Справа № 753/17060/16-а
Суддя: Лужецька О. Р.
Дата ухвалення: 2016-11-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2-а/753/742/16
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" листопада 2016 р. Дарницький районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Лужецької О.Р.,

при секретарі - Кубіва С.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві адміністративний позов ОСОБА_2 до інспектора Управління патрульної поліції у м. Києві Марківа Богдана Юрійовича про скасування постановипро скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_2, звернулась до Дарницького районного суду м. Києва з позовом до інспектора Управління патрульної поліції у м. Києві Марківа Богдана Юрійовича про скасування постанови про адміністративне правопорушення за ч. 2 ст.122 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі по тексту - КУпАП), за вчинення якого на позивача було накладено штраф в розмірі 425 грн. Адміністративний позов мотивований тим, що що обставини викладені в протоколі та постанові про адміністративне правопорушення не відповідають дійсності, а тому постанова є незаконною та підлягає скасуванню.

В судовому засіданні представник позивачапідтримав позовні вимоги та просив задовольнити позов.

Інспектор Управління патрульної поліції у м. Києві Марків Б.Ю., в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, однак надав через канцелярію суду свої заперечення в яких просив відмовити задовленні адміністративного позову.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає встановленими наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Як вбачається з матеріалів справи, постановою серії ПС2 № 994418, складену інспектором Управління патрульної поліції у м. Києві Марківим Б.Ю. 20 серпня 2016 року ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.122 КУпАП із застосуванням до неї адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 гривень.

Згідно даної постанови, 20.08.2016 року о 11 год. 30 хв. в м. Києві, по вул. Бульварно-Кудрявській, 21, водій ОСОБА_2, керуючи автомобілем НОМЕР_1 почала рух не вказавши напрямок руху покажчиком повороту, чим порушила п. 9.2. «а» ПДР України, тобто скоїла правопорушення передбачене ч.2 ст.122 КУпАП.

За правилами ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням визнається протиправна винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами у справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова) особа встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами.

За таких обставин протокол про адміністративне правопорушення і пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності - є доказами у справі про адміністративне правопорушення. Проте, жоден із вказаних доказів не має пріоритету над іншим і повинні оцінюватися в сукупності або ж спростовуватися іншими доказами. Отже, на підставі вказаних доказів неможливо встановити наявність адміністративного правопорушення.

Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року N 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів. КУпАП визначено форму й передбачено основні вимоги щодо змісту як протоколу про адміністративне правопорушення, так і рішення, що постановляється в конкретній адміністративній справі, а також визначається компетенція осіб, які мають право складати протоколи про адміністративні правопорушення.

Відповідно до ч. 2 ст. 122 КУпАП, відповідальність за дане правопорушення встановлена зокрема за порушення правил користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів.

Відповідно п. 9.2. «а» ПДР України водій повинен подавати сигнали світловими покажчиками повороту відповідного напрямку перед початком руху і зупинкою.

Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю (стаття 252 КУпАП).

В силу ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч. 1 ст. 69 Кодексу адміністративного судочинства України (далі по тексту - КАС України) доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Водночас ч. 2 ст. 71 КАС України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Як вбачається з матеріалів справи, представником позивача надано пояснення, що позивач зазначеного правопорушення не здійснювала та не порушувала вимоги п. 9.2. «а» ПДР України, оскільки перед початком руху, відповідно напрямку подала сигнал світловими покажчиками повороту.

В своїх запереченнях відповідач пояснив, що розглядаючи дану справу він діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, шо передбачені законодавством. Вважає, що постанова ПС2 № 994418 від 20.08.2016 року винесена уповноваженою особою з дотриманням правил чинного законодавства, тому, на його думку немає підстав для її скасування, оскільки доказів, які спростовують факт наявності адміністративного правопорушення позивачем не надано.

Натомість відповідач не виконав свій обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, доказів на спростування тверджень позивача не надав.

Відповідно до ст. 86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Отже, суд приходить до висновку, що оскаржувана постанова не містить достатніх доказів порушення позивачем, ОСОБА_2 Правил дорожнього руху України, про які йдеться в постанові, тому суд приходить до висновку, що в діях позивача відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП.

Відповідно до статті 293 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді скарги або протесту на постанову по справі про адміністративне правопорушення перевіряє законність і обґрунтованість винесеної постанови і приймає одне з таких рішень: 1) залишає постанову без зміни, а скаргу або протест без задоволення; 2) скасовує постанову і надсилає справу на новий розгляд; 3) скасовує постанову і закриває справу; 4) змінює захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Оскільки доводи позивача спростовані не були, будь-які сумніви з приводу наявності вини водія транспортного засобу трактуються на користь останнього, а наявні у справі докази, зокрема, копія постанови не дають суду підстав зробити висновок про те, що позивач вчинив правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 122 КУпАП.

Отже, за таких обставин, судом встановлено, що оскаржена постанова у справі про адміністративне правопорушення є незаконною та в діях ОСОБА_2 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП, у зв'язку з чим зазначена постанова підлягає скасуванню, а справа про притягнення позивача до адміністративної відповідальності закриттю за відсутності складу адміністративного правопорушення.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст. ст. 247, 251, 252, 287 - 293 КУпАП, ст. ст. 6, 17, 18, 19, 100, 104, 122,128 Кодексу адміністративного судочинства України

П О С Т А Н О В И В :

Позов ОСОБА_2 до інспектора Управління патрульної поліції у м. Києві Марківа Богдана Юрійовича про скасування постановипро скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення - задовольнити.

Скасувати постанову серії ПС2 № 994418 від 20.08.2016 року року, винесену інспектором Управління патрульної поліції у м. Києві Марківим Богданом Юрійовичем відносно ОСОБА_2 за ч. 2 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду через Дарницький районний суд м. Києва протягом десяти днів з дня її оголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

СУДДЯ О.Р. ЛУЖЕЦЬКА