Справа № 208/1561/16-а
Суддя: Івченко Т. П.
Дата ухвалення: 2016-08-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

справа № 208/1561/16-а
№ провадження 2-а/208/74/16
ПОСТАНОВА

Іменем України

12 серпня 2016 р. м. Кам'янське

Заводський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі, головуючого судді Івченко Т.П., розглянув у скороченому порядку, передбаченому ст. 183-2 КАС України, адміністративну справу:

- позивач ОСОБА_1;

- представник позивача ОСОБА_2,

- відповідач - ОСОБА_3 Пенсійного фонду України в Заводському районі м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області про визнання протиправною бездіяльності та спонукання до вчинення дій,

в с т а н о в и в:

14 березня 2016 року ОСОБА_1, 08.07.1936р.н., звернулася в суд з адміністративним позовом до ОСОБА_3 Пенсійного фонду України в Заводському районі м. Дніпродзержинська про визнання протиправною бездіяльності та спонукання до вчинення дій.

Ухвалою судді Заводського районного суду м. Дніпродзержинська від 29 березня 2016 року відкрито скорочене провадження у справі.

Свої вимоги позивач мотивує тим, що до березня 1998р., проживала в Жовтневому районі АДРЕСА_1, отримувала пенсію за віком, надалі виїхала на постійне місце перебування до Ізраїлю, в звязку з чим виплату пенсій їй припинено.

27.03.2012р. позивач звернулася до Пенсійного фонду України із заявою про поновлення виплати пенсії.

Пенсійним фондом України в поновленні виплати пенсії відмовлено.

10.09.2012р. позивач звернулася до Печерського районного суду м. Києва з позовом.

Постановою Печерського районного суду м. Києва від 26 жовтня 2012р. по справі № 2а-289/12, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 07 листопада 2013р. позов задоволено частково. Зобовязано УПФУ в Жовтневому районі м. Луганська поновити ОСОБА_1 виплату пенсії за віком відповідно до чинного пенсійного законодавства України з 10 березня 2012р.

Виплату пенсії відповідачем не поновлено.

В звязку з проведенням в Луганській області АТО та нездійсненням УПФУ в Жовтневому районі м. Луганська своїх функцій, 24.02.2016р. представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 особисто звернувся до УПФУ в Заводському районі м. Дніпродзержинська та просив витребувати або відновити пенсійну справу ОСОБА_1, взяти на облік за місцем знаходження представника, перерахувати та поновити виплату пенсії за віком з 10.03.2012р. в розмірах згідно діючого законодавства, як непрацюючому пенсіонеру з надбавкою як дитині війни.

Листом УПФУ в Заводському районі м. Дніпродзержинська № 1788/03/40 від 29.02.2016р. повідомлено, що Законом не передбачено питання пенсійного забезпечення громадян України, які виїхали на постійне проживання до держави Ізраїль.

Вважає таку бездіяльність УПФУ в Заводському районі м. Дніпродзержинська протиправною та просить суд визнати протиправною бездіяльність ОСОБА_3 Пенсійного фонду України в Заводському районі м. Дніпродзержинська щодо не взяття на облік та не поновлення виплати пенсії ОСОБА_1.

Просить зобов'язати ОСОБА_3 Пенсійного фонду України в Заводському районі м. Дніпродзержинська взяти на облік перерахувати та поновити виплату пенсії за віком ОСОБА_1 з 10 березня 2012 року в розмірах згідно діючого законодавства, як непрацюючому пенсіонеру з надбавкою як дитині війни.

В письмових запереченнях представник Дніпродзержинського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області, яке є правонаступником ОСОБА_3 Пенсійного фонду України в Заводському районі м. Дніпродзержинська, проти задоволення позову заперечує. Зазначає, що на території Луганської області, зокрема в м. Луганську проводиться антитерористична операція. Матеріали пенсійної справи ОСОБА_1 знаходяться на неконтрольованій території. Надані представником позивача документи до заяви про поновлення виплати пенсії не підтверджують місце проживання (реєстрації) ОСОБА_1 на території України, що передбачено Законом України Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005р. № 22-1.

Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» не передбачено питання пенсійного забезпечення громадян України, які мешкають за кордоном та виїхали на постійне місце до держави Ізраїль. Між урядами України та Ізраїлю не укладено міждержавних договорів щодо пенсійного забезпечення громадян України, які постійно проживають на території держави Ізраїль.

Відповідно ст. 45 Закону № 1058-ІV пенсія призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, тому вимоги позивачки в частині поновлення виплати пенсії з 10 березня 2012р. є безпідставними. Просить справу розглянути без участі представника управління.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що 27.03.2012р. позивач звернулася до Пенсійного фонду України із заявою про поновлення виплати пенсії. Пенсійним фондом України в поновленні виплати пенсії відмовлено.

10.09.2012р. позивач звернулася до Печерського районного суду м. Києва з позовом.

Постановою Печерського районного суду м. Києва від 26 жовтня 2012р. по справі № 2а-289/12, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 07 листопада 2013р. позов задоволено частково. Зобовязано УПФУ в Жовтневому районі м. Луганська поновити ОСОБА_1 виплату пенсії за віком відповідно до чинного пенсійного законодавства України з 10 березня 2012р.

Відповідно статті 72 КАС України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

24.02.2016р. представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 звернувся до УПФУ в Заводському районі м. Дніпродзержинська та просив витребувати або відновити пенсійну справу ОСОБА_1, взяти на облік за місцем знаходження представника, перерахувати та поновити виплату пенсії за віком з 10.03.2012р. в розмірах згідно діючого законодавства, як непрацюючому пенсіонеру з надбавкою як дитині війни.

Листом УПФУ в Заводському районі м. Дніпродзержинська № 1788/03/40 від 29.02.2016р. повідомлено, що Законом не передбачено питання пенсійного забезпечення громадян України, які виїхали на постійне проживання до держави Ізраїль.

Відповідно п. 2 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України.

Згідно зі ст. 51 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» у разі виїзду пенсіонера на постійне місце проживання за кордон пенсія, призначена в Україні, за заявою пенсіонера може бути виплачена йому за шість місяців наперед перед від'їздом, рахуючи з місяця, що настає за місяцем зняття з обліку за місцем постійного проживання. Під час перебування за кордоном пенсія виплачується в тому разі, якщо це передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України.

Рішенням Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень пункту 2 частини першої статті 49, другого речення статті 51 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 07 жовтня 2009 року № 25-рп/2009 визначено, що пункт 2 частини першої статті 49, друге речення статті 51 Закону № 1058-ІV щодо припинення виплати пенсії на весь час проживання (перебування) пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, Конституційний Суд України визнав такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційним). Зазначені положення Закону № 1058-ІV втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення.

У цьому рішенні зазначено, що оспорюваними нормами Закону № 1058-ІV держава, всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб, право на соціальний захист поставила в залежність від факту укладення Україною з відповідною державою міжнародного договору з питань пенсійного забезпечення. Таким чином, держава всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб, що мають право на отримання пенсії у старості, на законодавчому рівні позбавила цього права пенсіонерів у тих випадках, коли вони обрали постійним місцем проживання країну, з якою не укладено відповідного договору. Виходячи із правової, соціальної природи пенсій право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може пов'язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні; держава відповідно до конституційних принципів зобов'язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія, - в Україні чи за її межами.

Крім того, як зазначив Європейський суд з прав людини у рішенні по справі «Пічкур проти України», яке набрало статусу остаточного 07 лютого 2014 року, право на отримання пенсії як таке стало залежним від місця проживання заявника. Це призвело до ситуації, в якій заявник, пропрацювавши багато років у своїй країні та сплативши внески до системи пенсійного забезпечення, був зовсім позбавлений права на пенсію лише на тій підставі, що він більше не проживає на території України (пункт 51 цього рішення).

У пункті 54 вказаного рішення Європейського суду з прав людини зазначено, що наведених вище міркувань Європейського суду з прав людини достатньо для висновку про те, що різниця в поводженні, на яку заявник скаржився, порушувала статтю 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно з якою користування правами та свободами, визнаними в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою, у поєднанні зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою передбачено право кожної фізичної або юридичної особи мирно володіти своїм майном та закріплено, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Враховуючи те, що рішення Європейського суду з прав людини є джерелом права та обов'язковими для виконання Україною відповідно до статті 46 Конвенції, суди при розгляді справ зобов'язані враховувати практику Європейського суду з прав людини, у тому числі й у рішенні у справі «Пічкур проти України», як джерело права відповідно до статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини».

За таких обставин, з дня набрання чинності рішенням Конституційного Суду України від 07 жовтня 2009 року № 25-рп/2009 виникли підстави для поновлення конституційного права особи на виплату пенсії, виплата якої була зупинена на підставі положень зазначеного Закону. З цього часу управління ПФУ має відновити виплату пенсії громадянам України, які виїхали на постійне місце проживання за кордон.

Зазначена правова позиція викладена і в постанові колегії суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України від 06 жовтня 2016 року в справі № 21-2419а15.

Посилання відповідача на статтю 45 Закону № 1058-ІV є недоречним, за тих обставин, що стаття 45 регулює питання призначення пенсії, а позивачка була пенсіонером ще до виїзду за кордон у 1998 році, та зверталася до відповідача із заявою про поновлення виплати пенсії.

Ухвалою від…. замінено відповідача ОСОБА_3 Пенсійного фонду України в Заводському районі м. Дніпродзержинська правонаступником - Дніпродзержинське об'єднане управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області.

Керуючись рішенням Європейського суду з прав людини в справі «Пічкур проти України», яке набрало статусу остаточного 07 лютого 2014 року, рішенням Конституційного Суду України від 07 жовтня 2009 року № 25-рп/2009, статтями 9, 40, 42, 49, 51 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», Законом України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», статтями 9, 11, 69-86, 128, 158-163, 167, 183-2 КАС України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Дніпродзержинського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність Дніпродзержинського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області щодо не взяття на облік та не поновлення виплати пенсії ОСОБА_1.

Зобов'язати Дніпродзержинське об'єднане управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області взяти на облік, перерахувати та поновити виплату пенсії за віком ОСОБА_1 з 10 березня 2012 року в розмірах згідно діючого законодавства, як непрацюючому пенсіонеру з надбавкою як дитині війни.

Постанова за результатами скороченого провадження може бути оскаржена сторонами в апеляційному порядку.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку також іншими особами у зв'язку з тим, що суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси чи обов'язки.

Строк для подання апеляційної скарги стороною або іншою особою, яка брала участь у справі, обчислюється з моменту отримання копії постанови.

Апеляційні скарги у справах, передбачених пунктами 1, 2 частини першої цієї статті, розглядаються апеляційними судами в порядку письмового провадження.

Постанова, прийнята у скороченому провадженні, крім випадків її оскарження в апеляційному порядку, є остаточною.

У разі оскарження в апеляційному порядку постанови, прийнятої у скороченому провадженні, судове рішення апеляційної інстанції по такій справі є остаточним і оскарженню не підлягає.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня її проголошення апеляційної скарги, з подачею її копії до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги через Заводський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області з одночасним направленням копії апеляційної скарги особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня проголошення постанови. Якщо судом у відповідності до частини 3 статті 160 КАС України було проголошено вступну та резолютивну частину.

Суддя Івченко Т. П.