Справа № 814/2536/14
Суддя: Бившева Л.І.
Дата ухвалення: 2016-11-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 листопада 2016 року м. Київ К/800/687/15

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Головуючого Бившевої Л.І.,

суддів: Олендера І.Я., Шипуліної Т.М.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Ленінському районі міста Миколаєва Головного управління Міндоходів у Миколаївській області

на постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 18 вересня 2014 року

та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 02 грудня 2014 року

у справі № 814/2536/14

за позовом фізичної особи - підприємця ОСОБА_1

до 1. Державної податкової інспекції у Ленінському районі міста Миколаєва Головного управління Міндоходів у Миколаївській області,

2. Головного управління Міндоходів у Миколаївській області

про визнання протиправним наказу, визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И Л А :

Фізична особа - підприємець ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулась до суду з позовом до Державної податкової інспекції у Ленінському районі міста Миколаєва (далі - відповідач-1), Головного управління Міндоходів у Миколаївській області (далі - відповідач-2) про: визнання протиправним та скасування наказу ГУ Міндоходів у Миколаївській області від 24 липня 2014 року № 481 про проведення фактичної перевірки; визнання протиправним і скасування податкового повідомлення-рішення ДПІ у Ленінському районі м. Миколаєва ГУ Міндоходів у Миколаївській області від 15 серпня 2014 року № про застосування штрафних (фінансових) санкцій (штрафу).

Постановою Миколаївського окружного адміністративного суду від 18 вересня 2014 року позов був задоволений. Визнано протиправними наказ ГУ Міндоходів у Миколаївській області від 24 липня 2014 року № 481 «Про проведення фактичної перевірки». Визнано протиправним і скасовано прийняте 15 серпня 2014 року ДПІ у Ленінському районі м. Миколаєва ГУ Міндоходів у Миколаївській області податкове повідомлення-рішення №.

Ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 02 грудня 2014 року постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 18 вересня 2014 року було залишено без змін.

В касаційній скарзі ДПІ у Ленінському районі м. Миколаєва ГУ Міндоходів у Миколаївській області, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 18 вересня 2014 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 02 грудня 2014 року і ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

У запереченні на касаційну скаргу фізична особа - підприємець ОСОБА_1, посилаючись на те, що рішення судів першої та апеляційної інстанції є законними та обґрунтованими, а положення касаційної скарги жодним чином це не спростовують, просить відмовити в задоволенні касаційної скарги та залишити без змін постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 18 вересня 2014 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 02 грудня 2014 року.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги щодо дотримання правильності застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів, враховуючи межі касаційної скарги, дійшла висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено наступне.

На підставі підпункту 80.2.2 пункту 80.2 статті 80 Податкового кодексу України, з метою здійснення контролю за дотриманням порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, патентів, свідоцтв, у тому числі свідоцтв про державну реєстрацію, виробництва та обігу підакцизних товарів, В.о. начальника ГУ Міндоходів у Миколаївській області був прийнятий наказ № 481 від 24 липня 2014 року «Про проведення фактичної перевірки» щодо про проведення з 28 липня 2014 року фактичної перевірки ОСОБА_1 (арк. справи 5).

На підставі вказаного наказу та згідно направлення на перевірку № 672/14-29-03-01-86 від 24 липня 2014 року головними державними ревізорами-інспекторами ГУ Міндоходів у Миколаївській області була проведена фактична перевірка щодо дотримання порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, патентів, свідоцтв, у тому числі свідоцтв про державну реєстрацію, виробництва та обігу підакцизних товарів, а саме: господарської одиниці - магазину-павільйону, що розташований за адресою: АДРЕСА_1, де здійснювала діяльність фізична особа - підприємець ОСОБА_1, результати якої оформлені актом № 0079/14/29/22/НОМЕР_1.

Зокрема, у акті перевірки було вказано, що фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 були порушені вимоги статті 267 Податкового кодексу України, які полягали у тому, що у періоди з 03 січня 2012 року по 04 серпня 2014 року, з 03 січня 2012 року по 21 грудня 2012 року, з 22 грудня 2012 року по 30 вересня 2013 року, з 04 жовтня 2013 року по 03 серпня 2014 року підприємець здійснював торгівельну діяльність без придбання торгового патенту та без сплати збору за провадження деяких видів підприємницької діяльності.

15 серпня 2014 року ДПІ у Ленінському районі м. Миколаєва ГУ Міндоходів у Миколаївській області на підставі вказаного акту перевірки прийняла податкове повідомлення-рішення № , яким згідно з пунктом 125.1 статті 125 Податкового кодексу України застосувала до ОСОБА_1 штрафні (фінансові) санкції (штраф) у сумі 17634,12 грн.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що: сам по собі факт невидачі підприємцю торгового патента не є свідченням можливих порушень платником податків законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи; ОСОБА_1 здійснювала торгівельну діяльність в межах ринку «Торг-сервіс», з огляду на що не зобов'язана була отримувати торговий патент.

Колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, з огляду на наступне.

Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Абзацом 1 пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) встановлено, що контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Відповідно до підпункту 75.1.3 пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об'єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, патентів, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).

Відповідно до підпункту 80.2.2 пункту 80.2 статті 80 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції, під розписку до початку проведення такої перевірки, та за наявності хоча б однієї з таких обставин, зокрема, у разі отримання в установленому законодавством порядку інформації від державних органів або органів місцевого самоврядування, яка свідчить про можливі порушення платником податків законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи, зокрема, щодо здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності патентів, ліцензій, та інших документів, контроль за наявністю яких покладено на контролюючі органи, виробництва та обігу підакцизних товарів.

Підпунктом 72.1.2.5 пункту 72.1 статі 72 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що для інформаційно-аналітичного забезпечення діяльності контролюючого органу використовується інформація, що надійшла від платників податків та податкових агентів, зокрема інформація від органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування та Національного банку України, зокрема, інформація про дозволи, ліцензії, патенти, свідоцтва на право провадження окремих видів діяльності, яка повинна містити: найменування платника податків, якому видані такі дозволи, ліцензії, патенти; податковий номер або реєстраційний номер облікової картки фізичної особи; вид дозвільного документа; вид діяльності, на провадження якої видано дозвільний документ; дату видачі дозвільного документа; строк дії дозвільного документа, інформацію про припинення (зупинення) дії дозвільного документа із зазначенням підстав такого припинення (зупинення); сплату належних платежів за видачу дозвільного документа; перелік місць провадження діяльності, на яку видано дозвільний документ.

Як встановлено судами попередніх інстанцій та підтверджується матеріалами справи, підставою для прийняття оспорюваного наказу ГУ Міндоходів у Миколаївській області визначило інформацію, яка надійшла від ДПІ у Ленінському районі м. Миколаєва ГУ Міндоходів у Миколаївській області згідно листа від 14 липня 2014 року № 4681/8/14-02-15-02-28, в якому було вказано, що торговий патент суб'єкту господарювання - фізичній особі - підприємцю ОСОБА_1 (р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1) за адресою: АДРЕСА_1 не надавався (арк. справи 22).

Колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, що інформація, яка містить відомості лише про факт невидачі підприємцю торгового патенту не є достатньою підставою проведення фактичної перевірки та свідченням можливих порушень платником податків вимог законодавства, за відсутності, при цьому, обов'язкових характеристик у розумінні положень підпункту 72.1.2.5. пункту 72.1 статі 72, підпункту 80.2.2. пункту 80.2. статті 80 Податкового кодексу України, з огляду на що суди попередніх інстанцій дійшли правомірного висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог про скасування наказу ГУ Міндоходів у Миколаївській області від 24 липня 2014 року № 481.

Пунктом 125.1 статті 125 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) встановлено, що суб'єкти господарювання, що проводять торговельну діяльність, здійснюють торгівлю готівковими валютними цінностями, діяльність у сфері розваг та надають платні послуги за здійснення діяльності, передбаченої статтею 267 цього Кодексу, без отримання відповідних торгових патентів або з порушенням порядку використання торгового патенту, передбаченого підпунктами 267.6.4 - 267.6.6 пункту 267.6 статті 267 цього Кодексу (крім діяльності у сфері розваг), сплачують штраф у подвійному розмірі збору за весь період здійснення такої діяльності, але не менше подвійного його розміру за один місяць.

За визначенням, наведеним у підпункті 14.1.250 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), торговий патент для цілей розділу ХІІ цього Кодексу - це державне свідоцтво з обмеженим строком дії на провадження певного виду підприємницької діяльності та користування яким передбачає своєчасне внесення до бюджету відповідного збору.

Відповідно до підпункту 267.1.1 пункту 267.1 статті 267 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) платниками збору є суб'єкти господарювання (юридичні особи та фізичні особи - підприємці), їх відокремлені підрозділи, які отримують в установленому цією статтею порядку торгові патенти та провадять такі види підприємницької діяльності: а) торговельна діяльність у пунктах продажу товарів; б) діяльність з надання платних побутових послуг за переліком, визначеним Кабінетом Міністрів України; в) торгівля валютними цінностями у пунктах обміну іноземної валюти; г) діяльність у сфері розваг (крім проведення державних грошових лотерей).

Разом з цим, підпунктом «в» підпункту 267.1.2 пункту 267.1 статті 267 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) встановлено, що не є платниками збору за провадження торговельної діяльності фізичні особи - підприємці, які провадять торговельну діяльність у межах ринків усіх форм власності.

Як встановлено судами попередніх інстанцій та підтверджується матеріалами справи, зокрема, договором оренди торгового місця № 187 від 01 січня 2012 року (арк. справи 10), позивач здійснював торговельну діяльність у межах ринку «Торг-Сервіс», з огляду на що колегія суддів погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій про відсутність у позивача обов'язку отримувати торговий патент відповідно та, як наслідок, про наявність підстав для задоволення позовних вимог про скасування податкового повідомлення-рішення ДПІ у Ленінському районі м. Миколаєва ГУ Міндоходів у Миколаївській області від 15 серпня 2014 року №.

Доводи касаційної скарги викладеного не спростовують.

Відповідно до частини 1 статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Враховуючи вищевикладене, касаційна скарга ДПІ у Ленінському районі м. Миколаєва ГУ Міндоходів у Миколаївській області підлягає залишенню без задоволення, а постанова Миколаївського окружного адміністративного суду від 18 вересня 2014 року та ухвала Одеського апеляційного адміністративного суду від 02 грудня 2014 року підлягають залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 210, 220, 2201, 223, 230, 231, ч. 5 ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Ленінському районі міста Миколаєва Головного управління Міндоходів у Миколаївській області залишити без задоволення, а постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 18 вересня 2014 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 02 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, і може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строк та у порядку, визначеному статтями 237, 238, 2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: _____________________ Л.І. Бившева

Судді: _____________________ І.Я. Олендер

_____________________ Т.М. Шипуліна