Справа № 812/139/16
Суддя: С.М. Чиркін
Дата ухвалення: 2016-11-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
Іменем України

08 листопада 2016 рокуСєвєродонецькСправа № 812/139/16

Луганський окружний адміністративний суд

у складі головуючого судді Чиркіна С.М.,

за участю

секретаря судового засідання Михальченко Д.С.,

та

представників сторін:

від позивача Свириди А.А.,

від І-го відповідача - не прибув,

від ІІ-го відповідача - не прибув,

від третьої особи І - Пузиніної О.В.,

від третьої особи ІІ - не прибув,

від третьої особи ІІІ - не прибув,

прокурор - не прибув,

ВСТАНОВИВ:

22 лютого 2016 року до ОСОБА_1 (далі - Позивач) до військової частини польової пошти НОМЕР_1 (далі І-ий Відповідач), військової частини польової пошти НОМЕР_2 (далі ІІ-ий Відповідач), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі - третя особа І), ІНФОРМАЦІЯ_2 (далі - третя особа ІІ), ІНФОРМАЦІЯ_3 (далі - третя особа ІІІ) про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії.

Позивачем неодноразово уточнювались позовні вимоги, в остаточній заяві про збільшення позовних вимог (т.1 а.с. 134) просив суд визнати неправомірною бездіяльність військової частини - ПП НОМЕР_3 ( НОМЕР_1 ) з не зарахування до списку військовослужбовців військової частини у період з 15.05.2014 по 06.08.2015; зобов`язати військову частину-польову пошту НОМЕР_2 зарахувати до штату військової частини-польової пошти НОМЕР_1 у період з 15.05.2014 по 06.08.2015 як військовослужбовця на посаді солдата в званні рядовий; зобов`язати військову частину НОМЕР_2 нарахувати і виплатити грошове забезпечення з 15.05.2014 по 06.08.2015.(т.1 а.с 128-134).

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що за власним бажанням з 15 травня 2014 року знаходився на військово-польових зборах у військовій частині ПП 0624, яка також має назву «24-й окремий штурмовий батальйон «Айдар». 06.08.2014 був мобілізований на підставі Указу Президента України від 21.07.2014 № 607 «Про часткову мобілізацію». Проходив військову службу солдатом приблизно по 06 серпня 2015 року. На даний час анульоване умовне найменування та поштова адреса ПП В0624 і надано нове найменування і поштова адреса військової частини - « НОМЕР_1 ». За час знаходження Позивача у в/ч ПП 0624 (В 2950) він отримував зброю, військову форму, харчове забезпечення, приймав участь у несенні військової служби на блок-постах. Позивач звернувся з рапортом до командира в/ч НОМЕР_4 ОШБ «Айдар» капітана ОСОБА_2 , в якому просив провести службове розслідування і передати його до штабу батальйону військової частини. Усно Позивачу пояснювали та обіцяли оформити документально виконання ним обов`язку із захисту Вітчизни, але до тепер він не отримав жодних відомостей із військової частини про будь-яке оформлення її служби.

Представник позивача у судовому засіданні підтримав позовні вимоги в повному обсязі та просив суд їх задовольнити.

Представник відповідача подав письмові заперечення проти позову (т.1 а.с. 77), у яких зазначив, що ОСОБА_1 в списках особового складу військової частини польова пошта НОМЕР_1 ( НОМЕР_5 ) не значиться, на жодні посади в якості військовослужбовця не призначався. Форму, зброю, харчове забезпечення, та інше військове майно позивач не отримував, участь у бойових операціях в складі 24 окремого штурмового батальйону (ВЧ ПП НОМЕР_1 ) (ВЧ ПП НОМЕР_3 ) не приймав. Відповідач зазначає, що Позивач жодним доказом не довів факту проходження військової служби у військовій частині-польова пошта НОМЕР_1 ( НОМЕР_3 ). Також, в діловодстві військової частини польова пошта НОМЕР_1 ( НОМЕР_5 ) відсутні накази по стройовій частині про прибуття Позивача до військової частини як в якості мобілізованого, так і добровольця (комбатанта), що мали стати підставою для розгляду питання про зарахування його до особового складу військової частини-польова пошта НОМЕР_3 , який був би підписаний Відповідачем. Також Відповідач зазначає, що Позивач не звертався з відповідним рапортом про зарахування його до штатного розкладу батальйону з 2014 року і по теперішній час. На підставі викладеного, просив суд відмовити в задоволенні адміністративного позову.

Представник І-го відповідача в судове засідання не прибув, про дату, час та місце судового розгляду справи повідомлений належним чином (т.2 а.с. 96), надав клопотання про розгляд справи без участі (т.1 а.с. 106).

Представник ІІ-го відповідача в судове засідання не прибув, про дату, час та місце судового розгляду повідомлений належним чином (т.2 а.с. 99), причини не прибуття суду не повідомив.

Представник третьої особи І, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - ІНФОРМАЦІЯ_1 , у судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог, надав пояснення аналогічні викладеним у відзиві на позовну заяву (т.1 а.с. 34).

В обґрунтування своєї позиції зазначив, що у Луганському обласному військовому комісаріаті немає документів про місцезнаходження військової частини ПП НОМЕР_1 , оскільки вона не підпорядковується та не належить до юрисдикції ІНФОРМАЦІЯ_4 . З документальних даних, які знаходяться у Луганському ОВК, громадянин ОСОБА_1 , був призваний Сватівським районним військовим комісаріатом Луганської області у Збройні сили України за мобілізацією у в/ч ПП НОМЕР_3 . Відповідно до поіменного списку військовозобов`язаних, які призвані і відправлені Сватівським РВК Луганської області у команду НОМЕР_3 , команду НОМЕР_3 чисельністю 24 чоловіка о 09.00 годину 06.08.2014 року прийняв підполковник ОСОБА_3 . На грошовому забезпеченні військовослужбовці військової частини НОМЕР_3 у 2014-2015 роках знаходились при Полтавському обласному військовому комісаріаті.

В подальшому представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - ІНФОРМАЦІЯ_1 надав до відділу діловодства та обліку звернень громадян заперечення на адміністративний позов (т.1 а.с. 55). В обґрунтування заперечень зазначив, що в матеріалах, які знаходяться у справі відсутні документально підтверджені дані проходження Позивачем військової служби у військовій частині ПП НОМЕР_3 . У Луганському ОВК відсутні засновницькі документи, дані обліку щодо військової частини ПП НОМЕР_3 та дані про проходження служби у цієї військовій частині Позивачем. Луганський ОВК на протязі 2014 року здійснював комплектування особовим складом військову частину ПП НОМЕР_3 . На підставі викладеного, представник третьої особи яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - ІНФОРМАЦІЯ_1 просив суд в разі відсутності документальних даних про проходження позивачем військової служби у військовій частині ПП НОМЕР_3 в період з 15.05.2014 по 06.08.2015 відмовити в задоволені позову в повному обсязі.

В остаточних заперечення на уточнений адміністративний позов (т.1 а.с.166) Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - ІНФОРМАЦІЯ_1 , зазначив, що військова частина НОМЕР_6 не підпорядковувалась ІНФОРМАЦІЯ_5 , не була відокремленим підрозділом ІНФОРМАЦІЯ_4 , на фінансовому забезпеченні у Луганському ОВК не перебувала. У ІНФОРМАЦІЯ_4 відсутні як локальні, так і загальні нормативні акти, які б передбачали фінансування у спірний період військової частини польової пошти НОМЕР_1 та військової частини польової пошти НОМЕР_2 . У Луганського ОВК відсутні засновницькі документи, дані обліку щодо військової частини ПП НОМЕР_3 та дані про проходження служби у цієї військової частини позивачем. Луганський ОВК на протязі 2014 року здійснював комплектування особовим складом військову частину НОМЕР_7 . У зв`язку із захопленням 07.07.2014 приміщення Луганського ОВК нелегітимними представника окремих районі Луганської області, документальних підтверджень того, що ІНФОРМАЦІЯ_6 на протязі 2014 року здійснював заходи щодо комплектування військової частини ПП НОМЕР_8 надати неможливо, оскільки вся документація залишена у захопленому військовому комісаріаті. Просив суд у задоволенні адміністративного позову відмовити в повному обсязі.

Полтавський та Сватівський військові комісаріати направили відзиви на позов, згідно із якими ОСОБА_1 06.08.2014 був дійсно призваний Сватівським районним військовим комісаріатом Луганської області у Збройні сили України за мобілізацією у в/ч ПП НОМЕР_3 іншої інформації стосовно предмету спору не надали (т.2 а.с. 37, 49).

В судове засідання представники третіх осіб не прибули, про дату, час та місце судового розгляду справи повідомлялись належним чином (т.2 а.с. 88, 94, 97).

Представник третьої особи ІІ - Полтавського обласного військового комісаріату, в поясненні від 22.08.2016 № 2/2094 (т.2 а.с. 49), серед іншого заявив клопотання про розгляд справи без його участі.

Прокурор в судове засідання не прибув, про дату час та місце судового розгляду повідомлений належним чином (т.2 а.с. 95).

В судових засіданнях Позивач підтримав позовні вимоги, пояснив, що вважає себе військовозобов`язаним, на підтвердження надав військовий квиток серії НОМЕР_9 с записом про зарахування 06.08.2014 його на військову службу на підставі Наказу Президента України від 21.07.2014 № 607 «Про часткову мобілізацію» (т.1 а.с. 9). На запит суду стосовно відсутності належних записів зі спірних питань у військовому квитку, та засвідчення записів печаткою, пояснив, що передавав військовий квиток до штабу батальйону «Айдар», але в ньому не зроблені належні записи та наявні записи не засвідчені печаткою з невідомих підстав. Фактично після зазначеної передачі, випадково знайшов військовий квиток у м.Щастя. Стверджував, що відсутність відповідних записів у військовому квитку, у тому числі свідчить про бездіяльність Відповідача та є частиною предмету позову.

Також зазначив, що 06.08.2014 був мобілізований на підставі Указу Президента України від 21.07.2014 №607 «Про часткову мобілізацію», проходив військову службу солдатом приблизно по 06 серпня 2015 року. На даний час анульоване умовне найменування та поштова адреса ПП В0624 і надано нове найменування і поштова адреса військової частини - « НОМЕР_1 ». За час знаходження Позивача у в/ч ПП 0624 ( НОМЕР_1 ) він отримував зброю, військову форму та харчове забезпечення. За період несення військової служби у зазначеній частині, приймав участь у несенні військової служби на блок-постах, разом з ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та іншими, брав участь у несенні караульно-патрульної служби по м. Старобільську.

Під час проходження військової служби у військовій частині ПП НОМЕР_3 ( НОМЕР_1 ) Позивач вважав себе військовослужбовцем та на його думку сумлінно виконував свій військовий обов`язок громадянина України, передбачений статтею 68 Конституції України, оскільки отримав зброю за обліком, виконував накази командирів, носив форму і знаки розрізнення, приймав участь у бойових завданнях у складі військового формування створеного відповідно до законів України. У 2014 році Позивач не отримавши документи на підтвердження проходження ним військової служби звернувся з рапортом до командира військової частини ПП НОМЕР_3 , який було завізовано підполковником ОСОБА_6 виконуючим обов`язки командира ПП В0624, щодо проведення розслідування за рапортом позивача до 10.01.2015. 22.07.2015 Позивач звернувся з рапортом (від 23.07.15 вх.№3253) до командира в/ч НОМЕР_4 ОШБ «Айдар» капітана ОСОБА_2 , в якому просив провести службове розслідування і внести його до штату батальйону військової частини. До рапорту були додані рапорти від прапорщика ОСОБА_7 та мол.лейтенанта ОСОБА_8 , від 22.07.2015 які підтверджували, що 15.05.2014 Позивач прийшов добровольцем до батальйону «Айдар».

Усно Позивачу та іншим солдатам обіцяли оформити документальне підтвердження виконання ними обов`язку із захисту Вітчизни, але до тепер він не отримав жодних відомостей із військової частини про будь-яке оформлення проходження служби. На думку Позивача, така бездіяльність командування військової частини, де він проходив службу, порушує його права громадянина України на належне оформлення факту несення військової служби під час особливого періоду, створена невизначеність статусу позивача, як особи яка в кризовий для України ситуації, виконала свій обов`язок із захисту незалежності та територіальної цілісності України.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих доказів, оцінивши докази відповідно до вимог ст.ст.69-72 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суд дійшов наступного.

Позивач - ОСОБА_1 є громадянином України, народився в м. Старобільськ, Старобільського району, Луганської області проживає в АДРЕСА_1 (т.1 а.с. 2).

Як вбачається з пояснень, наданих Позивачем в судовому засіданні, він прибув до військової частини за власним бажанням, так як вважав, що не може бути осторонь подій які сталися в Україні, в Луганській області в 2014 році та бажав захищати Вітчизну Україну.

Позивач вважає, що є військовозобов`язаним, на що надав військовий квиток серії НОМЕР_9 с записом про зарахування 06.08.2014 його на військову службу на підставі Наказу Президента України від 21.07.2014 № 607 «Про часткову мобілізацію» (т.1 а.с. 9).

Згідно Положення про військовий квиток рядового, сержантського і старшинського складу та Положення про військовий квиток офіцера запасу, затвердженого указом Президента України від 25.05.1994 № 263/94 військовий квиток є документом, що визначає належність його власника до військової служби, служби в запасі, до офіцерського складу та військового обов`язку.

Військові квитки видають районні (міські) військові комісаріати і відповідно записи та відмітки у військовому квитку роблять посадові особи районних (міських) військових комісаріатів, які відповідають за його видачу й заповнення. Записи у військовому квитку засвідчують гербовою мастиковою печаткою.

Згідно із інформацією наявною в довідці від 01.02.2016 № 171 Позивач - ОСОБА_1 , призваний Сватівським районним військовим комісаріатом Луганської області у Збройні сили України за мобілізацією в в/ч пп НОМЕР_3 (т.1 а.с. 15).

24.12.2014 Позивач звернувся з рапортом до командира військової частини НОМЕР_3 , який було повернуто, як невірно оформлений, згідно резолюцій (т.1 а.с.11).

22.07.2015 Позивач звернувся з рапортом (від 23.07.15 вх. № 3253) до командира в/ч НОМЕР_4 ОШБ «Айдар» капітана ОСОБА_2 , в якому просив провести службове розслідування і внести його до штабу батальйону військової частини (т.1 а.с. 12). До рапорту були додані рапорти від прапорщика ОСОБА_7 та мол. лейтенанта ОСОБА_8 , від 22.07.2015 які підтверджували, що 15.05.2014 Позивач прийшов добровольцем до батальйону «Айдар» (т.1 а.с. 13-14).

Згідно із інформацією зазначеною в листі Міністерства оборони України, відповідно до вимог спільної директиви Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України від 31.08.2015 №Д-322/1/26 дск, на даний час військова частина-польової пошти НОМЕР_1 підпорядкована військовій частині-польова пошта НОМЕР_2 , яка є юридичної особою та має юридичну адресу. Військова частина-польової пошти НОМЕР_1 не є юридичною особою та не має своєї юридичної адреси. Щодо проходження військової служби Позивачем зазначено, що громадянин ОСОБА_1 на військову службу під час мобілізації на особливий період у військову частину-польова пошта НОМЕР_1 ( НОМЕР_3 ) не призивався та в списках особового складу не значиться (т.1 а.с. 81).

З поіменного списку військовозобов`язаних, які призвані і відправлені Сватівським районним військовим комісаріатом у команду № НОМЕР_3 надано інформацію, що ОСОБА_1 є рядовим, номер ВОС 837702 (т.1 а.с. 39).

Позивач стверджував, що прибув до військової частини за власним бажанням на підставі Указу Президента України від 21.07.2014 № 607 «Про часткову мобілізацію».

За клопотанням Позивача в судовому засіданні допитані свідки ОСОБА_9 та ОСОБА_10 .

Свідок ОСОБА_5 , пояснив, що з Позивачем познайомився під час несення служби в добровольчій організації «Старобільська самооборона». На базі цієї організації був створений добровольчий батальйон «Айдар» під командуванням ОСОБА_11 , в який увійшов разом з Позивачем як добровольці де і отримали зброю.

В червні місяці добровольчий батальйон «Айдар» був підпорядкований Міністерству оборони України. 04 серпня 2014 року разом з Позивачем прийшов медичну комісію в м. Старобільську Луганської області від Сватівського районного військового комісаріату для оформлення до військової частини НОМЕР_1 . Свідок отримував автомат на території військової частини НОМЕР_1 , яка після порядкування до Міністерства оборони дислокувалась в с.Половінкино Новоайдарського району Луганської області. Свідка було оформлено до військової частини НОМЕР_1 з проставленням печатки у військовому квитку, ці дії відбувались в м. Щастя, куди в кінці серпня 2014 року була передислокована військова частина. Восени 2014 року провели розподіл у батальйоні по підрозділам та прийшов його штатний розклад.

Всі хто був оформлений до військової частини після 18.01.2015 були відправлені до міста Золоте Луганської області на 29 блок-пост. Позивач до військової частини оформлений не був, печатку у військовий білет йому не ставили, грошове забезпечення не отримував, вивели за штат частини, вилучили зброю, був залучений лише до несення караульної служби в м. Старобільську, до бойових завдань не залучався. З яких підстав Позивач не був зарахований до військової частини, та не отримував заробітну плату за несення служби йому не відомо. Першу заробітну плату отримав у листопаді 2014 року на банківську картку. Банківську картку оформлювали разом з Позивачем в Старобільському відділенні АТ «Приватбанк», розташованому в м. Старобільську на вул. Комунарова, на підставі довідок з реквізитами, які їм були видані у штабі військової частини НОМЕР_1 .

Свідок ОСОБА_12 , пояснив, що познайомився з Позивачем в травні 2014 року коли прийшов добровольцем до добровольчого батальйону «Айдар», був оформлений до штату військової частини 15.06.2014, про що є запис у військовому квитку та витяг з наказу командира про зарахування до штату В0624. Близько 10 осіб, серед яких був і Позивач не були оформлені до штату частини. Не оформлення до частини керівництво пояснювало відсутністю місць у штаті частини. Позивач отримував автомат та речове забезпечення один раз в травні 2014 року разом із свідком. Військовослужбовці, які були зараховані до штату військової частини в тому числі і свідок, отримували зимове речове забезпечення в лютому 2015 року перед відправкою до м. Золоте Луганської області. Свідок отримував грошове забезпечення. Перші виплати отримав у вересні 2014 року, на банківську картку АТ «Приватбанк». До м. Золоте Позивач разом з військовослужбовцями військової частини НОМЕР_3 не був направлений, залишався в м. Старобільську при штабі військової частини приблизно до липня 2015 року коли військову частину було передислоковано.

Таким чином, згідно із поясненнями свідків Позивач не був зарахований до штату частини, не отримував грошове та інше забезпечення.

Надаючи правову оцінку обставинам вказаної справи, суд зважає на наступне.

Відповідно до частини першої та другої статті 17 Конституції України захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу.

Оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності покладаються на Збройні Сили України.

Згідно із статтею 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України.

Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни здійснює Закон України від 25.03.1992 № 2232-ХІІ «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі - Закон №2232).

Частина четверта статті 2 Закону № 2232 передбачає види військової служби: строкова військова служба; військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; військова служба за контрактом осіб рядового складу; військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи вищих навчальних закладів); військова служба за контрактом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб офіцерського складу.

Указом Президента України від 21 липня 2014 року № 607 «Про часткову мобілізацію», затверджений Законом № 1595-VII від 22.07.2014, у зв`язку з поширенням проявів тероризму на території України, що призводять до загибелі мирного населення, військовослужбовців і працівників військових формувань та правоохоронних органів України у східних регіонах держави, концентрацією угруповань військ (сил) зі значним наступальним потенціалом на території Російської Федерації поблизу державного кордону України, загрозою нападу, небезпекою державній незалежності України, з метою забезпечення оборони держави, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пунктів 1, 17, 20 частини першої статті 106 Конституції України постановлено оголосити та провести часткову мобілізацію.

Згідно з частиною першою ст. 65 Конституції України, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України.

Частинами першою та другою статті 8 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

В Україні питання, пов`язані з проходженням служби регулюється Законом України від 06.12.1991 №1932-XII «Про оборону України», Законом України від 17.03.2014 №1126-VІІ «Про затвердження Указу Президента України «Про часткову мобілізацію», Законом України від 06.12.1991 № 1934-XII «Про збройні сили України».

Так, положеннями Закону України від 06.12.1991 № 1932-XII «Про оборону України» (далі - Закон № 1932), визначено, що до виконання завдань територіальної оборони в межах їх повноважень залучаються Збройні Сили України, інші військові формування, утворені відповідно до законів України.

Таким чином, через законодавче закріплення знаків розрізнення, які ідентифікують особу, як учасника збройних сил держави (нашивки на формі у вигляді національного прапору, погони з гербом та інше), створено механізм, який дозволяє розпізнати комбатантів, зокрема добровольців від найманців та цивільних осіб.

Згідно із визначеннями закріпленими в статті 1 Закону № 1932 військове формування це створена відповідно до законодавства України сукупність військових з`єднань і частин та органів управління ними, які комплектуються військовослужбовцями і призначені для оборони України, захисту її суверенітету, державної незалежності і національних інтересів, територіальної цілісності і недоторканності у разі збройної агресії, збройного конфлікту чи загрози нападу шляхом безпосереднього ведення воєнних (бойових) дій.

Згідно із статтею 12 Закону № 1932 завданням інших військових формувань, утворених відповідно до законів України, та правоохоронних органів є участь в обороні держави разом із Збройними Силами України беруть у межах своїх повноважень інші військові формування, утворені відповідно до законів України, Державна спеціальна служба транспорту, Державна служба спеціального зв`язку та захисту інформації України, а також відповідні правоохоронні органи.

В статті 17 Закону № 1932 закріплені права та обов`язки громадян України у сфері оборони.

Стаття 18 зазначеного закону визначає умови функціонування, систему та завдання територіальної оборони України. Територіальну оборону на всій території України організовує Генеральний штаб Збройних Сил України, на території Автономної Республіки Крим, областей, у містах Києві та Севастополі - відповідно Рада міністрів Автономної Республіки Крим, обласні, Київська та Севастопольська міські державні адміністрації в межах своїх повноважень.

Безпосереднє керівництво територіальною обороною держави здійснює начальник Генерального штабу - Головнокомандувач Збройних Сил України

Згідно із Законом України від 06.12.1991 № 1934-XII «Про збройні сили України» (далі Закон № 1934) збройні Сили України - це військове формування, на яке відповідно до Конституції України покладаються оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності їі недоторканності.

Таким чином на законодавчому рівні проведено розмежування проходження військової служби, служби в інших військових формуваннях та участь у територіальній обороні. З урахуванням викладеного суд не ототожнює зазначені поняття. При цьому суд враховує підпорядкування усіх зазначених формувань генеральному штабу та не ототожнює проходження служби у військовому формування з участю у формуваннях територіальної самооборони.

Згідно з абзацом 2 пункту 12 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затверджених указом Президента України від 10.12.2008 № 1153/2008, право видавати накази по особовому складу надається командирам, командувачам, начальникам, керівникам (далі - командири (начальники) органів військового управління, з`єднань, військових частин, установ, організацій, вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів вищих навчальних закладів, які утримуються на окремих штатах (далі - військові частини), за посадами яких штатом передбачено військове звання підполковника (капітана 2 рангу) і вище.

Зазначений Наказ відсутній.

Відповідно до підпункту 1.3.4 Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженої наказом Міністра оборони України від 11.06.2008 № 260, грошове забезпечення згідно з цією Інструкцією виплачується: військовослужбовцям, які перебувають у розпорядженні відповідних командирів (начальників), а також які звільнені від посад без зарахування у розпорядження, у тому числі у зв`язку зі скороченням штатних посад

В цьому сенсі негативна для Позивача відповідь Міністерства оборони України набуває визначального значення оскільки в розумінні вимог статті 71 КАС України саме наказ про зарахування до військової частини, відповідні відмітки у військовому квитку, інформація Міністерства оборони України, є належними та допустимими доказами в частині визначення проходження служби.

Свідки допитані за ініціативою Позивача не лише не підтвердили обставини, на які посилається Позивач, а фактично їх спростували, зазначивши, що останній не отримував грошового та майнового забезпечення на рівні з особами зарахованими до штату військової частини.

Судом приймались заходи щодо повного об`єктивного розгляду справи, у тому числі залучались треті особи, витрибовувались додаткові докази серед яких ухвала суду про зобов`язання Міністерства оборони України надати інформацію стосовно обліку знаходження АКС 74У №389375 записаного у військовому квитку Позивача без засвідчення зазначеного запису печаткою.

Зазначена ухвала суду не виконана.

Представник позивача та інші учасники наполягали на розгляді справи за відсутності витребуваної судом інформації на підставі наявних доказів.

Враховуючи, що сама по собі наявність або відсутність у Позивача зброї не може свідчити про проходження останнім військової служби, враховуючи думку учасників, суд вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних доказів.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною другою статті 71 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до пунктів 1, 3, 5, 6, 8 частини третьої статті 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, суди перевіряють, зокрема, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, пропорційно, зокрема з дотриманням балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).

На виконання зазначених вимог, Позивачем не надано належних та допустимих доказів проходження служби, а судом не встановлені порушення з боку Відповідача.

Враховуючи вищезазначене та обраний Позивачем спосіб захисту, суд дійшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Розподіл судових витрат судом не здійснюється у зв`язку з їх відсутністю.

На підставі частини третьої статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України у судовому засіданні 08 листопада 2016 року проголошено вступну та резолютивну частини постанови. Складення постанови у повному обсязі відкладено, про що згідно вимог частини другої статті 167 Кодексу адміністративного судочинства України повідомлено після проголошення вступної та резолютивної частин постанови у судовому засіданні.

Керуючись статтями 2, 9, 10, 11, 17, 18, 24, 69-72, 87, 94, 105, 158-163, 167, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до військової частини польової пошти НОМЕР_1 , військової частини польової пошти НОМЕР_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , про визнання неправомірною бездіяльності військової частини - ПП НОМЕР_3 ( НОМЕР_1 ) з не зарахування до списку військовослужбовців військової частини у період з 15.05.2014 по 06.08.2015, зобов`язання військової частини - польова пошта НОМЕР_2 зарахувати до штату військової частини-польової пошти НОМЕР_1 у період з 15.05.2014 по 06.08.2015 як військовослужбовця на посаді солдата в званні рядовий, зобов`язання військової частини НОМЕР_2 нарахувати і виплатити грошове забезпечення з 15.05.2014 по 06.08.2015 відмовити повністю.

Постанова суду може бути оскаржена в апеляційному порядку до Донецького апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга подається до Донецького апеляційного адміністративного суду через Луганський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає до суду апеляційної інстанції

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб`єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п`ятиденного строку з моменту отримання суб`єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Повний текст постанови складено та підписано 14 листопада 2016 року.

Суддя С.М. Чиркін