Справа № 807/252/16
Суддя: Ліщинський Андрій Михайлович
Дата ухвалення: 2016-11-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 листопада 2016 р. Справа № 876/7568/16

Колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного суду в складі :

головуючого судді: Ліщинського А.М.,

суддів: Каралюса В.М., Запотічного І.І.

розглянувши у порядку письмового провадження в м.Львові апеляційну скаргу Управління Міністерства внутрішніх справ України в Закарпатській області на постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 04 серпня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління Міністерства внутрішніх справ України в Закарпатській області, Головного управління Національної поліції у Закарпатській області, третя особа : Закарпатська обласна організація професійної спілки атестованих працівників органів внутрішніх справ України про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі,-

В С Т А Н О В И Л А:

30.03.2016 року позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до відповідачів (з врахуванням заяви про зміну позовних вимог від 04.07.2016 року):

про визнання протиправним та скасувати наказ начальника Управління Міністерства внутрішніх справ України у Закарпатській області від 06.11.2015 року за № 250 о/с по особовому складу в частині звільнення ОСОБА_1 (М-226899) із займаної посади;

про поновлення ОСОБА_1 на посаді інспектора слідчого відділу Тячівського районного відділу УМВС України в Закарпатській області з 06 листопада 2015 року;

про зобов'язання Головного управління Національної поліції в Закарпатській області вирішити питання щодо прийняття ОСОБА_1 на службу в органах Національної поліції;

про стягнення солідарно з відповідачів на користь ОСОБА_1 судовий збір;

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що при вирішенні питання щодо звільнення за скороченням штату, начальник органу прямо зобов`язаний розглянути можливість подальшого використання на службі особи, що звільняється. Однак відповідач не тільки жодним чином не обґрунтував відсутність можливості подальшого використання позивача на службі та не врахував відсутність відмови позивача від проходження служби в поліції, але й взагалі н перевірив можливість реалізації його права на прийняття на службу до поліції, а саме до Головного управління Національної поліції в Закарпатській області.

Постановою Закарпатського окружного адміністративного суду від 04 серпня 2016 року адміністративний позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано наказ начальника Управління Міністерства внутрішніх справ України у Закарпатській області від 06 листопада 2015 року № 250 «По особовому складу» в частині звільнення старшого лейтенанта міліції інспектора слідчого відділення Тячівського районного відділу УМВС України в Закарпатській області ОСОБА_1 ( М-226899) із займаної посади. Зобов'язано Управління Міністерства внутрішніх справ України в Закарпатській області (м. Ужгород, вул. Ф. Ракоці, 13, ) поновити ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на посаді інспектора слідчого відділення Тячівського районного відділу УМВС України в Закарпатській області або на рівнозначній посаді з 06 листопада 2015 року. Постанову в частині поновлення ОСОБА_1 на займаній на час звільнення посаді допущено до негайного виконання.

Додатковою постановою Закарпатського окружного адміністративного суду від 15 серпня 2016 року у задоволенні позовних вимог позивача в частині зобов'язання Головного управління Національної поліції в Закарпатській області вирішити питання щодо прийняття ОСОБА_1 на службу в органах Національної поліції та стягнення солідарно з відповідачів витрат на сплату судового збору - відмовлено.

Відповідач, Управління Міністерства внутрішніх справ України в Закарпатській області, постанову оскаржило, не погодившись із зазначеним судовим рішенням, подало апеляційну скаргу, зазначивши, що оскаржувана постанова винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права та є незаконною, просить оскаржувану постанову скасувати та прийняти нову, якою відмовити в задоволенні позову.

В апеляційній скарзі покликається на те, що вони прийняли законне рішення - про звільнення позивача у період декретної відпустки, оскільки норма спеціального Закону не конкретизує та не розмежовує відпустки на види, а отже перебування працівників міліції у будь-якому виді відпустки не є перешкодою для їх звільнення зі служби в органах внутрішніх справ.

Особи які беруть участь у справі, в судове засідання на виклик суду не з'явилися, хоча належним чином були повідомлені про місце та час розгляду справи, що не перешкоджає розгляду справи в їх відсутності згідно з п.2 ч.1 ст. 197 КАС України.

Судова колегія заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає за необхідне її відхилити з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги позивача, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не тільки жодним чином не обґрунтував відсутність можливості подальшого використання позивача на службі та не врахував відсутність відмови позивача від проходження служби в поліції, але й взагалі не перевірив можливість реалізації його права на прийняття на службу до поліції, а саме до Головного управління Національної поліції в Закарпатській області. Беручи до уваги, що наказ про звільнення позивача з органів внутрішніх справ винесений відповідачем протиправно, позивач підлягає поновленню на роботі.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що місцевий суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Згідно ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, добросовісно.

Частиною 1 ст.195 КАС України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Правильність вирішення справи відповідно до вимог ст.13 КАС України забезпечується системою: апеляційною та касаційною. Можливість апеляційного та касаційного оскарження судових рішень є принципом адміністративного судочинства, що спрямований на забезпечення прав осудності (законності та обґрунтованості) судових рішень.

Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, що 12 серпня 2007 року позивач прийнятий на службу в органи внутрішніх справ та згідно запису у трудовій книзі № 2 - 06 листопада 2016 року такий звільнений з органів внутрішніх справ.

Згідно витягу з Наказу Управління МВС України в Закарпатській області за № 250 о/с від 06 листопада 2015 року, старшого лейтенанта міліції ОСОБА_1 (М-226899), який перебував у відпустці для догляду за дитиною до досягнення нею 3-х річного віку, інспектора слідчого відділу Тячівського районного відділу УМВС України в Закарпатській області, було звільнено у запас Збройних Сил за пунктом 64 "г" (через скорочення штатів).

03.11.2015 року, позивачем було складено та подано на ім'я начальника УМВС України в Закарпатській області рапорт з проханням надати дозволу для його подальшого проходження служби в лавах Національної поліції Закарпатської області на рівнозначній посаді.

Також 03.11.2015 року, згідно витягу з протоколу засідання кадрової комісії Управління МВС України в Закарпатській області за № 11, на порядок денний винесено питання про надання згоди працівників УМВС України в Закарпатській області, які перебувають у відпустках для догляду за дитиною, на подальше проходження служби в Національній поліції України та прийнято рішення про звільнення з органів внутрішніх справ (через скорочення штатів) відповідно до п.64 "г" Положення про служби старшого лейтенанта міліції ОСОБА_1, який не рекомендований для подальшого проходження служби в Національній поліції України керівництвом райвідділу.

06.11.2015 року, відповідно до витягу з Протоколу засідання кадрової комісії Управління МВС України в Закарпатській області за № 12, винесено на порядок денний питання щодо звільнення зі служби (роботи) з органів внутрішніх справ працівників УМВС України в Закарпатській області через скорочення штатів відповідно до пунктів 9, 10 та 11 розділу ХІ Закону України «Про Національну поліцію» та відповідно до положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, згідно з пунктом 8 розділу ХІ Закону України «Про Національну поліцію» та пунктом 1 статті 40 Кодексу законів про працю України, прийнято рішення за погодженням із Закарпатською обласною організацією профспілки атестованих працівників ОВС України, звільнити зі служби (роботи) з внутрішніх справ через скорочення штатів 244 працівників, зокрема і ОСОБА_1.

Згідно довідки-об'єктивки на інспектора слідчого відділення Тячівського РВ УМВС України в Закарпатській області старшого лейтенанта міліції ОСОБА_1 (М-226899), позивач проходив службу в органах внутрішніх справ з вересня 2007 року та зарекомендував себе з позитивного боку, однак, його не було рекомендовано на подальше проходження служби в складі Головного управління Національної поліції в Закарпатській області ВВБ в Закарпатській області ДВБ МВС України та ВІОС УКЗ УМВС України в Закарпатській області.

06.11.2016 року, згідно витягу з Наказу Управління МВС України в Закарпатській області за № 250 о/с, старшого лейтенанта міліції ОСОБА_1 (М-226899), який перебував у відпустці для догляду за дитиною до досягнення нею 3-х річного віку, інспектора слідчого відділу Тячівського районного відділу УМВС України в Закарпатській області, було звільнено у запас Збройних Сил за пунктом 64 "г" (через скорочення штатів).

10.11.2015 року, Управлінням Міністерства внутрішніх справ України в Закарпатській області надано відповідь на рапорт позивача від 03.11.2015 року, згідно якої повідомлено останнього про те, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України (далі - КМУ) «Про утворення територіальних органів Національної поліції» та відповідно до протоколу засідання кадрової комісії УМВС № 12, довідки - обґрунтування Тячівського районного відділу та у зв'язку із запереченнями відділу внутрішньої безпеки у Закарпатській області ДВБ МВС України позивача не рекомендовано для подальшого перебування на службі в Головному управлінні Національної поліції. Крім того, за даним листом відповідач повідомляє, що ОСОБА_1 звільнено із займаної посади.

Колегія суддів погоджується з думкою суду першої інстанції, що відповідач не обґрунтував відсутність можливості подальшого використання позивача на службі та не врахував відсутність відмови позивача від проходження служби в поліції та не перевірив можливість реалізації його права на прийняття на службу до поліції, а саме до Головного управління Національної поліції в Закарпатській області.

Відповідно до пункту 9 Розділу ХІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про Національну поліцію» №580-VIII від 02.07.2015 року працівники міліції, які виявили бажання проходити службу в поліції, за умови відповідності вимогам до поліцейських, визначеним цим Законом, упродовж трьох місяців з дня опублікування цього Закону можуть бути прийняті на службу до поліції шляхом видання наказів про призначення за їх згодою чи проходження конкурсу на посади, що заміщуються поліцейськими, у будь-якому органі (закладі, установі) поліції.

Посади, що пропонуються особам, зазначеним у цьому пункті, можуть бути рівнозначними, вищими або нижчими щодо посад, які ці особи обіймали під час проходження служби в міліції.

Відповідно до пункту 8 Розділу ХІ Прикінцеві та перехідні положення зазначеного Закону, з дня опублікування цього Закону всі працівники міліції (особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ), а також інші працівники Міністерства внутрішніх справ України, його територіальних органів, закладів та установ вважаються такими, що попереджені у визначеному порядку про можливе майбутнє звільнення через скорочення штатів.

Відповідно до пункту 1 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про Національну поліцію», цей Закон набирає чинності через три місяці з дня, наступного за днем його опублікування, крім: 1) пунктів 1, 2, 3, 7-13, 15, 17-18 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону, які набирають чинності з дня, наступного за днем його опублікування (перше опублікування 06.08.2015 року), таким чином пункт 9 набрав чинності з 07.08.2015 року.

В порушення вимог пункту 9 Розділу ХІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про Національну поліцію» № 580-VIII від 02.07.2015 року, з моменту опублікування Закону України «Про Національну поліцію» (з 06.08.2015 року) та до прийняття спірного наказу (06.11.2015 року) про звільнення позивача за пунктом 64 «г" (через скорочення штату) йому не було запропоновано жодної посади (рівнозначної, вищої чи нижчої) в органах поліції, взагалі не було перевірено можливості його подальшого використання на службі та відповідності вимогам поліцейського у порушення пункту 9 Розділу ХІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про Національну поліцію» № 580-VIII від 02.07.2015 та Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ та не вирішено питання про перевід позивача до Головного управління Національної поліції в Закарпатській області.

Суд першої інстанції правильно зазначив, з чим погодилась колегія суддів, що оскільки перше офіційне опублікування відбулося в газеті «Голос України» 06.08.2015 (випуск №141-142), Закон набрав законної сили з 07.11.2015. Тобто суд погоджується із доводами позивача, що оскаржуване рішення прийнято на підставі норм Закону, які ще не набули чинності, оскільки як слідує із оскаржуваного Наказу звільнення відбулося за пунктами 10 та 11 розділу ХІ Закону «Про Національну поліцію» та відповідно до Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ.

При цьому в Прикінцевих та перехідних положеннях Закону оговорено, що з дня опублікування цього Закону всі працівники міліції (особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ), а також інші працівники Міністерства внутрішніх справ України, його територіальних органів, закладів та установ вважаються такими, що попереджені у визначеному порядку про можливе майбутнє звільнення через скорочення штатів, тобто працівники вважаються попередженими про наступне скорочення Законом, а тому необхідності персонального попередження про наступне скорочення працівників у органу міліції не було.

Також враховуючи, що спеціальним Законом не оговорено порядок звільнення у зв'язку з скороченням штатів осіб, які знаходяться у відпустці по догляду за дитиною до досягнення трирічного віку, суд вважає, що в даному випадку підлягає застосуванню стаття 184 Кодексу законів про працю України.

Згідно з частиною 3 статті 184 Кодексу законів про працю України, звільнення осіб, які мають дітей віком до трьох років (до шести років - частина шоста статті 179), одиноких матерів при наявності дитини віком до чотирнадцяти років або дитини-інваліда з ініціативи власника або уповноваженого ним органу не допускається, крім випадків повної ліквідації підприємства, установи, організації, коли допускається звільнення з обов'язковим працевлаштуванням. Обов'язкове працевлаштування зазначених осіб здійснюється також у випадках їх звільнення після закінчення строкового трудового договору. На період працевлаштування за ними зберігається середня заробітна плата, але не більше трьох місяців з дня закінчення строкового трудового договору.

Пряма заборона на звільнення перелічених працівників протягом встановлених строків означає, що вони взагалі не можуть бути кандидатами на звільнення. Вони мають суб'єктивне право залишитися на роботі (крім випадків повної ліквідації підприємства) і питання про їх звільнення, якщо підприємство не ліквідовується, не може ставитися взагалі. Якщо підприємство ліквідується допускається звільнення таких працівників з обов'язковим працевлаштуванням.

Разом з тим, наказом начальника управління МВС України в Закарпатській області № 250 о/с від 06.11.2015 року позивач був звільнений з займаної посади у період перебування у відпустці по догляду за дитиною до досягнення трирічного віку, при цьому позивач при звільненні не був працевлаштований та Рапорт позивача, поданий ним на ім'я начальника ГУ МВС України в Закарпатській області у зв'язку з висловлюванням бажання проходити службу в Головному управлінні Національної поліції в Закарпатській області - розглянутий без врахування всіх обставин, що мають значення для правильного прийняття рішення та не у спосіб що визначений законом, а отже свідчить про порушення суб'єктом владних повноважень частини третьої статті 2 КАС України.

Згідно з правовим висновком Верховного суду України, викладеного у постанові від 28.10.2014 р., встановлена законодавством можливість ліквідації державної установи (організації) з одночасним створенням іншої, яка буде виконувати повноваження (завдання) особи, що ліквідується, не виключає, а включає зобов'язання роботодавця (держави) по працевлаштуванню працівників ліквідованої установи. При цьому, у випадку незаконного звільнення працівника з роботи, його порушене право повинно бути відновлене шляхом поновлення його на посаді.

Наказом начальника управління МВС України в Закарпатській області № 250 ос від 06.11.2015 року ОСОБА_1 був звільнений з займаної посади у період перебування у відпустці по догляду за дитиною до досягнення трирічного віку. (Згідно до ч. З ст. 18 Закону України №504/96-ВР ця відпустка по догляду за дитиною може бути використана також батьком дитини).

Однак, відповідач не тільки жодним чином не обґрунтував відсутність можливості подальшого використання позивача на службі та не врахував відсутність відмови позивача від проходження служби в поліції, але й взагалі не перевірив можливість реалізації його права на прийняття на службу до поліції, а саме до Головного управління Національної поліції в Закарпатській області.

Згідно з правовим висновком, зазначеним у Постанові ВСУ від 10 березня 2015 року по справі № 21 -52а 15, обов'язковим для врахування в порядку ст.244-2 КАС України, вказано, що виходячи з нормативного тлумачення пункту 1 частини першої статті 40, частин першої та третьої статті 49-2 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку зі змінами в організації виробництва і праці зобов'язаний запропонувати працівникові всі наявні вакантні посади, які він може обіймати відповідно до своєї кваліфікації. Тобто вживає заходи до переведення працівника за його згодою на іншу роботу.

Враховуючи, що Закон України від 02.07.2015 № 58О-VIII «Про Національну поліцію» було опубліковано 06.08.2015 р. в газеті «Голос України», відповідно, 3-х місячний термін з дня опублікування закінчується 06.11.2015 р. Окрім того, позивача було звільнено 06.11.2015 року, разом з тим Управлінням МВС України в Закарпатській області не було надано можливість позивачу реалізувати своє право щодо призначення за його згодою на посади, що замішуються поліцейськими, у будь-якому органі (закладі, установі) поліції, відтак, наказ про звільнення без виконання цих вимог також, було видано незаконно.

Відповідно до ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд згідно з статтею 86 КАС України оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Мотивація та докази, наведені у апеляційній скарзі, не дають адміністративному суду апеляційної інстанції підстав для постановлення висновків, які б спростовували правову позицію суду першої інстанції.

За таких обставин справи колегія суддів приходить до переконання, що суд першої інстанції прийшов до правильного висновку вирішуючи даний публічно-правовий спір, правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм у оскаржуваному судовому рішенні належну правову оцінку, відтак подана апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст.200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи і ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги не являються суттєвими і не складають підстави для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи.

Керуючись статтями 160, 195, 197, 198 п.1, 200, 205, 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

апеляційну скаргу Управління Міністерства внутрішніх справ України в Закарпатській області залишити без задоволення, а постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 04 серпня 2016 року у справі №807/252/16 - без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, що беруть участь у справі, та може бути оскаржена до касаційної інстанції протягом двадцяти днів шляхом подання скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя А.М.Ліщинський

Судді В.М.Каралюс

І.І.Запотічний