Справа № 201/6517/16-а
Суддя: Антонюк О. А.
Дата ухвалення: 2016-11-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

№ 201/6517/16- а
провадження 2а/201/907/2016
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 листопада 2016 року Жовтневий районний суд

м. Дніпропетровська

в складі головуючого

судді Антонюка О.А.

при секретарі Пухловій О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 обласного центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат і Правобережного обєднаного управління пенсійного фонду України в м. Дніпропетровську про визнання протиправною бездіяльність та зобовязання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 10 травня 2016 року звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 обласного центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат про визнання протиправною бездіяльність та зобовязання вчинити певні дії, ухвалою суду до участі в справі в якості співвідповідача було залучено Правобережне обєднане управління пенсійного фонду України в м. Дніпропетровську; позовні вимоги не довоювалися і не уточнювалися. Позивач в своєму позові та в ході судового засідання посилався на те, що він є пенсіонером, ветераном війни та особою, що має особливі заслуги перед країною; він хворіє і для лікування регулярно їздить до м. Москви, але там проблема зняти пенсійні кошти з картки і йому там рекомендували перевести пенсі. До Росії, що він і зробив в 2015 році. Але після цього йому відповідачі перестали виплачувати передбачені законом виплати, крім пенсії (яку він отримує через Росію), хоча всі необхідні документи він їм надавав. Вважає вказане протиправним і позивач звернувся до вказаних юридичних осіб, але йому відмовили і лише через те, що він не знаходиться на обліку в пенсійному фонді в м. Дніпропетровську, а такі виплати по закону виплачуються начебто лише тим, хто на цьому обліку стоїть; позивач знову звернувся до відповідачів з питаннями розяснення такої відповіді та виплати належних нарахувань, але знову отримав відмову, хоча йому і запропонували знову перевести пенсію до свого місця мешкання в Україні і тоді всі виплати буде поновлено. Позивач звертався з заявами та скаргами до відповідачів та їх органів з питаннями усунення порушення законів при необхідності виплатити вказані нарахування, які йому потрібні для лікування в м. Москві, але вони ніяких дій для цього не зробили, відбувається бездіяльність. Позивач вважає вказане незаконним і протиправним, оскільки цим порушуються його права, в добровільному порядку питання не вирішується, відповідачі не погоджуються з доводами позивача, просив визнати протиправною бездіяльність відповідачів щодо неналежного виконання закону про його пільги і заслуги та зобовязати виконати дії по виплаті зазначених позивачем сум, задовольнивши позов у повному обсязі.

Представник відповідачів ОСОБА_2 обласного центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат і Правобережного обєднаного управління пенсійного фонду України в м. Дніпропетровську в судовому засіданні позовні вимоги не визнали, пояснивши, що дійсно позивач перебував на обліку в пенсійному фонді і отримував пенсію і передбачені законом виплати та нарахування, але за його заявою в квітні 2015 року його пенсійна справа була переведена до м. Орел в Росію та після цього його було знято з обліку як пенсіонера, тому вони перестали виплачувати передбачені законом виплати, крім пенсії (яку він отримує через Росію), отже позивача не знаходиться на обліку в пенсійному фонді в м. Дніпропетровську, а такі виплати по закону виплачуються начебто лише тим, хто на цьому обліку стоїть; бездіяльності в них немає, оскільки постійно працюють над цим і іншими пільговиками по цим та іншим питанням, документального підтвердження незаконності їх дій чи бездіяльності по вказаному питанню немає. На всі письмові звернення позивача вони йому надавали своєчасні письмові відповіді, відповідно реагували на них, скарги скеровували до відповідних служб і підрозділів, вони діють в межах своєї компетенції, порушення закону чи бездіяльності з їх боку не було, вважають позовні вимоги до них безпідставними і просили в їх задоволенні відмовити в повному обсязі.

Вислухавши пояснення позивача і представників відповідачів, зясувавши думку сторін, оцінивши надані і добуті докази, перевіривши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги не обґрунтованими і не підлягаючими задоволенню.

Відповідно до ст. 6 КАС України кожному гарантується право на захист його прав, свобод та інтересів незалежним та неупередженим судом.

Згідно п.1 ч. І ст. 18 КАС України адміністративні справи, в якій однією із сторін є орган або посадова особа місцевого самоврядування, підсудні місцевим судам. А відповідно до ч. З ст. 18 цього Кодексу справи, щодо оскарження дій або бездіяльності посадових чи службових осіб місцевих органів виконавчої влади, розглядаються і вирішуються місцевим загальним судом за вибором позивача.

Згідно ч. 2 ст. 19 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративні справи з приводу оскарження дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, які вчинені (допущені) стосовно конкретної фізичної чи юридичної особи, вирішуються за вибором позивача адміністративним судом за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання (перебування, знаходження) особи-позивача.

Згідно ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

В обґрунтування звернення з позовом до адміністративного суду позивач посилався на норми Кодексу адміністративного судочинства України. За приписами ч. 1 ст. 5 КАС України адміністративне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу та міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. КАС України визначає повноваження адміністративних судів щодо розгляду справ адміністративної юрисдикції, порядок звернення до адміністративних судів і порядок здійснення адміністративного судочинства.

Згідно зі ст. З КАС України справою адміністративної юрисдикції є переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

За правилами ч. 2 ст. 2 КАС України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дії їй бездіяльності Конституцією чи іншими законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 124 Конституції України правосуддя в Україні здійснюється виключно судами. Відповідно до ч. 1 ст. 129 Конституції України при здійсненні правосуддя судді незалежні і підкоряються лише закону.

Згідно статті 6 Конституції України органи виконавчої влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України. Стаття 19 Конституції України передбачає, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Судом зясовано, що позивач ОСОБА_1 мешкає по вул. Робоча м. Дніпропетровська, а відповідач (один) зареєстрований і знаходиться в Жовтневому районі міста і тому він звернувся до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська в порядку, передбаченому законом.

Відповідно ст. 5 Конституції України, носієм суверенітету і єдиним джерелом влади в Україні є народ. Народ здійснює владу безпосередньо і через органи державної влади та органи місцевого самоврядування.

Статтею 124 Конституції України встановлено, що судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

В судовому засіданні встановлено, що дійсно позивач ОСОБА_1 перебував на обліку в управлінні Пенсійного фонду України в Красногвардійському районі м. Дніпропетровська з 01 червня 2006 року по 31 березня 2015 року та отримував пенсію за віком як науковий працівник призначену відповідно до Закону України «Про науку та науково технічну діяльність».

Згідно запиту № 20-11 від 27 лютого 2015 року, що надійшов з УГЇФ РФ в м. Орлі та Орловському районі, пенсійну справу ОСОБА_1 знято з обліку з 01 квітня 2015 року, про шо складено атестат. В атестаті зазначено, що пенсію виплачено по 31 березня 2015 року в розмірі 3363.98 грн. та припинено виплату з 01 квітня 2015 року в звязку-з виїздом до УПФ РФ в м. Орлі та Орловському районі. Пенсійну справу та атестат надіслано згідно з запитом до УПФ РФ в м. Орлі та Орловському районі 18 березня 2015 року, вих. № 121/08/16 за адресою:Росія, м. Орел, вул. Комсомольська, б. 108, індекс 302026.

Відповідно до п. 4.12 Порядку подання та оформлення документів для призначення перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» прийнятого Постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року за № 22 при переїзді пенсіонера на постійне або тимчасове місце проживання пенсійна справа не пізніше п'яти робочих днів з дня одержання запиту пересилається органу, що призначає пенсію, за новим місцем проживання (реєстрації).

В п. 1.5 Порядку вказано, що заява на запит пенсійної справи за новим місцем

проживання подається пенсіонером особисто до органу, що призначає пенсію, за новим місцем проживання (реєстрації). За запитом пенсійної справи з Росії позивача ОСОБА_1 станом на теперішній час до Управління не звертався.

Як стверджує позивач він хворіє і для лікування регулярно їздить до м. Москви, але там проблема зняти пенсійні кошти з України з картки і йому там рекомендували перевести пенсі. До Росії, що він і зробив в 2015 році. Але після цього йому відповідачі перестали виплачувати передбачені законом виплати, крім пенсії (яку він отримує через Росію), хоча всі необхідні документи він їм надавав. Вважає вказане протиправним і позивач звернувся до вказаних юридичних осіб, але йому відмовили і лише через те, що він не знаходиться на обліку в пенсійному фонді в м. Дніпропетровську, а такі виплати по закону виплачуються начебто лише тим, хто на цьому обліку стоїть; позивач знову звернувся до відповідачів з питаннями розяснення такої відповіді та виплати належних нарахувань, але знову отримав відмову, хоча йому і запропонували знову перевести пенсію до свого місця мешкання в Україні і тоді всі виплати буде поновлено. Позивач звертався з заявами та скаргами до відповідачів та їх органів з питаннями усунення порушення законів при необхідності виплатити вказані нарахування, які йому потрібні для лікування в м. Москві, але вони ніяких дій для цього не зробили, відбувається бездіяльність.

Позивач вважає вказане незаконним і протиправним, оскільки цим порушуються його права, в добровільному порядку питання не вирішується, відповідачі не погоджуються з доводами позивача і він вимушений був звертатися з позовом до суду.

Суд вважає позовні вимоги не підлягаючими задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно статті 17-1 Закону України ««Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»: щорічну виплату разової грошової допомоги до 5 травня в розмірах, передбачених статтями 12-16 цього Закону, здійснює центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, через відділення зв'язку або через установи банків (шляхом перерахування на особовий рахунок отримувача) пенсіонерам - за місцем отримання пенсії, а особам, які не є пенсіонерами, - за місцем їх проживання чи одержання грошового утримання.

Частиною 2 постанов № 147 Кабінету Міністрів України від 31 березня 2015 року та № 141 від 02 березня 2016 року передбачено:«...подання органам соціального захисту населення переліку осіб, які мають право на одержання грошової допомоги: Міністерством оборони, Міністерством внутрішніх справ, Національною гвардією, Державною фіскальною службою, Державною службою з надзвичайних ситуацій, Службою безпеки, Службою зовнішньої розвідки, Державною пенітенціарною службою, Управлінням державної охорони, Адміністрацією Державної прикордонної служби, Адміністрацією Державної служби спеціального звязку та захисту інформації, Державною спеціальною службою транспорту, іншими утвореними відповідно до законів України військовими формуваннями, підприємствами, установами, організаціями - щодо осіб, які не перебувають на обліку в органах Пенсійного фонду України; Пенсійним фондом України - щодо осіб, які перебувають на обліку в його органах.

Жодною з вищезазначених установ не було подано ОСОБА_1, як особу яка має право на отримання щорічної разової грошової допомоги до 05 травня за 2015 - 2016 роки. Заявник отримав зазначену допомогу в розмірі 400.00 грн. по 2014 рік включно, як член сімї загиблого ветерана війни, тобто по рік перебування на обліку в органах ПФУ, але не як особа, що має особливі заслуги перед Україною. Позивач отримував пенсію по 31 березня 2015 року в Красногвардійському ПФУ м. Дніпропетровська. За даними ПФУ, статусу особи, яка має особливі заслуги, для призначення щорічної разової грошової допомоги, заявник не мав, їм такі документи надані не були і належного оформлення для вказаних позивачем виплат вони не отримали.

Відповідно до постанови № 1055 Кабінету Міністрів України від 16 грудня 2015 року Красногвардійське управління реорганізовано шляхом злиття з управлінням Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Дніпропетровська і перейменовано в Правобережне об'єднане управління Пенсійного фонду України в м. Дніпропетровську з 01 квітня 2016 року.

Порядок виплати разової грошової допомоги у 2015 році передбаченої Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертв нацистських переслідувань» визначено постановою № 147 Кабінету Міністрів України від 31 березня 2015 року.

Згідно з вказаною постановою, у 2015 році виплату разової грошової допомоги до 05 травня здійснює Міністерство соціальної політики шляхом перерахування коштів на зазначені цілі структурним підрозділам з питань соціального захисту населення обласних, Київської міської державної адміністрації, які через відділення звязку або установи банків перераховують їх на особові рахунки громадян за місцем отримання пенсії, за поданням Пенсійного фонду України - щодо осіб, як перебувають на обліку в його органах.

З 01 квітня 2015 року ОСОБА_1 не перебуває на обліку в Правобережному обєднаному управлінні Пенсійного фонду України в м. Дніпропетровську, а виплату разової грошової допомоги раніше було покладено на структурні підрозділи з питань соціального захисту населення.

Статтею 2 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених Законом.

Згідно з ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Частиною 6 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, якщо особа, яка бере участь у справі, без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які вона посилається, суд вирішує справу на основі наявних доказів.

Тобто, позивач повинен довести, що дiями позивача було порушено його права. Однак, жодних інших доказiв позивачем до суду не надано.

Відповідно до ст. 21 Конституції права та свободи людини є непорушними, до яких відноситься й право згідно ст. 4І Конституції на володіння, користування і розпорядження власністю, яку придбала позивачка у відповідності до вимог закону.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у випадку його порушення, невизнання або оспорювання. Способом захисту порушеного права згідно п. 10 ч. 2 ст. 16 ЦК України є визнання незаконним рішення, дії або бездіяльності органу державної влади або органу місцевого самоврядування. їх посадових або службових осіб.

Відповідно до вимог ст. 69 КАС України докази суду надають особи, які беруть участь у справі. Суд може запропонувати надати додаткові докази або витребувати додаткові докази за клопотанням осіб, які беруть участь у справі,

або з власної ініціативи. Відповідно до вимог ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Крім того, згідно до вимог ч. 3 ст. 2 КАС України «У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку». При цьому Пленум Вищого адміністративного суду у постанові від 6 березня 2008 року зауважив, що під час розгляду спорів щодо окарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень суди незалежно від підстав, наведених в позовній заяві, повинні перевіряти їх відповідність усім зазначеним вимогам.

З огляду на заявлені позовні вимоги, доводи позивача, визначальними обставинами для вирішення спірних правовідносин є визначення відповідності оскаржуваних дій відповідача критеріям правомірності, які предявляються до дій та рішень субєктів владних повноважень.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв'язок доказів у їх сукупності. Всебічне дослідження усіх обставин справи та письмових доказів, з урахуванням допустимості доказів та узгодженістю і несуперечністю між собою дають обєктивні підстави вважати, що дії відповідача стосовно спірного питання відповідають вимогам діючого законодавства, а тому позов не підлягає задоволенню повністю.

Не може суд прийняти до уваги позицію позивача щодо наполягання на позовних вимогах, оскільки вони спростовуються вищенаведеним і нічим обєктивно не підтверджуються, порушення прав позивача, в тому числі і визначених Конституцією України, іншими законами саме цими відповідачами не були допущені.

При таких обставинах суд вважає можливим ОСОБА_1 в задоволенні позову до ОСОБА_2 обласного центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат і Правобережного обєднаного управління пенсійного фонду України в м. Дніпропетровську про визнання протиправною бездіяльність та зобовязання вчинити певні дії відмовити.

Таким чином позовні вимоги про визнання протиправною бездіяльність та зобовязання вчинити певні дії в такому вигляді не знайшли своє підтвердження в ході судового засідання і не підлягають задоволенню в повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 3, 8, 19, 41, 55, 124, 129 Конституції України, ст. ст. 15, 16 ЦК України, Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», Законом України «Про жертв нацистських переслідувань», постановою № 147 Кабінету Міністрів України від 31 березня 2015 року, Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», ст. ст. 2, 3, 5, 6, 18, 19, 69, 71, 72, 158-163, 167 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 в задоволенні позову до ОСОБА_2 обласного центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат і Правобережного обєднаного управління пенсійного фонду України в м. Дніпропетровську про визнання протиправною бездіяльність та зобовязання вчинити певні дії відмовити.

Постанова може бути оскаржена в ОСОБА_2 апеляційний адміністративний суд через Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська протягом 10 днів з дня її проголошення.

Суддя