Справа № 339/296/16-а
Суддя: Головенко О.С.
Дата ухвалення: 2016-11-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 339/296/16-а
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
14 листопада 2016 року м. Болехів
Болехівський міський суд Івано-Франківської області у складі:
головуючої - судді Головенко О. С.
секретаря судового засідання Ганчар Л.В.
з участю позивача ОСОБА_1 , його представника Калитин І.Р.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за позовом ОСОБА_1 до інспектора патрульної роти №6 батальону №2 Управління Патрульної служби у м.Львові Жезло Тараса Ігоровича про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,-
23.09.2016року ОСОБА_1 звернувся в суд з адміністративним позовом, в якому просить скасувати постанову від 15.09.2016 року про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.122 КУпАП, складену інспектором патрульної роти №6 батальону №2 Управління Патрульної служби у м.Львові Жезло Т.І.
Вимоги обгрунтовує тим, що постанова про накладення штрафу в розмірі 425грн. є незаконною, оскільки вважає, що ніяких порушень він не вчиняв. 15.09.2016 року о 23 год. на автомобілі Мерседес Бенц 207 їхав зі м.Львова до м.Болехова по трасі Київ-Чоп. При в`їзді в м.Стрий в дзеркалі заднього виду побачив автомобіль патрульної поліції з включеними проблисковими маячками. Зупинився біля цілодобової їдальні, щоб купити їсти і в цей час до нього підійшов працівник патрульної служби, представившись, попросив документи для перевірки та повідомив, що на його автомобілі не підсвічений задній номерний знак і при русі не переключив дальнє світло фар на ближнє. Працівник поліції повідомив, що ведеться відеофіксація, а після перевірки документів він включив підсвітку заднього номерного знаку, а також ближнє і дальнє світло фар на підтвердження того, що все працює. Після ознайомлення з постановою сказав, що правопорушення не вчиняв і на пропозицію працівника поліції написав власноручно пояснення щодо обставин вчиненого на заяві-згоді на обробку персональних даних.
В судовому засіданні ОСОБА_1 підтримав позов з підстав, викладених у позовній заяві.
Відповідач в судове засідання не з`явився, надав заперечення, в якому просить розгляд справи проводити у його відсутності, що не суперечить вимогам ст. 122 КАСУ.
У вказаному запереченні вказує, що оскаржувана постанова винесена відповідно до ст. 222, 283,284 КУпАП є законною, обґрунтованою та справедливою, винність позивача підтверджена відеозаписом з автомобільного реєстратора, щодо додається до матеріалів справи (а.с.22-26).
Суд, вислухавши пояснення позивача, представника повно та всебічно з"ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, оглянувши матеріали відеозапису з автомобільного реєстратора та відеозаписи з нагрудних відеокамер поліцейських, які зафіксували зазначене порушення, безпосередньо дослідивши наявні докази у справі та надавши їм оцінку, прийшов до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, виходячи з наступного.
Спірні правовідносини регулюються Кодексом України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП), Законом України «Про Національну поліцію», Правилами дорожнього руху, що затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (далі - ПДР).
Відповідно до ч. 5 ст. 14 Закону України "Про дорожній рух" учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух. Частиною 2 ст.122 КУпАП передбачено, що порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз`їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв`язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Як вбачається з матеріалів справи, позивач о 23 год. 15хв., керуючи автомобілем MERSEDES BENZ 207D номерний знак НОМЕР_1 на автодорозі Київ-Чоп М-06 612 км+ 300м, не включив ближнє світло фар в темну пору доби, чим порушив п.19.1 а ПДР.
У відповідності до вимог до п«а» 19.1 ПДР в темну пору доби та в умовах недостатньої видимості незалежно від ступеня освітлення дороги, а також у тунелях на транспортному засобі, що рухається, повинні бути ввімкнені такі світлові пристрої: а) на всіх механічних транспортних засобах - фари ближнього (дальнього) світла.
Згідно примітки до п. 19.1 ПДР в умовах недостатньої видимості на механічних транспортних засобах дозволяється замість фар ближнього (дальнього) світла ввімкнути протитуманні фари.
Пунктом 1.10 ПДР визначено такі поняття: недостатня видимість - видимість дороги в напрямку руху менше 300 м у сутінках, в умовах туману, дощу, снігопаду тощо; темна пора доби - частина доби від заходу до сходу сонця.
Суд звертає увагу, що пунктом 19.1 ПДР чітко визначено, що у темну пору доби та в умовах недостатньої видимості механічні транспортні засоби повинні рухатись із увімкнутими фари ближнього (дальнього) світла.
Встановлено, що позивач порушив вказаний пункт ПДР, оскільки о 23 год. 15 хв. ( в темну пору доби) рухався із ввімкнутими протитуманними фарами, а не фарами ближнього світла, як того вимагають ПДР, внаслідок чого щодо нього винесена постанова АР №356088 за ч.2 ст. 122 КУпАП та накладено штраф в розмірі 425грн.
Не погоджуючись з даною постановою та оскаржуючи її в суді, позивач вказував на те, що що розгляд відповідачем справи щодо нього без обов`язкової стадії складання протоколу та на місці вчинення є неправомірним та це призвело до порушення його процесуальних прав, як особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.
Одак, суд не погоджується з таким твердженням, виходичи з наступного.
Справи про порушення правил дорожнього руху розглядаються органами Національної поліції (ст. 222 КУпАП). У переліку, який міститься в статті, передбачено і частину першу, другу і третю ст. 122 КУпАП.
Таким чином, справи щодо порушення правил користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів розглядаються органами Національної поліції, від імені яких розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.
Разом з тим, суд звертає увагу, що статтею 258 КАС України встановлені випадки, коли протокол про адміністративне правопорушення не складається.
До внесення змін до ст. 258 КУпАП Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення регулювання відносин у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху" від 14.07.2015 року положення цієї статті не поширювались на вирішення справ про притягнення до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушень, передбачених ст. 122 КУпАП. Це свідчило про те, що при вирішенні таких справ повинен був обов`язково складатись протокол.
Однак, цим Законом було внесено зміни до КУпАП, зокрема і ст. 258, яку доповнено частиною 2, відповідно до якої протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.
Таким чином, у таких справах уповноважені особи відразу складають постанову.
Вказане підтверджується також ч. 5 ст. 258 КУпАП у новій редакції, згідно з якою якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобов`язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 256 цього Кодексу, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 185-3 цього Кодексу, та правопорушень у сфері забезпечення дорожнього руху, у тому числі зафіксованих в автоматичному режимі.
Процедуру оформлення поліцейськими патрульної поліції матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, визначає Інструкція з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затверджена наказом Міністерства внутрішніх справ України від 7 листопада 2015 року № 1395.
Згідно п. 4 розділу 1 «Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні порушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі» затвердженої Наказом МВС від 07.11.2015 року № 1395, яка є спеціальним підзаконним нормативно правовим актом та безпосередньо визначає процедуру оформлення поліцейськими патрульної поліції матеріалів про адміністративні порушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, визначено, що постанова у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбачені ч. 2 ст. 122 виноситься без складання протоколу.
Постанова виноситься у разі виявлення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбачених статтями 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частинами першою, другою, третьою, п`ятою і шостою статті 121, статтями 121-1, 121-2, частинами першою, другою і третьою статті 122, частиною першою статті 123, статтею 124-1, статтями 125, 126, частинами першою, другою і третьою статті 127, статтями 128, 129, статтею 132-1, частинами шостою і одинадцятою статті 133-1, частинами першою, другою і третьою статті 140 КУпАП.
Отже, чинним законодавством України уповноваженим працівникам підрозділів патрульної служби Національної поліції, які мають спеціальні звання, надано право на місці вчинення адміністративного правопорушення від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення за адміністративні правопорушення, передбачені частинами першою, другою і третьою статті 122 КУпАП, без складання відповідного протоколу.
Вчинене ОСОБА_1 правопорушення кваліфіковано відповідачем за ч.2 ст.122 КУпАП, тобто відноситься до правопорушень у сфері забезпечення дорожнього руху, а тому навіть у випадку оскарження порушником правопорушення і стягнення, яке на нього накладається, протокол не повинен бути складений відповідно до ч.5 ст.258 КУпАП.
Крім того, з наданого на вимогу суду відповідачем відеоматеріалу, знятого з нагрудного знаку вбачається, що позивачу прочитано зміст постанови, вручено копію постанови та роз"яснено право надавати пояснення, клопотання та положення ст. 63 Коституції України, а також право, порядок та строки оскарження постанови . При цьому, після вчинення таких дій позивач не заявляв будь-яких клопотань в порядку ст. 268 КУпАП.
Враховуючи викладене, суд критично оцінює доводи позивача щодо необхідності складання протоколу про адміністративне правопорушення та протиправності дій поліцейського під час винесення вказаної постанови щодо нероз"яснення прав позивачу.
Щодо посилань позивача в позовній заяві на те, що між стадією складання протоколу і стадією розгляду справи повинен існувати часовий інтервал, що передбачено Рішення Конституційного Суду України №5-рп/2015 від 26.05.2015р., згідно якого розгляд відповідачем справи щодо позивача, який не погоджувався із фактом вчинення правопорушення, без обов`язкової стадії складання протоколу та на місці вчинення правопорушення є неправомірним, то суд зазначає, що вказане Рішення КСУ прийнято до внесення змін до законодавства про адміністративні правопорушення Законом України від 14.07.2015р. №596-VII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів щодо вдосконалення регулювання відносин у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху», яким розширено перелік випадків, коли протокол про адміністративні правопорушення не складається, а адміністративне стягнення накладається і стягується на місці вчинення правопорушення. В Рішенні КСУ не враховано розширення на законодавчому рівні компетенції органів Національної поліції щодо розгляду справ про адміністративні правопорушення.
По суті зафіксованого в оскаржуваній постанові правопорушення суд звертає увагу на таке.
Як вбачається із змісту позовних вимог та пояснень позивача в суді, він вказував на те, що в його діях немає складу адміністративного правопорушення, оскільки рухався з включеними фарами ближнього світла, будь-яких несправностей в його автомобілі працівником поліції зафіксовано не було.
Однак такі пояснення позивача не знайшли підтвердження під час розгляду справи та спростовані доказами, що були безпосередньо досліджені судом.
Так, відповідно до вимог ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а в адміністративних справах про протиправність рішень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення та надання відповідних доказів покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Отже, в адміністративному процесі, як виняток із загального правила, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень встановлена презумпція його винуватості. Презумпція винуватості покладає на суб`єкта владних повноважень обов`язок аргументовано, посилаючись на докази, довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності та спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод чи інтересів. Такий обов`язок відсутній, якщо відповідач визнає позов.
Як вбачається зі ст.40 ЗУ «Про національну поліцію», поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою: 1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб;2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху.
Заперечуючи щодо позову, відповідач надав відеозапис з автомобільного реєстратора, розміщеного на його службовому автомобілі, з огляду якого вбачається, що на відеофайлі «11 avi» на 00 хв.51 чітко видно, що як автомобіль позивача з номерними знаками НОМЕР_1 рухається в нічний час з увімкнениними габаритними ліхтарями і протитуманними фарами, але ніяк не з фарами ближнього чи дального світла. Зафіксувавши такі дії, працівники поліції відреагували на факт правопорушення, та розвернувшись, поїхали слідом за позивачем.
Після огляду відео матеріалу, наданого відповідачем як додаток до заперечення, в судовому засіданні позивач подав до суду додаткові пояснення, в яких стверджував, що на місці його зупинки відповідач попередив, що ведеться відеофіксація і в процесі тривалого спілкування з ним позивач заперечував щодо притягнення його до адміністративної відповідальності, якого не вчиняв, демонструючи справність фар ближнього світла автомобіля та просив суд витребувати відеозаписи з нагрудних відеокамер поліцейських, які зафіксували зазначене правопорушення.
На виконання ухвали суду від 25.10.2016року відповідач надав суду вказані відеоматеріали.
Таким чином, відеозапис з нагрудного знаку поліцейского є належним доказом по справі, якій містить об`єктивні фактичні дані та долучений до матеріалів справи правомірно, і на законних підставах.
В процесі відтворення відеозапису в судовому засіданні встановлено, що нагрудною відеокамерою патрульного зафіксовані події, починаючи з зупинки автомобілю під керуванням позивача до процесу складання постанови відповідачем , роз"яснення її змісту та порядку оскарження, а також роз`яснення позивачу ст.268 КУпАП та положення ст. 63 Конституції України.
Так, з відеокамери, вбачається, що працівники поліції, підійшовши до автомобіля, повідомили причину зупинки, зокрема, що не працюють фари в режимі ближнього світла, не підсвічений номерний знак та вказали, що згідно ПДР України цим транспортним засобом вночі взагалі заборонено пересуватися. На що позивач пояснив: " тільки, що все поламалося, хотів під`їхати до найближчого пункту, щоб поремонтувати", тобто сам визнав, що в автомобілі є поломки і в подальшому при розмові з поліцейским вказував на те, що за таке порушення йому повинні винести попередження, а не одразу штрафувати.
Окрім того, відповідачем оглянуто і транспортний засіб на предмет несправності світлової сигналізації .
З відеозапису вбачається, що на вимогу працівників поліції позивач продемонстрував і на відео чітко видно, що ближне світло фар працює не справно . І в цей час позивач так пояснює таку несправність : " по дорозі нагрілося і контакти відходять".
В той же час згідно вимог п.2.2 "б" ПДР водій зобов"язаний слідкувати за технічним станом транспортного засобу.
У випадку виникнення механічних несправностей, у відповідності до п.9.9 "в" ПДР, водій повинен увімкнути аварійну світлову сигналізацію, чого позивачем виконано не було.
Після перегляду відеоматеріалу позивач, виправдовуючи свої дії вказував, що, надаючи такі пояснення працівникам поліції, він таким чином висловив "свої припущення".
Виходячи з викладеного, суд вважає, що посилання позивача на вищезазначені обставини носить формальний характер та розцінюється як засіб ухилитися від адміністративної відповідальності.
Згідно ст.9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності (ст.245 КУпАП).
Відповідно до ст.251, 252 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Згідно з п. 11 ч. 1ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію», поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.
Отже, з огляду на наведене, суд вважає, що відповідач вірно дійшов висновку про наявність у діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.122 КУпАП України й правомірність притягнення його до адміністративної відповідальності.
Розмір накладеного на позивача адміністративного стягнення відповідає санкції ч.2 ст.122 КУпАП .
Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог позивача про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення.
Керуючись статтями 2,158 - 163 КАС України, суд,
П О С Т А Н О В И В :
В позові ОСОБА_1 до інспектора патрульної роти №6 батальону №2 Управління Патрульної служби у м.Львові Жезло Тараса Ігоровича про скасування постанови АР №356088 у справі про адміністративне правопорушення, вчинене 15.09.2016 року ОСОБА_1 за ч.2 ст.122 Кодексу України про адміністративні правопорушення з накладенням штрафу розміром 425 гривень відмовити.
Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.
Постанова може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду через Болехівський міський суд протягом десяти днів з дня її отримання. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.
У разі застосування судом ч.3 ст. 160 КАСУ апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.
Суддя Головенко О.С.
Постанова в повному обсязі виготовлена 17.11.2016року