Справа № 423/2234/16-а
Суддя: Ханова Раїса Федорівна
Дата ухвалення: 2016-11-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Лизенко І.В.
Суддя-доповідач - ОСОБА_1
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 листопада 2016 року справа №423/2234/16-а

зал судового засідання № 1 у приміщенні суду за адресою: м. Краматорськ, вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд колегією суддів у складі:

головуючого судді: Ханової Р.Ф.

суддів: Василенко Л.А.

ОСОБА_2

при секретарі

судового засідання ОСОБА_3

за участю:

позивача: ОСОБА_4 особисто

представників відповідача: ОСОБА_5, ОСОБА_6 на підставі довіреності від 14.11.2016 року № 16397/03

розглянувши у відкритому судовому засіданні

апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в Попаснянському районі Луганської області

на постанову Попаснянського районного суду Луганської області

від 25 липня 2016 року

по адміністративній справі № 423/2234/16-а (суддя Лизенко І.В.)

за позовом ОСОБА_4

до управління Пенсійного фонду України в Попаснянському районі Луганської області

про визнання дій протиправними, скасування рішення, зобовязати здійснити перерахунок та виплату пенсії,-

ВСТАНОВИВ:

У липні 2016 року ОСОБА_4 (далі - позивач) звернувся до Попаснянського районного суду Луганської області з позовом до управління Пенсійного фонду України в Попаснянському районі Луганської області (далі відповідач, управління) про визнання протиправними дій відповідача щодо відмови в перерахунку пенсії у розмірі 90 відсотків місячної заробітної плати на підставі довідки прокуратури Луганської області від 17.05.2016 № 18-342 вих-16, скасування рішення відповідача б/н від 25.05.2016 щодо відмови у перерахунку пенсії, зобовязання здійснити перерахунок та виплату пенсії в розмірі 90 відсотків від розміру заробітної плати, зазначеної у довідці прокуратури від 17.05.2016 № 18-342 вих-16, без обмеження її максимального розміру; зобовязання виплатити недоплачену різницю між фактично отриманою та перерахованою пенсією, починаючи з січня 2016 року (а.с.2-4).

Постановою суду першої інстанції від 25 липня 2016 року позов задоволено повністю, визнано протиправними дії відповідача щодо відмови у перерахунку позивачу пенсії у зв'язку з підвищенням заробітної плати відповідних категорій працівників органів прокуратури на підставі довідки прокуратури Луганської області від 17.05.2016 №18-342вих-16; скасовано рішення відповідача від 25 травня 2016 року «Про відмову в перерахунку пенсії»; зобов'язано відповідача здійснити перерахунок та виплату призначеної позивачу пенсії відповідно до ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру» у розмірі 90 відсотків від розміру чинної заробітної плати відповідної категорії працівників органів прокуратури, зазначеної у довідці від 17.05.2016 №18-342вих-16, виданій прокуратурою Луганської області, з 01 січня 2016 року без обмеження граничного розміру пенсії та з урахуванням проведених виплат. Стягнуто на користь позивача судові витрати у сумі 551 гривня 20 копійок за рахунок бюджетних асигнувань управління Пенсійного фонду України у Попаснянському районі Луганської області (а. с. 20-25).

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції відповідачем подана апеляційна скарга, в якій він, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог (а. с. 43-47).

В апеляційні скарзі зазначає, що на час звернення позивача із заявою про перерахунок та до теперішнього часу Кабінетом Міністрів України не визначений порядок перерахунку пенсії працівникам прокуратури.

Заявник апеляційної скарги посилається на положення пункту 5 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» № 213-VIII від 02.03.2015 р. та наголошує, що з 1 червня 2015 року пенсії в порядку та на умовах, визначених Законом України «Про прокуратуру» не призначаються, раніше призначені пенсії не перераховуються.

Представники відповідача, заявника апеляційної скарги під час судового засідання доводи апеляційної скарги підтримали, просили її задовольнити, постанову скасувати та відмовити в задоволенні позовних вимог.

Позивач проти доводів апеляційної скарги заперечував, просив залишити її без задоволення, а постанову суду першої інстанції без змін.

Апеляційний розгляд справи здійснювався із застосуванням засобів технічної фіксації судового процесу відповідно до статті 41 КАС України.

За правилами частини першої статті 195 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши суддю доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, встановила наступне.

Згідно копії пенсійного посвідчення серії ААБ № 398424, виданого 27.02.2008 року Пенсійним фондом України, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, є пенсіонером за вислугою років (а.с.10).

Відповідно до копії довідки № 18-342 вих. 16 від 17.05.2016 року, виданої прокуратурою Луганської області, ОСОБА_4 працював в органах прокуратури Луганської області на посаді прокурор місцевої прокуратури Луганської області, заробітна плата за даною посадою з 15.12.2015 року складає 13 878,25 грн. Довідка видана для предявлення в Пенсійний фонд України для перерахунку пенсії згідно постанови Кабінету Міністрів України № 505 від 31.05.2012 року (із змінами, внесеними згідно з Постанови КМ № 506 від 06.10.2014 року, № 763 від 30.09.2015 року), з урахуванням Постанови КМ № 1013 від 09.12.2015 року (а. с. 11).

Позивач 18.05.2016 року звернувся до начальника управління Пенсійного фонду України в Попаснянському районі Луганської області із заявою про перерахунок пенсії у звязку з підвищенням окладів робітників прокуратури, додавши довідку про заробітну плату № 18-342 вих. 16 (а.с.12).

Управлінням Пенсійного фонду України в Попаснянському районі Луганської області за результатом розгляду заяви прийнято рішення від 25.05.2016 року про відмову в перерахунку пенсії позивачу з огляду на відсутність підстав, оскільки відповідно до частини 20 статті 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 року № 1697-VII, умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначаються Кабінетом Міністрів України, який на час звернення позивача за перерахунком вищім органом виконавчої влади не прийнято (а. с. 13).

Спірними питаннями у даній справі є правомірність відмови відповідача щодо перерахунку позивачу пенсії у звязку з підвищенням окладів робітників прокуратури та наявність у позивача права на перерахунок пенсії відповідно до положень статті 50-1 Закону № 1789-ХІІ в розмірі 90 відсотків місячної заробітної плати.

Як вбачається з позовної заяви, та погоджено судом першої інстанції в своїй постанові, позивач наголошує на тому, що перерахунок його пенсії у звязку із збільшенням посадових окладів працівникам прокуратури відповідач повинен здійснити на підставі положень статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 року № 1789-ХІІ (далі Закон № 1789-ХІІ) в редакції, яка діяла на час призначення пенсії.

З таким висновком не може погодитись колегія суддів з огляду на наступне.

Відповідно до пункту 5 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року № 213-VIII (набрав чинності з 1 квітня 2015 року), у разі неприйняття до 1 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 1 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до законів України "Про державну службу", "Про прокуратуру", "Про судоустрій і статус суддів", "Про статус народного депутата України", "Про Кабінет Міністрів України", "Про судову експертизу", "Про Національний банк України", "Про службу в органах місцевого самоврядування", "Про дипломатичну службу", Податкового та Митного кодексів України, Положення про помічника-консультанта народного депутата України.

Підпунктом 1 пункту 3 розділу ХІІ Прикінцеві положення Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 року № 1697-VII, набрав чинності з 15 липня 2015 року (далі Закон № 1697-VII), визнано таким, що втратив чинність Закон України "Про прокуратуру" № 1789-ХІІ, крім, зокрема, частин третьої, четвертої, шостої та одинадцятої статті 50-1.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що положення частини 17 статті 50-1 Закону № 1789-ХІІ, які визначали умови та порядок перерахунку пенсії працівникам прокуратури у звязку з підвищенням заробітної плати, втратили чинність з дня набрання чинності Законом № 1697-VII, а саме, з 15 липня 2015 року.

Отже, на час підвищення посадових окладів працівникам прокуратури постановою Кабінету Міністрів України «Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів» № 1013 від 09.12.2015 року (набрала чинності з 01.12.2015 року), та на час звернення позивача до пенсійного органу за перерахунком пенсії на підставі частини 17 статті 50-1 Закону № 1789-ХІІ, зазначена норма втратила чинність.

Закон № 1697-VII не містить норми, яка б визначала умови та порядок перерахунку пенсій у звязку з підвищенням заробітної плати відповідних категорій прокурорсько-слідчих працівників.

Відповідно до частини 20 статті 86 Закону № 1697-VII, умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначаються Кабінетом Міністрів України.

На час звернення позивача до органу пенсійного фонду з заявою про перерахунок пенсії та до теперішнього часу Кабінетом Міністрів України не визначений порядок перерахунку пенсій працівникам прокуратури.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Оскільки відповідач є територіальним органом виконавчої влади, який в своїй діяльності керується Конституцією України, законами України, указами Президента, постановами Верховної ОСОБА_1 України, актами Кабінету міністрів, які прийняті відповідно до Конституції та законів України, іншими нормативно-правовими актами, він не мав підстав здійснювати перерахунок пенсії позивачу на умовах та в порядку, закріплених нормою, що втратила чинність, а тому висновок суду першої інстанції щодо неправомірності дій відповідача про відмову в перерахунку пенсії у звязку зі збільшенням посадових окладів працівникам прокуратури, не ґрунтується на нормах діючого закону, чим порушено принцип законності, закріплений статтею 9 КАС України.

Крім іншого, право на пенсію позивач реалізував у грудні 2007 році та нарахування його пенсії здійснюється у розмірах, встановлених статтею 50-1 Закону № 1789-ХІІ, а саме 90 відсотків від суми заробітної плати. Проте, право на перерахунок пенсії виникає, за загальним правилом, або у звязку зі збільшенням стажу, або збільшенням розміру заробітної плати (що має місце в межах спірних правовідносин) та може бути реалізовано на підставі тих норм, які діють на час виникнення обставин для такого перерахунку з урахуванням часу звернення до відповідного органу.

Підсумовуючи викладене, судова колегія зазначає, що на теперішній час питання перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури у звязку зі збільшенням розміру заробітної плати не врегульовано на законодавчому рівні, а тому відповідач, приймаючи рішення про відмову в перерахунку пенсії позивачу, діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Колегія суддів застосовує при розгляді справи практику Європейського Суду з прав людини як джерело права відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року № 3477-IV.

Висновки апеляційного суду, викладені в цій постанові, узгоджуються з позицією Європейського Суду з прав людини, викладеною в ухвалі від 3 червня 2014 року у справі «Великода проти України». У цій справі заявниця отримувала свою пенсію у сумі, визначеній рішенням суду від 19 січня 2010 року, до тих пір, поки механізм нарахування її пенсії, встановлений вищезазначеним судовим рішенням на підставі закону, чинного на час подій, не було змінено шляхом внесення змін до відповідних законодавчих актів, внаслідок чого розмір її пенсії був зменшений.

Так, у цій справі Європейський Суд дійшов висновку, що зменшення пенсії заявниці було сумісним з вимогами статті 1 Першого протоколу. Зазначив, що законодавчі норми щодо пенсійного забезпечення можуть змінюватися, а відповідне судове рішення не може бути гарантією проти таких змін у майбутньому. Також Суд зауважив про відсутність доказів того, що відповідні зміни до Закону України про державний бюджет України не були внесені відповідно до законної процедури, а за відсутності будь-яких доказів того, що вони не були доступними та передбачуваними, Суд доходить висновку, що вони відповідали вимозі щодо законності за статтею 1 Першого протоколу. Суд також не зміг дійти висновку, що передавши Кабінету Міністрів України право на встановлення розміру соціальних пільг, Парламент України діяв у порушення якихось положень Конвенції. За висновками Європейського Суду, зменшення пенсії заявниці очевидно було обумовлено міркуваннями економічної політики та фінансових труднощів, з якими зіткнулася держава. За відсутності будь-яких доказів щодо протилежного та визнаючи, що держава-відповідач має широке поле свободи розсуду щодо досягнення балансу між правами, що є предметом спору, та економічною політикою, Суд не вважає, що таке зменшення було непропорційним переслідуваній легітимній меті або що воно поклало надмірний тягар на заявницю.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що постанова суду першої інстанції прийнята з порушенням норм матеріального права, а тому апеляційна скарга підлягає задоволенню, а постанова суду першої інстанції - скасуванню з ухваленням нової постанови про відмову в задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.11, ст. 24, ст. 94, ст. 160, ст. 184, ч. 10 ст. 183-2, ст. 195, ст. 196, п.3 ч.1 ст. 198, п. 4 ч. 1 ст. 202, ч.2 ст. 205, ст. 207, ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в Попаснянському районі Луганської області на постанову Попаснянського районного суду Луганської області від 25 липня 2016 року у справі № 423/2234/16-а задовольнити.

Постанову Попаснянського районного суду Луганської області від 25 липня 2016 року у справі № 423/2234/16-а скасувати.

Прийняти нову постанову.

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_4 до управління Пенсійного фонду України в Попаснянському районі Луганської області про визнання протиправними дій відповідача щодо відмови в перерахунку пенсії у розмірі 90 відсотків місячної заробітної плати на підставі довідки прокуратури Луганської області від 17.05.2016 № 18-342 вих-16, скасування рішення відповідача б/н від 25.05.2016 щодо відмови у перерахунку пенсії, зобовязання здійснити перерахунок та виплату пенсії, призначеної в розмірі 90 відсотків від розміру заробітної плати, зазначеної у довідці прокуратури від 17.05.2016 № 18-342 вих-16, без обмеження її максимального розміру, зобовязання виплатити недоплачену різницю між фактично отриманою та перерахованою пенсією, починаючи з січня 2016 року - відмовити.

Вступна та резолютивна частини постанови складені у нарадчій кімнаті та проголошені у судовому засіданні 15 листопада 2016 року. Повний текст постанови складений та підписаний 15 листопада 2016 року.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду постанови суду першої інстанції, прийнятої у скороченому провадженні, набирає законної сили з моменту ухвалення та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя : Р.Ф. Ханова

Судді: Л.А. Василенко

ОСОБА_2