Справа № 825/1910/16
Суддя: Лобан Д.В.
Дата ухвалення: 2016-11-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 листопада 2016 року м. Чернігів Справа № 825/1910/16

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Лобана Д.В.,

за участю секретаря Новик Н.С.,

представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача Лаврінця В.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Ніжинської районної державної адміністрації Чернігівської області про визнання протиправним та скасування розпорядження в частині,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 (далі - ОСОБА_3, позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом про визнання протиправним та скасування пунктів 3 та 4 розпорядження голови Ніжинської районної державної адміністрації Чернігівської області (далі - Ніжинська РДА, відповідач) від 12.07.2016 № 157 "Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, по якій змінюється цільове призначення, про змінення цільового призначення земельної ділянки та про затвердження розрахунку визначення сум відшкодування втрат сільськогосподарського виробництва".

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 12.07.2016 Ніжинською райдержадміністрацією прийнято розпорядження № 157 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, по якій змінюється цільове призначення, про зміну цільового призначення земельної ділянки та про затвердження розрахунку визначення сум відшкодування втрат сільськогосподарського виробництва». Згідно вказаного розпорядження змінене цільове призначення належної позивачу земельної ділянки, площею 4,9763 га для ведення особистого селянського господарства на цільове призначення «для рибогосподарських потреб», яка розташована на території Данинської сільської ради.

Пунктом 3 оскаржуваного розпорядження затверджено розрахунок визначення сум відшкодування втрат сільськогосподарського виробництва на земельній ділянки загальною площею 4,9763 га, пов'язаний із зміною цільового призначення з «для ведення особистого селянського господарства» на «для рибогосподарських потреб» гр. ОСОБА_3 на території Данинської сільської ради Ніжинського району Чернігівській області

Пунктом 4 вказаного розпорядження зобов'язано ОСОБА_3 у двомісячний термін сплатити втрати сільськогосподарського виробництва в сумі 150697 (сто п'ятдесят тисяч шістсот дев'яносто сім) грн 00 коп.

Позивач вважає, що пункти 3,4 спірного розпорядження прийнято з порушенням норм діючого законодавства з наступних підстав.

Зокрема, відповідно до частини 2 статті 207 Земельного кодексу України відшкодуванню підлягають втрати сільськогосподарських угідь (ріллі, багаторічних насаджень, перелогів, сінокосів, пасовищ), як основного засобу виробництва в сільському господарстві в наслідок вилучення (викупу) їх для потреб, не пов'язаних із сільськогосподарським виробництвом.

У відповідності до Класифікації видів цільового призначення земель, затвердженої Наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 23.07.2010 № 548 цільове призначення земельної ділянки «для рибогосподарських потреб» відповідає (тотожно) наступному коду Класифікації видів економічної діяльності - група 03.1 «Рибальство» та група 03.2 «Рибництво (аквакультура)» розділу 03 «Рибне господарство».

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про аквакультуру» аквакультура (рибництво) - сільськогосподарська діяльність із штучного розведення, утримання та вирощування об'єктів аквакультури у повністю або частково контрольованих умовах для одержання сільськогосподарської продукції (продукції аквакультури) та її реалізації.

На думку позивача, при зміні цільового призначення земельної ділянки з «для ведення особистого селянського господарства» на «для рибогосподарських потреб» не можна говорити про втрати сільськогосподарського виробництва, внаслідок вилучення сільськогосподарських угідь як основного засобу виробництва в сільському господарстві, бо один засіб виробництва сільськогосподарської продукції замінюється іншим і також спрямований на виробництво, одержання та споживання сільськогосподарської продукції.

А саме, для використання зазначеної у оскаржуваному розпорядженні ділянки за цільовим призначенням та виробництва сільськогосподарської продукції ОСОБА_3 направлено до Державної інспекції сільського господарства в Чернігівській області запит на отримання спеціального дозволу на зняття та перенесення ґрунтового покриву земельної ділянки, замовлено проект на зняття та перенесення ґрунтового покриву та утворення штучної водойми, в подальшому планується створення фермерського господарства, діяльність якого буде спрямована на штучне розведення, утримання та вирощування об'єктів аквакультури у контрольованих умовах для одержання сільськогосподарської продукції та її реалізації.

Враховуючи викладене, позивач вважає пункти 3, 4 розпорядження від 12.07.2016 № 157 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, по якій змінюється цільове призначення, про зміну цільового призначення земельної ділянки та про затвердження розрахунку визначення сум відшкодування втрат сільськогосподарського виробництва» протиправними та таким, що підлягають скасуванню.

Представник позивача у судовому засіданні позивні вимоги підтримав, посилаючись на факти, викладені у позовній заяві, просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог.

Заслухавши пояснення представників сторін, всебічно дослідивши матеріали справи, з'ясувавши всі обставини справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 12.07.2016 Ніжинською райдержадміністрацією прийнято розпорядження № 157 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, по якій змінюється цільове призначення, про зміну цільового призначення земельної ділянки та про затвердження розрахунку визначення сум відшкодування втрат сільськогосподарського виробництва» (далі - Розпорядження № 157) (а.с. 9).

Згідно вказаного розпорядження змінене цільове призначення належної позивачу земельної ділянки, площею 4,9763 га для ведення особистого селянського господарства на цільове призначення «для рибогосподарських потреб», яка розташована на території Данинської сільської ради.

Пунктом 3 оскаржуваного розпорядження затверджено розрахунок визначення сум відшкодування втрат сільськогосподарського виробництва на земельній ділянки загальною площею 4,9763 га, пов'язаний із зміною цільового призначення з «для ведення особистого селянського господарства» на «для рибогосподарських потреб» гр. ОСОБА_3 на території Данинської сільської ради Ніжинського району Чернігівській області

Пунктом 4 вказаного розпорядження зобов'язано ОСОБА_3 в двомісячний термін сплатити втрати сільськогосподарського виробництва в сумі 150697 (сто п'ятдесят тисяч шістсот дев'яносто сім) грн 00 коп.

23.08.2016 ОСОБА_3 направлено до Державної інспекції сільського господарства в Чернігівській області запит на отримання спеціального дозволу на зняття та перенесення ґрунтового покриву земельної ділянки, замовлено проект на зняття та перенесення ґрунтового покриву та утворення штучної водойми, в подальшому планується створення фермерського господарства, діяльність якого буде спрямована на штучне розведення, утримання та вирощування об'єктів аквакультури у контрольованих умовах для одержання сільськогосподарської продукції та її реалізації (а.с. 9).

Не погоджуючись з Розпорядження № 157, позивач 05.09.2016 звернувся з заявою (а.с. 11) до Ніжинської РДА Чернігівської області про скасування пунктів 3, 4 цього розпорядження у зв'язку з тим, що при зміні цільового призначення земельної ділянки з «для ведення особистого селянського господарства» на «для рибогосподарських потреб» втрати сільськогосподарського виробництва відсутні, оскільки, у відповідності до Класифікації видів цільового призначення земель, затвердженої Наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 23.07.2010 № 548 цільове призначення земельної ділянки «для рибогосподарських потреб» відповідає (тотожно) наступному коду Класифікації видів економічної діяльності - група 03.1 «Рибальство» та група 03.2 «Рибництво (аквакультура)» розділу 03 «Рибне господарство». Згідно зі статтею 1 Закону України «Про аквакультуру» аквакультура (рибництво) - сільськогосподарська діяльність із штучного розведення, утримання та вирощування об'єктів аквакультури у повністю або частково контрольованих умовах для одержання сільськогосподарської продукції (продукції аквакультури) та її реалізації.

Листом - відповіддю від 08.09.2016 за вих. № 03-20/2424 Ніжинської РДА позивача повідомлено про те, що частиною 1 ст. 208 Земельного кодексу України передбачені випадки звільнення від відшкодування втрат сільськогосподарського і лісогосподарського виробництва. У зв'язку з тим, що цільове призначення земельної ділянки змінилося, а також тому, що власником земельної ділянки є фізична особа, а не сільськогосподарське, рибогосподарське або лісогосподарського підприємство, організація та установа, вищевказана норма щодо звільнення від відшкодування втрат сільськогосподарського і лісогосподарського виробництва до позивача не може бути застосована (а.с. 12).

Вважаючи пункти 3, 4 розпорядження від 12.07.2016 № 157 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, по якій змінюється цільове призначення, про зміну цільового призначення земельної ділянки та про затвердження розрахунку визначення сум відшкодування втрат сільськогосподарського виробництва» протиправними та таким, що підлягають скасуванню, позивач звернувся до суду для захисту своїх прав та законних інтересів.

Відповідно до ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних та юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку, у тому числі, органів державної влади. У справах щодо оскарження рішень суди перевіряють чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Даючи правову оцінку обставинам вказаної справи, суд зважає на наступне.

Спірні правовідносини, пов'язані зі змінами цільового призначення земельних ділянок, звільненням від відшкодування втрат сільськогосподарського і лісогосподарського виробництва регулюються Земельним кодексом України від 25.10.2001

№ 2768-III (зі змінами та доповненнями), Порядком визначення втрат сільськогосподарського і лісогосподарського виробництва, які підлягають відшкодуванню, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.11.1997 № 1279 (далі - Постанова № 1279).

Згідно ч. 2 ст. 20 Земельного кодексу України зміна цільового призначення земель провадиться органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про передачу цих земель у власність або надання у користування, вилучення (викуп) земель і затверджують проекти землеустрою або приймають рішення про створення об'єктів природоохоронного та історико-культурного призначення.

Відповідно до ч. 3 ст. 20 Земельного кодексу України зміна цільового призначення земель, які перебувають у власності громадян або юридичних осіб, здійснюється за ініціативою власників земельних ділянок у порядку, що встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Порядком зміни цільового призначення земель, які перебувають у власності громадян або юридичних осіб, затвердженим постановою Кабінетом Міністрів України від 11.04.2002 № 502 передбачено, що підставою для оформлення та видачі державного акту на право власності на земельну ділянку із зміненим цільовим призначенням, є лише погодження проекту землеустрою по зміні цільового призначення земельної ділянки органом місцевого самоврядування і відповідними державними органами та затвердження цього проекту органом виконавчої влади. При цьому, цей Порядок не передбачає обов'язку сплати власником земельної ділянки втрати сільськогосподарського виробництва при зміні цільового призначення даної земельної ділянки.

Відповідно до статті 207 Земельного кодексу України втрати сільськогосподарського і лісогосподарського виробництва включають втрати сільськогосподарських угідь, лісових земель та чагарників, а також втрати, завдані обмеженням у землекористуванні та погіршенням якості земель.

Під втратами сільськогосподарського й лісогосподарського виробництва слід розуміти зміну цільового призначення сільськогосподарських угідь, лісових земель та ділянок під чагарниками в зв'язку з необхідністю їх використання для несільськогосподарських потреб, а також неможливість використання земельної ділянки в повному обсязі у зв'язку із встановленням обмежень у землекористуванні та погіршенням якості земель.

Відшкодуванню підлягають втрати сільськогосподарських угідь (ріллі, багаторічних насаджень, перелогів, сінокосів, пасовищ), лісових земель та чагарників як основного засобу виробництва в сільському і лісовому господарстві внаслідок вилучення (викупу) їх для потреб, не пов'язаних із сільськогосподарським і лісогосподарським виробництвом.

Відшкодуванню підлягають також втрати, завдані обмеженням прав власників землі і землекористувачів, у тому числі орендарів, або погіршенням якості угідь внаслідок негативного впливу, спричиненого діяльністю громадян, юридичних осіб, органів місцевого самоврядування або держави, а також у зв'язку з виключенням сільськогосподарських угідь, лісових земель і чагарників із господарського обігу внаслідок встановлення охоронних, санітарних та інших захисних зон.

Втрати сільськогосподарського і лісогосподарського виробництва компенсуються незалежно від відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам. Втрати сільськогосподарського та лісогосподарського виробництва визначаються у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Порядок визначення втрат регулюється Постановою Кабінету Міністрів України № 1279 від 17.11.1997 року «Про розміри та порядок визначення втрат сільськогосподарського і лісогосподарського виробництва, які підлягають відшкодуванню» (далі - Постанова № 1279).

Згідно п. 4 зазначеної Постанови № 1279 відшкодування втрат сільськогосподарського та лісогосподарського виробництва, спричинених вилученням сільськогосподарських і лісових угідь для цілей не пов'язаних із веденням сільського і лісового господарства, провадиться юридичними і фізичними особами в двомісячний термін після затвердження в установленому порядку проекту відведення їм земельних ділянок, а у випадках поетапного освоєння відведених угідь для добування корисних копалин відкритим способом - у міру їх фактичного надання.

Суд зазначає, що аналіз вищевказаних норм законодавства, яке регулює спірні правовідносини, свідчить про те, що норми щодо відшкодування втрат сільськогосподарського і лісогосподарського виробництва спрямовані на забезпечення раціонального використання і охорони особливо цінних земель сільськогосподарського призначення та земель лісового фонду з метою збереження їх кількісного і якісного стану.

Відшкодування втрат передбачає компенсацію суспільству негативних наслідків соціально-економічного, екологічного характеру, що настають внаслідок переведення особливо цінних земель сільськогосподарського призначення та лісового фонду до інших категорій земель, а також у разі обмеження землекористування чи погіршення якості земель як особливого національного надбання, що перебуває під особливою охороною держави.

Суд вважає, що внаслідок зміни цільового призначення земельної ділянки, яка перебуває у власності позивача, відбулось фактичне вилучення сільськогосподарських угідь з категорії земель сільськогосподарського призначення для потреб не пов'язаних із сільськогосподарським виробництвом.

Як вбачається з пояснень представника позивача, ОСОБА_3 направлено до Державної інспекції сільського господарства в Чернігівській області запит на отримання спеціального дозволу на зняття та перенесення ґрунтового покриву земельної ділянки, замовлено проект на зняття та перенесення ґрунтового покриву та утворення штучної водойми для штучного розведення, утримання та вирощування об'єктів аквакультури у контрольованих умовах для одержання сільськогосподарської продукції та її реалізації, чим підтверджується фактичне вилучення сільськогосподарських угідь з категорії земель сільськогосподарського призначення для потреб не пов'язаних із сільськогосподарським виробництвом.

Вичерпний перелік випадків, коли особа звільняється від відшкодування втрат сільськогосподарського виробництва, передбачений ст. 208 Земельного кодексу України.

Від відшкодування втрат сільськогосподарського і лісогосподарського виробництва звільняються громадяни та юридичні особи у разі використання земельних ділянок для будівництва шкіл, дошкільних закладів, державних об'єктів охорони здоров'я, культури, фізкультури та спорту, соціального забезпечення, державних об'єктів дорожнього будівництва, культових споруд релігійних організацій, кладовищ, меліоративних систем, протиерозійних, протизсувних і протиселевих споруд, під будівництво і обслуговування жилих будинків і господарських будівель, для розміщення внутрігосподарських об'єктів сільськогосподарських, рибогосподарських і лісогосподарських підприємств, організацій та установ, для розміщення інфраструктури оптових ринків сільськогосподарської продукції, видобування торфу за умови повернення земельних ділянок у стані, придатному для попереднього використання, під об'єкти і території природно-заповідного фонду, під будівництво і обслуговування об'єктів енергетики, які виробляють електричну енергію з альтернативних джерел енергії, для залісення деградованих та малопродуктивних земель на підставі документації із землеустрою, а також всеукраїнські громадські організації інвалідів України, їх підприємства (об'єднання), установи та організації, що фінансуються з Державного бюджету України, у разі використання земельних ділянок для будівництва реабілітаційних установ для інвалідів і дітей-інвалідів, об'єктів фізкультури, спорту та соціального забезпечення для інвалідів і дітей-інвалідів.

З вищевказаного вбачається, що від відшкодування втрат сільськогосподарського і лісогосподарського виробництва звільняються громадяни та юридичні особи у разі використання земельних ділянок для розміщення внутрігосподарських об'єктів сільськогосподарських, рибогосподарських і лісогосподарських підприємств, організацій та установ, тобто реалізація таких земельних ділянок юридичними особами, а не фізичними особами, як у випадку ОСОБА_3, так як відведена йому земельна ділянка площею 4,9763 га належить йому на праві власності, ним й використовується.

Також, від відшкодування втрат сільськогосподарського і лісогосподарського виробництва звільняються громадяни та юридичні особи за умови повернення земельних ділянок у стані, придатному для попереднього використання.

При знятті та перенесенні ґрунтового покриву належної ОСОБА_3 земельної ділянки, та утворення штучної водойми для штучного розведення, утримання та вирощування об'єктів аквакультури, повернення такої земельної ділянки у стан, придатний для попереднього використання неможливий.

З урахуванням викладеного, суд наголошує на тому, що в разі вилучення сільськогосподарських угідь, лісових земель та чагарників для потреб, не пов'язаних із сільськогосподарським і лісогосподарським виробництвом, крім викупу земельних ділянок для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності, чинне законодавство передбачає обов'язкове відшкодування збитків та компенсацію втрат сільськогосподарського й лісогосподарського виробництва.

Зазначена правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 20.10.2013 у справі № 21-313а13, яка в силу вимог ч. 2 ст. 161 Кодексу адміністративного судочинства України є обов'язковою для врахування судами.

Аналізуючи приведене законодавство та нормативні акти, які врегульовують спірні правовідносини, встановлені обставини справи, суд приходить до висновку, що у зв'язку із переведенням особливо цінних земель сільськогосподарського призначення до іншої категорії земель внаслідок зміни їх цільового призначення, Ніжинська районна державна адміністрація Чернігівської області правомірно у відповідності до ст. 207 Земельного кодексу України та п. 4 Постанови Кабінету Міністрів України від 17.11.1997 № 1279 зобов'язала позивача відшкодувати понесені втрати сільськогосподарського виробництва.

Згідно з частинами першою та другою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

З урахуванням зазначеного, суд, на підставі наданих доказів в їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України приходить до висновку, що у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_3 необхідно відмовити.

Керуючись статтями 122, 158 - 163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_3 відмовити.

Відповідно до статей 186, 254 КАС України апеляційна скарга подається через Чернігівський окружний адміністративний суд, а її копія надсилається апелянтом до суду апеляційної інстанції, протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано, або її подано з пропуском строку, у поновленні якого було відмовлено, а у разі вчасного подання апеляційної скарги, з набранням законної сили рішенням апеляційної інстанції, якщо оскаржувану постанову не скасовано.

Суддя Д.В. Лобан