Справа № 808/1976/16
Суддя: Богданенко І.Ю.
Дата ухвалення: 2016-11-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

08 листопада 2016 рокусправа № 808/1976/16

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Богданенка І.Ю.,

суддів: Уханенка С.А. Дадим Ю.М. ,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Дніпро апеляційну скаргу комунальної установи «Молочанський дитячий санаторій» Запорізької обласної ради

на постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 25 липня 2016 року

у справі №808/1976/16

за позовом комунальної установи «Молочанський дитячий санаторій» Запорізької обласної ради

до головного державного інспектора Головного управління Держпраці у Запорізькій області, Головного управління Держпраці у Запорізькій області

про визнання незаконними дій та скасування припису,-

ВСТАНОВИВ:

У червні 2016 року комунальна установа «Молочанський дитячий санаторій» Запорізької обласної ради звернулася у Запорізький окружний адміністративний суд з позовом до головного державного інспектора Головного управління Держпраці у Запорізькій області, Головного управління Держпраці у Запорізькій області про визнання незаконними дій щодо складання акту від 22 квітня 2016 року №08-29-0021/0255 та припису від 28 квітня 2016 року №08-29-0021/0255-0168; скасування припису від 28 квітня 2016 року №08-29-0021/0255-0168.

Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 25 липня 2016 року відмовлено у задоволенні позовних вимог.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, комунальна установа «Молочанський дитячий санаторій» Запорізької обласної ради подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржувану постанову та ухвалити нову, якою позовні вимоги задовольнити.

Перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом установлено, що у відповідності до постанови Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2015 року №100 «Про утворення територіальних органів Державної служби з питань праці та визнання такими, що втратили чинність, деяких постанов Кабінету Міністрів України», утворено Головне управління Держпраці у Запорізькій області шляхом реорганізації територіального управління Держгірпромнагляду у Запорізькій області та територіальної інспекції з питань праці у Запорізькій області.

Пунктом 12 Порядку здійснення заходів, пов'язаних з утворенням, реорганізацією або ліквідацією міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 жовтня 2011 року №1074, орган виконавчої влади, утворений в результаті реорганізації, здійснює повноваження та виконує функції у визначених Кабінетом Міністрів України сферах компетенції з дня набрання чинності актом Кабінету Міністрів України щодо можливості забезпечення здійснення таким органом повноважень та виконання функцій органу виконавчої влади, що припиняється.

02 жовтня 2015 року набрало чинності розпорядження Кабінету Міністрів України від 16 вересня 2015 року № 929-р «Питання Державної служби з питань праці», відповідно до якого передбачено можливість забезпечення здійснення покладених на Державну службу з питань праці постановою Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2015 року №96 «Про затвердження Положення про Державну службу України з питань праці» функцій і повноважень Державної інспекції України з питань праці, що припиняється.

Таким чином, з 02 жовтня 2015 року Головне управління Держпраці у Запорізькій області є правонаступником територіальної державної інспекції з питань праці у Запорізькій області в частині здійснення владних функцій і повноважень.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» дія цього Закону не поширюється на відносини, що виникають під час здійснення заходів, зокрема з державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю та зайнятість населення.

Частиною 1 статті 259 Кодексу законів про працю України передбачено, що державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Разом з тим, на теперішній час Кабінетом Міністрів України не визначено порядку здійснення державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у зв'язку з чим Міністерство соціальної політики України листом від 08 жовтня 2015 року №15245/0/1415/13 роз'яснило, що до затвердження нового Порядку проведення перевірок додержання законодавства про працю та зайнятість населення, Державна служба України з питань праці може здійснювати перевірки відповідно до Порядку проведення перевірок посадовими особами Державної інспекції України з питань праці та її територіальних органів, затвердженого наказом від 02 липня 2012 року №390.

У відповідності до пункту 4 Порядку проведення перевірок посадовими особами Державної інспекції України з питань праці та її територіальних органів, інспектор має право на проведення перевірки за наявності у нього службового посвідчення та направлення на перевірку.

При цьому, судом першої інстанції вірно зазначено, що підставу для проведення перевірки посадові особи згідно з зазначеним Порядком проведення перевірок посадовими особами Державної інспекції України з питань праці та її територіальних органів надавати не зобов'язані.

Згідно з пунктом 7 Порядку проведення перевірок посадовими особами Державної інспекції України з питань праці та її територіальних органів, за результатами перевірки складається акт перевірки. У разі виявлення порушень законодавства про працю та загальнообов'язкове державне соціальне страхування вносяться приписи про усунення виявлених порушень, вживаються заходи щодо притягнення до відповідальності винних осіб згідно із вимогами чинного законодавства.

З матеріалів справи убачається, що на підставі звернення фізичної особи та наявності згоди Державної служби України з питань праці від 31 березня 2016 року №3672/4/4.2-ДП-16, у відповідності до направлення на перевірку від 14 квітня 2016 року №275, оформлено на підставі наказу від 14 квітня 2016 року №428, головним державним інспектором відділу з питань додержання законодавства про працю, зайнятість та інших нормативно-правових актів Головного управління Держпраці у Запорізькій області ОСОБА_1 проведено позапланову перевірку комунальної установи «Молочанський дитячий санаторій» Запорізької обласної ради щодо додержання законодавства про працю, за результатами якої складено акт від 22 квітня 2016 року №08-29-0021/0255.

Перевіркою встановлено, що ОСОБА_2 звільнено з роботи, у зв'язку з укладанням ним контракту про проходження військової служби у Збройних силах України до закінчення особливого періоду в Державі, чим порушено статтю 119 Кодексу законів про працю України.

На підставі акту перевірки головним державним інспектором відділу з питань додержання законодавства про працю, зайнятість та інших нормативно-правових актів Головного управління Держпраці у Запорізькій області ОСОБА_1 винесено припис від 28 квітня 2016 року №08-29-0021/0255-0168 про вжиття заходів по усуненню порушення статті 119 Кодексу законів про працю України.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції, що позапланова перевірка повинна була проводитися у відповідності до Порядку проведення перевірок посадовими особами Державної інспекції України з питань праці та її територіальних органів, затвердженого наказом Міністерства соціальної політики України від 02 липня 2012 року №390, а відтак, головним державним інспектором відділу з питань додержання законодавства про працю, зайнятість та інших нормативно-правових актів Головного управління Держпраці у Запорізькій області ОСОБА_1 правомірно винесено припис про вжиття заходів по усуненню порушення статті 119 Кодексу законів про працю України.

Не погоджуючись з винесеним приписом від 28 квітня 2016 року №08-29-0021/0255-0168 комунальна установа «Молочанський дитячий санаторій» Запорізької обласної ради звернулася до Головного управління Держпраці у Запорізькій області із зверненням від 06 травня 2016 року №159 про його скасування.

За результатами розгляду звернення Головним управлінням Держпраці у Запорізькій області надано відповідь про відсутність підстав для скасування припису.

Судом установлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_2 укладено контракт із Міністерством оборони України про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України на посадах осіб рядового складу, згідно з яким він прийнятий на військову службу за контрактом з 15 березня 2016 року.

23 березня 2016 року наказом №91-к ОСОБА_2 звільнено з посади завідувача господарства з 14 березня 2016 року, у зв'язку з прийняттям його на військову службу за контрактом до лав Збройних Сил України за пунктом 3 статті 36 Кодексу законів про працю України з виплатою вихідної допомоги у розмірі двох мінімальних заробітних плат передбачених статтею 44 Кодексу законів про працю України.

Згідно з частиною 3 статті 119 Кодексу законів про працю України, за працівниками, призваними на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану на строк до закінчення особливого періоду або до дня фактичної демобілізації, зберігаються місце роботи, посада і середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, фермерському господарстві, сільськогосподарському виробничому кооперативі незалежно від підпорядкування та форми власності і у фізичних осіб - підприємців, всяких вони працювали на час призову. Таким працівникам здійснюється виплата грошового забезпечення за рахунок коштів Державного бюджету України відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Відповідно до статті 1 Закону України «Про оборону України» особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Аналогічне визначення особливого періоду надано і в статті 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», якою передбачено, що особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової).

Так, 17 березня 2014 року Указом Президента прийнято рішення про мобілізацію прийнято № 303/2014, затвердженого Законом України від 17 березня 2014 року №1126-УІІ «Про затвердження Указу Президента України «Про часткову мобілізацію».

Статтею 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» визначено, що мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.

Отже, з 17 березня 2014 року в Україні діє особливий період.

Законодавством України не встановлено порядку припинення особливого періоду. При цьому, закінчення періоду мобілізації не є самостійною підставою для припинення особливого періоду, що узгоджується з правовим висновком Вищого адміністративного суду України (постанова від 16 лютого 2016 року у справі №800/582/14).

Зазначене також підтверджується і листом відділу правового забезпечення Генерального штабу Збройних Сил України від 12 травня 2016 року №716/1/352, адресованому Державній службі України з питань праці, в якому йдеться, зокрема, про те, що з 17 березня 2014 року по теперішній час, незважаючи на те, що у 2016 році рішення про проведення мобілізації не оголошувалось, воєнний стан не вводився, Збройні Сили України функціонують в умовах особливого періоду.

Таким чином, працівники, які були прийняті на військову службу за контрактом у разі оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану, користуються гарантіями, передбаченими статтею 119 Кодексу законів про працю України.

З урахуванням викладеного, суд першої інстанції дійшов обґрунтованих висновків щодо відмови у задоволенні позовних вимог комунальної установи «Молочанський дитячий санаторій» Запорізької обласної ради.

Суд апеляційної інстанції вважає, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

За таких обставин, судом першої інстанції повно встановлені обставини справи та надана правильна юридична оцінка, у зв'язку з чим підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування постанови суду відсутні.

Відповідно до частини 1 статті 200 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 197, 198, 200, 205, 206, 212 Кодексу адміністративного судочинства України,-

УХВАЛИВ:

Апеляційну комунальної установи «Молочанський дитячий санаторій» Запорізької обласної ради - залишити без задоволення.

Постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 25 липня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя І.Ю. Богданенко

суддя С.А. Уханенко

суддя Ю.М. Дадим