Справа № 565/1013/13-а
Суддя: Штульман І.В.
Дата ухвалення: 2016-10-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 жовтня 2016 року м. Київ К/800/59552/13

Вищий адміністративний суд України в складі колегії суддів:

головуючого:Штульман І.В. (доповідач),
суддів:Олексієнка М.М., Рецебуринського Ю.Й., -
розглянувши в касаційній інстанції в порядку письмового провадження справу за позовом ОСОБА_4 до Кузнецовського міського голови Рівненської області ОСОБА_5, виконуючого обов'язки міського голови - секретаря Кузнецовської міської ради Рівненської області ОСОБА_6 про визнання протиправними та скасування розпоряджень міського голови від 2 квітня 2013 року №№ 68-р, 69-р, за касаційною скаргою ОСОБА_5 на постанову Кузнецовського міського суду Рівненської області від 9 вересня 2013 року та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 12 листопада 2013 року, -

встановив:

ОСОБА_4 звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог просив:

- визнати протиправним та скасувати розпорядження Кузнецовського міського голови Рівненської області ОСОБА_5 від 2 квітня 2013 року: № 68-р «Про преміювання працівників Управління праці та соціального захисту населення (далі - УПСЗН) виконавчого комітету Кузнецовської міської ради» в частині ненарахування премії заступнику начальника УПСЗН виконавчого комітету Кузнецовської міської ради Рівненської області ОСОБА_4 за жовтень та листопад 2012 року; № 69-р «Про преміювання працівників Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Кузнецовської міської ради» в частині ненарахування премії позивачеві за січень 2013 року;

- зобов'язати виконуючого обов'язки міського голови - секретаря Кузнецовської міської ради Рівненської області ОСОБА_6 вирішити питання щодо преміювання заступника начальника УПСЗН виконавчого комітету Кузнецовської міської ради Рівненської області ОСОБА_4 за жовтень - листопад 2012 року.

Постановою Кузнецовського міського суду Рівненської області від 9 вересня 2013 року, залишеною без змін ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 12 листопада 2013 року, позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано розпорядження міського голови ОСОБА_5 від 2 квітня 2013 року: № 68-р «Про преміювання працівників управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Кузнецовської міської ради» в частині ненарахування премії заступнику начальника УПСЗН ОСОБА_4 за жовтень та листопад 2012 року; № 69-р «Про преміювання працівників управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Кузнецовської міської ради» в частині ненарахування премії позивачеві за січень 2013 року. В решті позовних вимог відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_5, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального права щодо пропуску строку звернення ОСОБА_4 до суду, просить Вищий адміністративний суд України скасувати постанову Кузнецовського міського суду Рівненської області від 9 вересня 2013 року та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 12 листопада 2013 року і залишити позовну заяву ОСОБА_4 без розгляду.

ОСОБА_4 подав письмове заперечення на зазначену касаційну скаргу, просить таку залишити без задоволення, а рішення судів першої та апеляційної інстанцій - без змін.

Касаційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до частин 1, 2 статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги, але при цьому може встановлювати порушення норм матеріального чи процесуального права, на які не було посилання в касаційній скарзі.

З матеріалів справи вбачається, і це правильно встановлено судами попередніх інстанцій, що постановою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 20 березня 2013 року зобов'язано Кузнецовського міського голову Рівненської області вирішити питання щодо преміювання заступника начальника УПСЗН виконавчого комітету Кузнецовської міської ради Рівненської області у жовтні та листопаді 2012 року, також постановою Кузнецовського міського суду Рівненської області від 1 квітня 2013 року зобов'язано відповідача вирішити питання щодо преміювання позивача за січень 2013 року.

Відповідно до розпоряджень Кузнецовського міського голови Рівненської області ОСОБА_5 від 2 квітня 2013 року №№ 68-р, 69-р позивачеві не нараховано премію за жовтень, листопад 2012 року, січень 2013 року через відсутність підстав для преміювання (праця понад установлені норми, трудові успіхи та винахідливість), передбачених статтею 2 Закону України «Про оплату праці» від 24 березня 1995 року № 108/95-ВР (далі - Закон № 108/95-ВР). ОСОБА_5 вважає, що ОСОБА_4 не сумлінно виконував свої посадові обов'язки та не показав високих досягнень у праці за вказаний період.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_4 в частині скасування розпоряджень №№ 68 та 69 щодо ненарахування премії позивачеві за жовтень - листопад 2012 року та за січень 2013 року, зобов'язання провести відповідні преміювання, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, встановив, що приймаючи 2 квітня 2013 року оспорюванні рішення Кузнецовський міський голова Рівненської області ОСОБА_5 не мав оформлених у відповідності до вимог закону висновків, які б свідчили про допущені позивачем порушення.

Відмовляючи у задоволення позовних вимог в частині зобов'язання виконуючого обов'язки міського голови - секретаря Кузнецовської міської ради Рівненської області ОСОБА_6 вирішити питання про преміювання позивача за період роботи в жовтні - листопаді 2012 року, суди попередніх інстанцій правильно виходили з того, що така вимога ОСОБА_4 вже вирішена в судовому порядку, а саме: постановою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 20 березня 2013 року, яка набрала законної сили.

В доводах касаційної скарги ОСОБА_5 вказує на порушений позивачем місячний строк звернення до суду, встановлений частиною 3 статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України, просить залишити позовну заяву без розгляду.

Проте з такими доводами касаційної скарги не можливо погодитися виходячи з наступного.

Відповідно до частин 1, 3 статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Положеннями частини 2 статті 233 Кодексу законів про працю (далі - КЗпП) України визначено, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

У Рішенні Конституційного Суду України від 15 жовтня 2013 року № 8-рп/2013 зазначається, що право працівника на належну заробітну плату кореспондує обов'язок роботодавця нарахувати йому вказані виплати, гарантовані державою, і виплатити їх. При цьому право працівника не залежить від нарахування йому відповідних грошових виплат. Тому незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат, працівник, у разі порушення законодавства про оплату праці, має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати.

Таким чином, під заробітною платою, що належить працівникові, або, за визначенням, використаним у частині 2 статті 233 КЗпП України, належною працівнику заробітною платою необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем, незалежно від того, чи було здійснене нарахування таких виплат.

Статтею 97 КЗпП України передбачено, що форми і системи оплати праці, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами. Конкретні розміри тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок робітникам, посадових окладів службовцям, а також надбавок, доплат, премій і винагород встановлюються власником або уповноваженим ним органом з урахуванням вимог, передбачених частиною 2 цієї статті. Власник або уповноважений ним орган чи фізична особа не має права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами, колективними договорами.

Частиною 1 статті 1 Закону № 108/95-ВР встановлено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Згідно частини 2 статті 2 Закону № 108/95-ВР винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці, що включає, крім іншого, премії, пов'язані з виконанням виробничих завдань і функцій, є додатковою заробітною платою.

Відповідно до частини 2 статті 33 Закону України «Про державну службу» від 16 грудня 1993 року № 3723-XII заробітна плата державних службовців складається з посадових окладів, премій, доплати за ранги, надбавки за вислугу років на державній службі та інших надбавок.

Отже, виплата премії входить до системи оплати праці державного службовця.

Таким чином, доводи касаційної скарги щодо порушення позивачем строку для звернення до суду є помилковими.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 20 лютого 2012 року в справі № 21-430а11, від 28 травня 2013 року в справі № 21-97а13, від 24 березня 2014 року в справі № 21-14а14, від 27 жовтня 2015 № 524/4396/16.

Крім того, Верховний Суд України в постанові від 16 листопада 2013 року в справі № 21-389а13 зазначив, що перебування особи на державній службі є однією із форм реалізації закріпленого у статті 43 Конституції України права на працю, а тому до вказаних правовідносин необхідно застосовувати, у тому числі, частину 2 статті 233 КЗпП України, як таку, що врегульовує строки звернення до адміністративного суду при вирішенні питання щодо стягнення належних позивачеві сум заробітної плати.

Доводи, викладені у касаційній скарзі, не спростовують встановлених судами обставин справи та їх висновків.

Згідно частини 1 статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ухвалив:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 - залишити без задоволення.

Постанову Кузнецовського міського суду Рівненської області від 9 вересня 2013 року та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 12 листопада 2013 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Кузнецовського міського голови Рівненської області ОСОБА_5, виконуючого обов'язки міського голови - секретаря Кузнецовської міської ради Рівненської області ОСОБА_6 про визнання протиправними та скасування розпоряджень міського голови від 2 квітня 2013 року №№ 68-р, 69-р - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, і може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строк та у порядку, визначеними статтями 237-2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: Штульман І.В.

Судді: Олексієнко М.М.

Рецебуринський Ю.Й.