру отримання громадянами у приватну власність земельних ділянок із земель комунальної власності, яка передбачає наступні етапи: подання особою відповідного клопотання до органу місцевого самоврядування з необхідними документами; розгляд місцевою радою цього клопотання і залежно від наявності підстав надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або мотивованої відмови у його наданні; у разі надання дозволу розроблення проекту землеустрою ліцензованою організацією; подання проекту на розгляд комісії з питань, пов'язаних з погодженням документації із землеустрою; надання комісією висновку щодо погодження проекту або відмови у його погодженні; у разі погодження проекту вирішення місцевою радою питання про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

Таким чином, відповідно до змісту наведених норм надання органом місцевого самоврядування дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки є єдиним позитивним варіантом вирішення клопотання заінтересованої особи, незалежно від форми такого клопотання (клопотання про надання земельної ділянки у власність чи клопотання про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення цієї ділянки).

Враховуючи наведене вище, колегія суддів вважає безпідставним висновок суду першої інстанції про те, що заява про надання земельної ділянки безоплатно у власність із земель державної або комунальної власності та заява про надання дозволу на складення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки - це різні заяви, які породжують різні правові наслідки.

При цьому, як вбачається із змісту ч. 6 ст. 118 Земельного кодексу України, даною нормою в імперативній формі встановлено, що для отримання у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності заінтересована особа повинна подати клопотання, в якому зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри, а також обов'язково додати графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки. Будь-яких винятків з цього правила чи альтернативних варіантів дана норма не містить.

Необхідність подання таких матеріалів випливає із самого змісту наведених норм, оскільки, як передбачено частиною 7 цієї статті, підставою відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації тощо.

А для встановлення відповідності місця розташування земельної ділянки, яку особа бажає отримати у власність, зазначеним вимогам, потрібно обов'язково встановити це місце, для чого зазначеними нормами і встановлено необхідність подання графічних матеріалів, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки.

Однак, як встановив суд і не заперечують особи, які беруть участь у справі, всупереч вимогам ч. 6 ст. 118 Земельного кодексу України ОСОБА_2 до своєї заяви від 07.09.2012 року про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, за результатами розгляду якої відповідачем було прийняте оскаржуване рішення, не додав викопіювання з кадастрової карти (плану) або інші графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки.

Також в даній заяві, як і в оскаржуваному рішенні не вказані будь-які відомості, на підставі яких можна встановити місце розташування земельної ділянки, зокрема, її адреса, кадастровий номер, прив'язка до місцевості тощо, тому колегія суддів вважає необґрунтованим і помилковим висновок суду першої інстанції про те, що, розглядаючи заяву ОСОБА_2, депутати міської ради знали про яку саме ділянку йдеться і без графічних матеріалів.

Крім того, на думку колегії суддів, висновок суду першої інстанції про обґрунтованість тверджень відповідача і третьої особи ОСОБА_2 про те, що генеральний план м. Сколе не повинен передбачати по АДРЕСА_1 земельних ділянок для ведення садівництва, оскільки він реалізує зовсім інші завдання і цілі, і дана обставина не свідчить про невідповідність місця розташування земельної ділянки для садівництва по АДРЕСА_1 генеральному плану м. Сколе, є помилковим з таких підстав.

Генеральний план м. Сколе Львівської області не передбачає по АДРЕСА_1 земельних ділянок для ведення садівництва, що підтверджується листом Сколівської районної державної адміністрації Львівської області від 12.06.2014 року № 02/09-1007.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» планування територій на місцевому рівні здійснюється шляхом розроблення та затвердження генеральних планів населених пунктів, планів зонування територій і детальних планів території.

Відповідно до ч. 1 ст. 17 цього Закону генеральний план населеного пункту є основним видом містобудівної документації на місцевому рівні, призначеної для обґрунтування довгострокової стратегії планування та забудови території населеного пункту. У складі генерального плану населеного пункту може розроблятися план зонування території цього населеного пункту. План зонування території може розроблятися і як окрема містобудівна документація після затвердження генерального плану.

Згідно з ч. 1 ст. 18 цього Закону план зонування території розробляється на основі генерального плану населеного пункту (у його складі або як окремий документ), плану земельно-господарського устрою та містобудівного кадастру з метою визначення умов та обмежень використання території для містобудівних потреб у межах визначених зон.

Згідно з ч. 1 ст. 19 цього Закону детальний план території уточнює положення генерального плану населеного пункту та визначає планувальну організацію і розвиток території.

Таким чином, відповідно до змісту наведених норм, інша містобудівна документація, в тому числі план зонування території і детальний план території розробляють на основі генерального плану і повинні відповідати йому.

Посилання суду першої інстанції на факти прийняття Сколівською міською радою Львівської області інших рішень про надання дозволів на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок для ведення садівництва з можливими порушеннями вимог законодавства, а саме без долучення заявниками графічних матеріалів, на яких зазначено бажане місце розташування земельних ділянок для ведення садівництва, на думку колегії суддів, є абсолютно безпідставним і жодним чином не може бути підставою для визнання законним оскаржуваного рішення від 16.11.2012 року № 14.

З цих же підстав колегія суддів вважає безпідставним висновок суду першої інстанції про те, що застосування відповідачем інших засад щодо розгляду зазначеної вище заяви ОСОБА_2, ніж щодо інших громадян в аналогічних випадках (вимога надання додаткових документів, які не вимагаються в інших громадян), буде ознакою дискримінації ОСОБА_2 на основі його родинних відносин, що суперечить ст. 24 Конституції України.

Також колегія суддів звертає увагу, що кожна заява про надання земельної ділянки у власність розглядається відповідною місцевою радою індивідуально і кожне рішення, прийняте за результатами розгляду такої заяви, створює різні правові наслідки.

Крім того, інші рішення Сколівської міської ради Львівської області про надання дозволів на складання проектів землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення садівництва іншим особам, прийняті у 2012-2014 роках, на які посилається відповідач і суд першої інстанції, не є предметом розгляду в даній справі, тому суд не може давати оцінку щодо їх законності.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Такий же обов'язок органів місцевого самоврядування встановлений ч. 3 ст. 24 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», якою передбачено, що органи місцевого самоврядування та їх посадові особи діють лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією і законами України, та керуються у своїй діяльності Конституцією і законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України.

Враховуючи наведені вище положення норм законодавства та встановлені обставини справи, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване рішення Сколівської міської ради Львівської області від 16.11.2012 року № 14 «Про надання дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення садівництва в АДРЕСА_1, гр. ОСОБА_2» прийняте з грубим порушенням порядку, встановленого Земельним кодексом України, в зв'язку з чим є протиправним і підлягає скасуванню.

За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що оскаржувана постанова підлягає скасуванню, оскільки суд неповно з'ясував обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи та порушив норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст. ст. 160, 195, 196, п. 3 ч. 1 ст. 198, ст. 202, ч. 2 ст. 205, ст. ст. 207, 254 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу депутата Сколівської міської ради Львівської області ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову Львівського окружного адміністративного суду від 13 жовтня 2014 року у справі № 813/4304/14 - скасувати і прийняти нову постанову, якою позов задовольнити.

Визнати протиправним і скасувати рішення Сколівської міської ради Львівської області від 16 листопада 2012 року № 14 «Про надання дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення садівництва в АДРЕСА_1, гр. ОСОБА_2».

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий О.М. Довгополов

Судді Л.Я. Гудим

В.В. Святецький

Постанова складена в повному обсязі 14.11.2016 року