Справа № 803/1105/16
Суддя: Гінда Оксана Миколаївна
Дата ухвалення: 2016-11-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 листопада 2016 року № 876/7292/16
Львівський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Гінди О.М.

суддів: Качмара В.Я., Ніколіна В.В.

за участі секретаря судового засідання: Чопко Ю.Т.

представника позивача Балтак Д.О.

представника відповідача Філіпенко В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) на постанову Волинського окружного адміністративного суду від 01 вересня 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії та стягнення моральної шкоди,

встановив:

27.07.2016 ОСОБА_1 звернувся в суд із адміністративним позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) (далі ІНФОРМАЦІЯ_2 (в/ч НОМЕР_1 ) у якому просить визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не нарахування та не виплати йому грошового забезпечення за період з 13 листопада 2015 року по 30 березня 2016 року, зобов`язати відповідача здійснити перерахування йому грошового забезпечення за вказаний період та здійснити виплату утвореної внаслідок перерахування різниці з урахуванням раніше виплачених сум, а також стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду в сумі 7250 грн.

В обгрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що 11.02.2015 на підставі Указу Президента України від 14.01.2015 № 15 «Про часткову мобілізацію» він був призваний за мобілізацією та з 12.02.2015 почав проходити військову службу за призовом на посаді старшого офіцера відділення з протидії нелегальної міграції оперативно-розшукового відділу Донецького прикордонного Загону (в/ч НОМЕР_1 ).

30.10.2015 він був затриманий співробітниками органу досудового розслідування в порядку ст. 208 КПК України, за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення за ч. 2 ст. 369 КК України, перебував під вартою, на підставі ухвали слідчого судді Краматорського міського суду Донецької області від 01.11.2015, а 12.11.2015, у зв`язку з внесенням застави, він був звільнений з-під варти та продовжував проходити військову службу.

30.03.2016 був звільнений з військової служби у зв`язку з вислугою встановлених строків військової служби.

Однак, йому не виплачено в повному об`ємі грошове забезпечення з дня звільнення з-під варти по день звільнення з військової служби, що є протиправною бездіяльністю, оскільки така не виплата суперечить вимогам пунктів 2.1.3, 2.2.1, 3.1.1, 3.2.15, 3.5.9, 3.13.6, 3.19.7 Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Державної прикордонної служби України, затвердженої наказом Адміністрації Державної прикордонної служби України від 20 травня 2008 року № 425, змісту положень постанов Кабінету Міністрів України від 31.01.2015 № 24 та від 20.01.2016 № 18. Крім того, зазначає, що діями відповідача йому завдано моральної шкоди у зв`язку із наявною протиправною поведінкою щодо нього, яка виразилась у душевних стражданнях, відсутності доходу на утримання своєї сім`ї. Розмір моральної шкоди оцінює в сумі 7250 грн з розрахунку загального періоду невиплати грошового забезпечення (5 місяців) помноженого на встановлений прожитковий мінімум (1450 грн).

Постановою Волинського окружного адміністративного суду від 01.09.2016 позов задоволеною частково.

Із цією постановою не погодився відповідач та оскаржив її в апеляційному порядку. Вважає, що така прийнята з порушенням вимог чинного законодавства України, судом першої інстанції не враховано усіх фактичних обставин справи, не вірно застосовані норми процесуального і матеріального права. Крім того, не з`ясовано обставини, що мають значення для правильного вирішення спору та не надано належну оцінку всім доказам у справі, а тому просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою в задоволенні позову відмовити повністю.

В обґрунтування апеляційних вимог апелянт посилається на те, що суд першої інстанції дійшов хибного висновку, задовольнивши позовні вимоги позивача, оскільки Донецьким прикордонним загоном, перед позивачем ОСОБА_1 , було виконано зобов`язання по його грошовому забезпеченню в повному обсязі згідно чинного законодавства, а саме виплачено оклад за військове звання та надбавку за вислугу років за спірний період відповідно до п.п. 4.5.2 Інструкції, що підтверджується розрахунковим листом та довідкою з фінансово-економічного відділу.

Щодо стягнення з відповідача моральної шкоди, то така не обґрунтовується доказами, всі підстави (ствердження) мають надуманий характер.

Судом першої інстанції безпідставно до цих правовідносин застосовані норми трудового законодавства, оскільки такі не поширюються на військовослужбовців та на правовідносини щодо проходження військової служби, а регулюються спеціальним законодавством.

Представник позивача в судовому засіданні апеляційну скаргу не визнав та подав письмове заперечення на таку.

Представник відповідача в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав.

Суд апеляційної інстанції заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави і межі апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга задоволеною бути не може.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 був призваний на військову службу 12 лютого 2015 року, яку проходив на посаді старшого офіцера відділення протидії міграції оперативно-розшукового відділу, та згідно наказу начальника Донецького прикордонного загону від 30 березня 2016 року № 67-ос «По особовому складу» звільнений з військової служби у запас та виключений зі списків особового складу загону та всіх видів забезпечення на підставі підпункту «є» пункту 1 частини восьмої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (у зв`язку з вислугою встановлених строків військової служби, передбачених частиною першою та абзацом другим частини сьомої статті 23). З 30.10.2015 по 12.11.2015 позивач перебував під вартою та був звільнений у зв`язку з внесенням застави. З довідки Донецького прикордонного загону від 29.04.2016 № 466 вбачається, що в період з листопада 2015 року по березень 2016 року позивачу грошове забезпечення не нараховувалось та не виплачувалось (а.с.20).

Суд першої інстанції дійшов висновку, що позов належить задовольнити, оскільки з дня звільнення ОСОБА_1 з місць позбавлення волі та в силу відсутності рішення про відсторонення останнього від посади, відповідач зобов`язаний був нараховувати та виплачувати військовослужбовцю належне йому грошове забезпечення, виходячи з посадового окладу, окладу за військовим званням, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення.

Крім того, суд першої інстанції вирішив частково задовольнити позов ОСОБА_1 , щодо стягнення моральної шкоди в розмірі 1000 грн, оскільки така йому була заподіяна у зв`язку з порушенням його прав на отримання належного грошового забезпечення.

Суд апеляційної інстанції з такими висновками суду першої інстанції погоджується, з огляду на таке.

Спірні правовідносини регулюються Законами України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», «Про військовий обов`язок і військову службу», «Про статут внутрішньої служби Збройних Сил України», Положенням про проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі України, затвердженого Указом Президента України від 29.12.2009 № 1115, Інструкцією про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Державної прикордонної служби України, затвердженою наказом Адміністрації Державної прикордонної служби України від 20.05.2008 № 425.

Згідно частини першої статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

У відповідності до п. 1.3 Інструкції № 425 грошове забезпечення військовослужбовцям виплачується в органах Держприкордонслужби за місцем служби.

Відповідно до п. 1.2 Інструкції № 452 до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Вимогами пункту 4.3.1 Інструкції № 452 військовослужбовцям, зарахованим у розпорядження відповідних начальників органів Держприкордонслужби, відповідно до підпунктів 1 - 3, 7, 8, 10 - 12, 14 і 15 пункту 127 Положення з дня, що наступає за днем звільнення із займаних посад (скорочення штатної посади), протягом двох місяців виплачується грошове забезпечення, яке військовослужбовець отримував за останньою посадою на день звільнення з посади (скорочення). Грошове забезпечення у цьому випадку обчислюється, виходячи з посадового окладу, окладу за військовим званням, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (крім винагороди за бойове чергування, морського грошового забезпечення та надбавки у зв`язку з роботою, яка передбачає доступ до державної таємниці, у разі відсутності доступу у військовослужбовців до секретної інформації та її матеріальних носіїв).

Пунктом 4.5.3 Інструкції №4 52 передбачено, що військовослужбовцям, стосовно яких застосовано запобіжні заходи у кримінальній справі у виді домашнього арешту чи тримання під вартою, виплата грошового забезпечення припиняється з дня фактичного взяття під варту чи перебування під домашнім арештом.

У разі якщо до військовослужбовців, відсторонених від посад, які утримувались під вартою чи перебували під домашнім арештом, застосовано інший запобіжний захід, з дня прибуття до органу Держприкордонслужби і до дня отримання органом Держприкордонслужби копії обвинувального вироку суду, який набрав законної сили про засудження військовослужбовців до позбавлення волі, грошове забезпечення виплачується в порядку, передбаченому підпунктом 4.5.2 цього пункту.

Як визначає пункт 4.5.2 Інструкції № 452, військовослужбовцям, відстороненим від посад відповідно до Кримінального процесуального кодексу України, з наступного після відсторонення від посад дня за період, протягом якого вони не перебували на посаді, виплачуються оклади за військовими званнями та надбавка за вислугу років.

У разі скасування постанов про відсторонення від посад за період, протягом якого вони не перебували на посадах унаслідок відсторонення від них, щомісячні додаткові види грошового забезпечення, яких вони не отримували, військовослужбовцям не виплачуються.

З системного аналізу правових норм вбачається, що виплата грошового забезпечення військовослужбовцю в період перебування його під вартою не здійснюється взагалі, а в разі застосування іншого запобіжного заходу, не пов`язаного з обмеженням волі, та за наявності рішення про відсторонення від посади грошове забезпечення виплачується, виходячи з окладу за військовим званням та надбавки за вислугу років.

Як встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 призваний на військову службу 12.02.2015, яку проходив на посаді старшого офіцера відділення протидії міграції оперативно-розшукового відділу, та згідно наказу начальника Донецького прикордонного загону від 30.03.2016 № 67-ос «По особовому складу» звільнений з військової служби у запас та виключений зі списків особового складу загону та всіх видів забезпечення на підставі підпункту «є» пункту 1 частини восьмої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (у зв`язку з вислугою встановлених строків військової служби, передбачених частиною першою та абзацом другим частини сьомої статті 23) (а.с. 19).

З 30.10.2015 по 12.11.2015 позивач перебував під вартою (а.с. 18) на підставі ухвали слідчого судді Краматорського міського суду Донецької області від 01.11.2015 та був звільнений у зв`язку з внесенням застави.

Із довідки Донецького прикордонного загону від 29.04.2016 № 466 вбачається, що в період з листопада 2015 по березень 2016 заробітна плата позивачу не нараховувалась та не виплачувалась (а.с. 20).

При звільненні з військової служби позивачу виплачені лише: оклад за військовим званням з листопада 2015 по березень 2016, вислуга років за цей же період, одноразова грошова допомога при звільненні та грошова компенсація за 8 календарних днів невикористаної відпустки, а всього 642 грн 52 коп, що підтверджується розрахунковим листком за квітень 2016 року та довідкою, виданою головним бухгалтером начальником фінансово-економічного відділу (бс) підполковником ОСОБА_2 (а.с. 26-27).

Однак, Донецький прикордонний загін зобов`язаний був нарахувати та виплатити позивачу грошове забезпечення, що підлягало до виплати за вказаний період з урахуванням вимог пунктів 2.1.3, 2.2.1, 3.1.1, 3.2.15, 3.5.9, 3.13.6, 3.19.7 Інструкції № 452, якими передбачено усі складові грошового забезпечення, а саме: оклад за військовим званням, посадовий оклад, надбавка за вислугу років, надбавка за виконання особливо важливих завдань, премія, надбавка за кваліфікацію, надбавка за особливі умови служби, пов`язані з підвищеним ризиком для життя, а також винагороди, що виплачувалась та виплачується військовослужбовцям за безпосередню участь у воєнних конфліктах чи антитерористичній операції, інших заходах в умовах особливого періоду згідно постанов Кабінету Міністрів України від 31.01.2015 року № 24 «Про особливості виплати винагород військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу в особливий період та під час проведення антитерористичних операцій» та від 20.01.2016 № 18 «Деякі питання грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та поліцейських».

Отже, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про задоволення позовних вимог в цій частині, оскільки відповідач допустив протиправну бездіяльність щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 усіх видів грошового забезпечення за період з 13 листопада 2016 року по 30 березня 2016 року.

Суд апеляційної інстанції, не приймає до уваги посилання апелянта на те, що відповідно до розрахункового листа та довідки фінансово-економічного відділу ІНФОРМАЦІЯ_1 позивачу відповідно до п. 4.5.2 Інструкції № 452 було виплачено оклад за військове звання та надбавку за вислугу років за спірний період, так як до грошового забезпечення входять інші види такого, а саме: посадовий оклад, надбавка за виконання особливо важливих завдань, премія, надбавка за кваліфікацію, надбавка за особливі умови служби, пов`язані з підвищеним ризиком для життя, а також винагороди, що виплачувалась та виплачується військовослужбовцям за безпосередню участь у воєнних конфліктах чи антитерористичній операції, інших заходах в умовах особливого періоду. Отже, невиплата всіх сум належних позивачу при звільненні суперечить вимогам чинного законодавства.

Так, з повідомлення Краматорського міського суду Донецької області від 25.08.2016 вбачається, що клопотання щодо відсторонення ОСОБА_1 від посади на адресу суду не надходило та не розглядалось (а.с. 116).

Цей факт підтвердив, і представник відповідача у судовому засіданні апеляційної інстанції.

Відтак, з дня звільнення ОСОБА_1 з місць позбавлення волі та в силу відсутності рішення про відсторонення останнього від посади, відповідач зобов`язаний був нараховувати та виплачувати військовослужбовцю належне йому грошове забезпечення, виходячи з посадового окладу за військовим званням, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення.

Щодо позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, то такі з огляду на приписи ч. 2 ст. 22 КАС України розглядаються у взаємозв`язку з вимогами вирішити публічно-правовий спір, а саме про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень. Оскільки у процесі судового розгляду встановлено бездіяльність відповідача під час виплат всіх належних при звільненні позивача сум, вимоги про відшкодування моральної шкоди є підставними.

Крім того, відповідно до п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 за № 4 під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Пунктом 4 цієї постанови встановлено, що у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

У зв`язку з тим, що позивач не отримав належного грошового забезпечення, йому було заподіяно моральну шкоду, яка відповідно до статті 237-1 КЗпП України підлягає відшкодуванню власником або уповноваженим ним органом.

При цьому, суд першої інстанції правильно посилався на норми трудового законодавства, оскільки за загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі.

Суд апеляційної інстанції, вважає, що при визначенні розміру моральної шкоди суд першої інстанції врахував ступінь і характер моральних страждань позивача, втрати ним нормальних життєвих зв`язків і необхідності додаткових зусиль для організації свого життя та дійшов правомірного висновку, що в цій частині позовні вимоги підлягають частковому задоволенню в межах стягнення на користь позивача 1000 грн моральної шкоди.

Частиною 1 статті 200 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, суд першої інстанції обґрунтовано задовольнив частково позов, правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому підстави для скасування чи зміни оскаржуваного судового рішення відсутні.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206, 211, 254 КАС України, суд

ухвалив:

апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) залишити без задоволення, а постанову Волинського окружного адміністративного суду від 01 вересня 2016 року у справі № 803/1105/16 без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення.

На ухвалу протягом двадцяти днів, після набрання нею законної сили, може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий: О.М. Гінда

Судді: В.Я. Качмар

В.В. Ніколін

Ухвала у повному обсязі складена та підписана 14.11.2016.