Справа № 826/10336/14
Суддя: Швед Е.Ю.
Дата ухвалення: 2016-11-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 листопада 2016 року м. Київ К/800/4383/15

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

головуючого судді: Шведа Е.Ю.,

суддів: Горбатюка С.А.,

Мороз Л.Л.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за

касаційною скаргою Київської міської митниці ДФС

на постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 20 січня 2015 року

у справі № 826/10336/14

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Клінікал Трайл Лоджістік Україна»

до Київської міської митниці ДФС, Головного управління Державної казначейської служби України у м. Києві

про визнання протиправними дій, скасування карток відмови, стягнення котів,

встановив:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Клінікал Трайл Лоджистік Україна» (далі - ТОВ «Клінікал Трайл Лоджистік Україна») звернулось з адміністративним позовом до Київської міжрегіональної митниці Міндоходів (далі - Митниця) та Головного управління Державної казначейської служби України у м. Києві про визнання протиправними дій щодо відмови в митному оформленні товарів за ставкою 7% ПДВ та скасування карток відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні чи пропуску товарів і транспортних засобів через митний кордон України від 26 червня 2014 року №100290003/2014/00048, №100290003/2014/00049, №100290003/2014/00047 та стягнення з Державного бюджету України коштів в розмірі 137 962,56 грн.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 вересня 2014 року у задоволенні позову відмовлено.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 20 січня 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано та прийнято нове - про часткове задоволення позову. Скасовано картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів і транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України від 26 червня 2014 року №100290003/2014/00048, №100290003/2014/00049, №100290003/2014/00047. В іншій частині позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду апеляційної інстанції в частині задоволеного позову, Митниця звернулась до суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення цього суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції. Доводи касаційної скарги мотивовані тим, що суд апеляційної інстанції дійшов помилкового висновку про наявність підстав для митного оформлення та оподаткування податком на додану вартість незареєстрованих лікарських засобів позивача за ставкою 7 % від бази оподаткування.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 06 серпня 2014 року № 311 «Про утворення територіальних органів Державної фіскальної служби та визнання такими, що втратили чинність, деяких актів Кабінету Міністрів України» утворено Київську міську митницю ДФС - правонаступника Київської міжрегіональної митниці Міндоходів.

Таким чином, на підставі статті 55 КАС України судом касаційної інстанції у справі здійснюється процесуальне правонаступництво шляхом заміни відповідача - Київської міжрегіональної митниці Міндоходів на Київську міську митницю ДФС (далі - Митниця).

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права, правової оцінки обставин справи, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч. 2 ст. 220 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій в межах касаційної скарги.

Судами встановлено, що 25 квітня 2011 року між компанією «Sanofi - Aventis Recherche & Developpement» (Замовник) і ТОВ «Санофі-Авентіс Україна» (Виконавець) і ТОВ «Клінікал Трайл Лоджистік Україна» укладений контракт № 1. Відповідно до умов контракту Замовник зобов'язується поставити Отримувачу лікарські засоби, обладнання та супровідні матеріали для проведення клінічних випробувань.

У червні 2014 року позивачем до Митниці подані митні декларації та відповідні супровідні документи для розмитнення товарів, які поставлялися у межах контакту від 25 квітня 2011 року № 1:

- 26 червня 2014 року: Екзетиміб (інвойс від 07 травня 2014 року № 07052014-JBA-UA, лист-повідомлення від 10 червня 2014 року № 18.01-03КВ895),

- 26 червня 2014 року: АVЕ0010 (Лінсисенатид) (інвойс від 07 травня 2014 року № 07052014, лист-повідомлення від 12 червня 2014 року № 18.01-03КВ934),

- 26 червня 2014 року: АVЕ0010 (Лінсисенатид) (інвойс від 13 червня 2014 року №14052014, лист-повідомлення від 02 червня 2014 року № 18.01-03КВ845).

Позивач задекларував розмір податку на додану вартість за ставкою 7% на підставі ст. 193 ПК України (лікарські засоби, що будуть використовуватися в рамках клінічних випробувань).

Проте Митниця відмовила позивачу в декларуванні товару за ставкою ПДВ 7%, про що видано оспорювані картки відмови від 26 червня 2014 року №100290003/2014/00048, №100290003/2014/00049, №100290003/2014/00047.

Зазначена відмова обґрунтована тим, що надані позивачем документи: висновок щодо проведення клінічного випробування від 10 грудня 2012 року №2212/КД, від 13 серпня 2010 року №784/КД, від 12 березня 2014 року №277/КД та листи - повідомлення від 12 червня 2014 року №18.1-03КВ934, від 10 червня 2014 року №18.01-03КВ895, від 02 червня 2014 року №18.01-03КВ845 не є дозвільними документами, що надають право для оподаткування товару ПДВ в розмірі 7%.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не надав Митниці відповідного дозволу центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони здоров'я, на проведення клінічних випробувань. Таким чином, ТОВ «Клінікал Трайл Лоджистік Україна» не подано до митного органу всіх передбачених чинним законодавством України документів для розмитнення товарів - незареєстровані лікарські засоби для проведення клінічних випробувань «Екзетиміб», AVE0010 «Лінсисенатид» за ставкою ПДВ 7%. Водночас, Митниця довела правомірність декларування вказаного товару за ставкою ПДВ 20%.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та приймаючи рішення у частині задоволеного позову, суд апеляційної інстанції виходив з того, що з аналізу нормативно-правових актів у сфері надання дозвільних документів на проведення клінічних випробувань убачається, що у чинному законодавстві України на момент виникнення спірних взаємовідносин відсутній будь-який порядок отримання та форма такого дозвільного документу, як «дозвіл на проведення клінічних випробувань». Водночас, висновки щодо проведення клінічного випробування від 10 грудня 2012 року №2212/КД, від 13 серпня 2010 року №784/КД, від 12 березня 2014 року №277/КД та листи - повідомлення від 12 червня 2014 року №18.1-03КВ934, від 10 червня 2014 року №18.01-03КВ895, від 02 червня 2014 року №18.01-03КВ845 є тими документами, які свідчать про наявність дозволу на проведення клінічних випробувань та надають право для оподаткування товару ПДВ в розмірі 7%.

Суд касаційної інстанції погоджується з таким висновком суду апеляційної інстанції та зазначає наступне.

Згідно з п. 193.1 ст. 193 ПК України ставки податку встановлюються від бази оподаткування в таких розмірах: 7 % по операціях з постачання на митній території України та ввезення на митну територію України лікарських засобів, медичних виробів та/або медичного обладнання, дозволених для застосування у межах клінічних випробувань, дозвіл на проведення яких надано центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров'я.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про лікарські засоби» клінічні випробування лікарських засобів проводяться з метою встановлення або підтвердження ефективності та нешкідливості лікарського засобу. Порядок проведення експертизи матеріалів клінічних випробувань встановлюється центральним органом виконавчої влади, що затверджує формування державної політики у сфері охорони здоров'я.

Ст. 17 Закону України «Про лікарській засоби» визначено, що контроль за ввезенням на митну територію України лікарських засобів здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері контролю якості та безпеки лікарських засобів. Незареєстровані лікарські засоби можуть ввозитись на митну територію України, зокрема, для проведення доклінічних досліджень, фармацевтичної розробки і клінічних випробувань.

Порядок ввезення лікарських засобів у зазначених випадках (крім ввезення для переміщення транзитом через територію України або для поміщення в митний режим митного складу) визначається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров'я.

Відповідно до положення про Міністерство охорони здоров'я України, затвердженого Указом Президента України від 13 квітня 2011 року №467/2011, Міністерство охорони здоров'я України (МОЗ України) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України. МОЗ України є головним органом у системі центральних органів виконавчої влади у формуванні та забезпеченні реалізації державної політики у сфері охорони здоров'я, формуванні державної політики у сферах санітарного та епідемічного благополуччя населення, створення, виробництва, контролю якості та реалізації лікарських засобів, медичних імунобіологічних препаратів і медичних виробів, протидії ВІЛ-інфекції/СНІДу та іншим соціально небезпечним захворюванням.

МОЗ України відповідно до покладених на нього завдань, зокрема, затверджує порядки: надання одноразового дозволу на ввезення на митну територію України незареєстрованих лікарських засобів, стандартних зразків, реагентів, ввезення і вивезення зразків біологічного матеріалу та супутніх матеріалів, призначених для проведення доклінічних, клінічних випробувань і наукових досліджень; дозволяє ввезення незареєстрованих в Україні лікарських засобів у встановленому законодавством порядку; приймає рішення про проведення клінічних випробувань лікарських засобів.

Основні вимоги до проведення клінічних випробувань лікарських засобів, які можуть проводитись за участю пацієнтів (добровольців) за повною або скороченою програмою, у тому числі до випробувань біодоступності/біоеквівалентності, а також міжнародних багатоцентрових клінічних випробувань встановлює Порядок проведення клінічних випробувань лікарських засобів та експертизи матеріалів клінічних випробувань і Типове положення про комісії з питань етики, затверджені наказом Міністерства охорони здоров'я України від 23 вересня 2009 року № 690 (далі - Порядок № 690).

Згідно з п. 3.5 Порядку № 690 (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) усі клінічні випробування розпочинаються після отримання позитивного Висновку, затвердженого центральним органом виконавчої влади (далі - ЦОВВ), та протоколу комісії(й) з питань етики при лікувально-профілактичному закладі (далі - ЛПЗ), де безпосередньо має проводитися клінічне випробування щодо погодження даного клінічного випробування, що є підставою для початку його проведення.

Наказом Міністерства охорони здоров'я України від 18 грудня 2014 року № 966 «Про внесення змін до наказу Міністерства охорони здоров'я України від 23 вересня 2009 року № 690», який набрав чинності з 17 лютого 2015 року, п. 3.5 Порядку № 690 викладено у наступній редакції: «Усі клінічні випробування розпочинаються після прийняття рішення ЦОВВ, отримання протоколу(ів) комісії(й) з питань етики при ЛПЗ, де безпосередньо має проводитися клінічне випробування щодо погодження цього клінічного випробування, що є підставою для початку його проведення, та укладення договору про страхування життя і здоров'я пацієнта (добровольця) у порядку, передбаченому законодавством».

Згідно з п. 3.1 Порядку ввезення на територію України незареєстрованих лікарських засобів, стандартних зразків, реагентів, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров'я України від 26 квітня 2011 року № 237 (далі - Порядок № 237) незареєстровані лікарські засоби можуть ввозитись на митну територію України без права реалізації, зокрема, у випадку клінічних випробувань.

Положеннями п. 3.3 Порядку № 237 (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) установлено, що митне оформлення незареєстрованих лікарських засобів, призначених для індивідуального використання громадянами, які не належать до особистих речей громадян, здійснюється після отримання митними органами листа-повідомлення Міністерства охорони здоров'я України згідно з додатком 1 до цього Порядку щодо можливості ввезення на митну територію України незареєстрованих лікарських засобів, стандартних зразків, реагентів або відповідного електронного повідомлення.

Водночас, наказом Міністерства охорони здоров'я України від 18 грудня 2014 року №967 п. 3.3 розділу ІІІ Порядку № 237 доповнено абзацом четвертим такого змісту: «Ввезення незареєстрованих в Україні лікарських засобів, призначених для проведення клінічних випробувань, здійснюється за наявності рішення Міністерства охорони здоров'я України про проведення клінічних випробувань, прийнятого відповідно до Порядку проведення клінічних випробувань лікарських засобів та експертизи матеріалів клінічних випробувань, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров'я України від 23 вересня 2009 року № 690».

Зважаючи на те, що чинним на час виникнення спірних відносин законодавством України не передбачалось прийняття Міністерством охорони здоров'я України, як повноважним ЦОВВ, окремого рішення про проведення клінічних випробувань, а приймались відповідні позитивні висновки з цього питання, колегія суддів вважає правильною позицію суду апеляційної інстанції щодо наявності у позивача підстав у червні 2014 року для сплати ПДВ за ставкою 7 % під час ввезення спірного товару - незареєстрованих лікарських засобів (Екзетиміб, Лінсисенатид) за наявності відповідних позитивних висновків та листів-повідомлень.

З урахуванням викладеного, доводи касаційної скарги спростовуються викладеними вище нормами права та встановленими обставинами справи, у зв'язку з чим відсутні підстави для її задоволення та скасування чи зміни оскаржуваного судового рішення.

Згідно з ч. 1 ст. 220 КАС України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Відповідно до ч. 3 ст. 2201 КАС України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст.ст. 220, 2201, 223, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

у х в а л и в:

Касаційну скаргу Київської міської митниці Державної фіскальної служби відхилити.

Постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 20 січня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі та не підлягає оскарженню, проте може бути переглянута з підстав, у строк та у порядку, визначених статтями 237, 238, 2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: