Справа № 344/13621/16-а
Суддя: Польська М. В.
Дата ухвалення: 2016-11-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/344/634/16
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 листопада 2016 року м. Івано-Франківськ

Суддя Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області Польська М.В., розглянувши в порядку скороченого провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту соціальної політики виконкому Івано-Франківської міської Ради про визнання відмови протиправною та стягнення недоплаченої щорічної разової грошової допомоги,як учаснику бойових дій, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Департаменту соціальної політики виконкому Івано-Франківської міської ради про визнання відмови протиправною та стягнення недоплаченої щорічної разової грошової допомоги до 5 травня, як учаснику бойових дій.

Адміністративний позов, обґрунтовано тим, що позивач має статус учасника бойових дій. Відповідно до ч.5 ст. 12 Закону України №3551-12 «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», йому, як учаснику бойових дій, належить право на отримання щорічної грошової допомоги до 5 травня 2016 року у розмірі п'яти мінімальних пенсій за віком. Такий розмір одноразової грошової допомоги, регламентовано також і в Законі України від 28 грудня 2007 року № 107-6 «Про державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» та Рішенням Конституційного суду України від 22 травня 2008 року № 10рп/ 2008, яким було визнано такою, що не відповідає Конституції України норма, яка обмежувалася виплатою у розмірі за постановою Кабінету Міністрів України та визначалась в межах бюджетних призначень, встановлених законом про Державний бюджет України. В позові позивач зазначає, що на момент виникнення спірних відносин, а саме у 2016 році, діяла саме редакція ч.5 ст.12 цього Закону до 22.05.2008 року. З огляду на це, сума отриманої ним грошової допомоги 05.06.2016р. в розмірі 920 грн., як учаснику бойових дій, є значно меншою ніж та, яку відповідач мав виплатити у відповідності до ч.5 ст.12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». А тому, позивач просив стягнути з відповідача одноразову недовиплачену допомогу в розмірі 4730 грн., як різницю від суми, яка становить 5650 грн., що належала до виплати в 2016 році, із врахуванням також Закону України «Про встановлення прожиткового мінімуму та мінімальної заробітної плати на 2016 рік», де прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність та мінімальна пенсія за віком становлять з травня 2016 року - 1130 грн.

Представник відповідача надіслав на адресу суду письмове заперечення проти позову, в якому просив відмовити в позові у зв'язку з його безпідставністю, оскільки виплата відповідачу відбулася в повній мірі в порядку та спосіб визначений чинним законодавством, а саме розмірі визначеному КМ України.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 183-2 КАС України скорочене провадження застосовується в адміністративних справах щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.

Дослідивши письмові докази у справі в їх сукупності, суд встановив, що публічно-правовий спір між сторонами виник з приводу права особи, яка маючи статус учасника бойових дій, має право на гарантію належного соціального захисту, зокрема одноразової соціальної допомоги в певному розмірі визначеному законом - на 5 травня.

Судом встановлено, що позивач має статус учасника бойових дій, що підтверджується копією посвідчення виданого 04.06.2015 року, та має право на пільги встановлені законодавством України для ветеранів війни.

Відповідно до ч.5 ст.12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» в редакції Закону № 367-14 від 25.12.1998 року (зі змінами до грудня 2007р.), з урахуванням рішення Конституційного Суду № 10 рп/2008 від 22 травня 2008 року, щорічно до 5 травня учасникам бойових дій виплачується разова грошова допомога у розмірі п'яти мінімальних пенсій за віком.

Відповідно до ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

З чого слідує, що разова щорічна, грошова допомога до 5 травня для учасників бойових дій є формою соціального забезпечення громадян. Тобто, фактично ця допомога є формою реалізації конституційного права громадян, які є учасниками, ветеранами чи інвалідами війни на соціальний захист.

Відповідно до Закону України «Про встановлення прожиткового мінімуму та мінімальної заробітної плати» розміри державних соціальних гарантій, що визначаються залежно від прожиткового мінімуму, встановлюються відповідними законами та нормативно-правовими актами Кабінету Міністрів України.

Статею 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2016 рік», з 01 травня 2016 року встановлено прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для осіб, які втратили працездатність - 1130 грн.

Отже, виходячи з даного розміру, позивач вказує на те, що він мав би отримати 5 травня 2016 року виплату у розмірі 5650грн., тобто недоплата складає 4730грн.

Заперечуючи позовні вимоги, відповідач вказав, що з 01.01.2015 року, набрав чинності Закон України від 28 грудня 2014 року «Про внесення змін до бюджетного Кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин», пунктом 26 якого встановлено, що норми і положення статей в т.ч. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни,гарантії їх соціального захисту» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування. Також, відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 25.01.2012 року № 3 рп/2012 надано тлумачення, що суди під час вирішення справ про соціальний захист громадян керуються, зокрема принципом законності. Цей принцип передбачає застосування судами законів України та нормативно- правових актів відповідних органів державної влади, виданих на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України, в тому числі нормативно-правових актів Кабінету Міністрів України, виданих у межах його компетенції, на основі і на виконання Бюджетного кодексу України, закону про Державний бюджет України на відповідний рік та інших законів України.

Так, постановою Кабінету Міністрів України від 02.03.2016 року № 141, деякі виплати у 2016 році разової грошової допомоги, передбаченої в т.ч. Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та постановою Кабінету Міністрів України від 29 квітня 2016 року № 320 «Про збільшення розмірів щорічної разової грошової допомоги до 05 травня деяким категоріям громадян», визначено, що у 2016 році виплата щорічної разової грошової допомоги до 5 травня учасникам бойових дій проводиться у розмірі - 920,00 грн.

Розглядаючи даний спір, суд враховує наступне.

Згідно з часинами 1,2 ст. 8 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Та застосовує принцип верховенства права з урахуванням практики Європейського Суду з питань захисту прав людини.

Так, згідно зі ст. 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи, а стаття 64 Основного закону, зазначає, що Конституційні права і свободи людини та громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. Аналогічно за нормою ст.22 Основного Закону, конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Також, відповідно до ч.2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування,їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб,що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» фінансове забезпечення державних соціальних гарантій здійснюється за рахунок Державного бюджету України. Щорічну виплату разової грошової допомоги до 5 травня в розмірах, передбачених статтями 12 - 16 цього Закону, здійснюють центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, через відділення зв'язку або через установи банків (шляхом перерахування на особовий рахунок отримувача) пенсіонерам - за місцем отримання пенсії, а особам, які не є пенсіонерами, - за місцем їх проживання чи одержання грошового утримання (ст.17, 17-1).

Частиною другою статті 46 Конституції України передбачено, що право на соціальний захист гарантується, у тому числі, загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств,установ і організацій,а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення.

За умови відсутності у державному бюджеті коштів на виплату грошової допомоги учасникам бойових дій - ветеранам війни це створює ситуацію правової невизначеності стосовно джерела коштів, з яких має виплачуватись вказана пільга. У своєму рішенні, «Кечко проти України», Європейський суд з прав людини, зазначив, що органи державної влади не можуть посилатись на відсутність коштів, як на причину невиконання своїх зобов'язань.

Виходячи з того, що позивач будучи учасником бойових дій та наділений державою певним правовим статусом, то відповідно останній має право на певний вид соціального захисту, зокрема право на отримання щорічної разової грошової допомоги до 5 травня. В такий спосіб, держава взяла на себе публічне зобов'язання забезпечити належний матеріальний рівень осіб, які є, зокрема, учасниками бойових дій.

Отже, суд приходить до висновку, що позивач вірно обґрунтовуючи вимоги покликається на Конституцію України (ст..64), Закон України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (діючу редакцію статті 12) та рішення Конституційного Суду України від 22.05.2008р. №10-рп/2008, як і вірно застосовує відповідач у своєму запереченні також Конституцію України (ст..19, 46), рішення Конституційного Суду України від 25.01.2012р. №3-рп/2012, Закон України від 28.12.2014р. №79 «Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин» (п.26) та сам Бюджетний кодекс України (ст..4, 78). Отже, закони в своїй правовій природі та рішення Конституційного суду України є рівнозначними, та не мають переваги одне над одним.

А тому, оскільки в частині першій статті 8 Конституції України встановлено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права, а Закон України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» як спеціалізований закон щодо такого статусу громадян (діюча редакція статті 12) передбачає такий розмір - п'ять мінімальних пенсій за віком, та враховуючи те, що учасники бойових дій з посвідченнями виданими на підставі набуття такого статусу після участі в АТО не повинні бути, на переконання суду, обмежені щодо такої разової щорічної грошової допомоги до 5 травня, яка є формою соціального забезпечення громадян, суд приходить до висновку про задоволення даних вимог позову щодо нарахування та виплати недоплаченої одноразової допомоги.

Виходячи з викладеного, суд приходить до висновку, що виплативши в травні 2016 року позивачу разову грошову допомогу до 5 травня у розмірі 920 грн., тобто в розмірі, що визначений постановою Кабінету Міністрів України, відповідач діяв не у спосіб передбачений Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», а тому позовні вимоги і в частині визнання протиправною відмову відповідача щодо перерахунку суми є законними, та вимоги позову обґрунтованими в цілому.

На підставі наведеного, ч.5 ст.12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», ст.ст. 8, 19, 22, 46, 58, 64 Конституції України, ст..7 Закону України «Про державний бюджет України на 2016 рік», керуючись ст.ст. 6-12, 158-163, 167 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Департаменту соціальної політики виконкому Івано-Франківської міської ради про визнання відмови протиправною та стягнення недоплаченої щорічної разової грошової допомоги, як учаснику бойових дій - задовольнити.

Визнати протиправною відмову Департаменту соціальної політики виконкому Івано-Франківської міської ради щодо перерахунку щорічної разової грошової допомоги до 5 травня у розмірі, встановленому ст.12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Зобов'язати Департамент соціальної політики виконкому Івано-Франківської міської ради здійснити перерахунок, нарахувати та виплатити ОСОБА_1 недоплачену щорічну разову грошову допомогу до 5 травня, як учаснику бойових дій, за 2016 рік у розмірі передбаченому ст.. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», а саме в розмірі п'яти мінімальних пенсій за віком, на момент проведення виплат, з урахуванням раніше виплачених сум.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, але якщо апеляційна скарга не була подана в строк, постанова набирає законної сили після закінчення цього строку.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається через Івано-Франківський міський суд протягом 10 днів з дня її проголошення, а у разі прийняття постанови в письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом 10 днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Польська М.В.