Справа № 334/6813/16-а
Суддя: Колесник С. Г.
Дата ухвалення: 2016-11-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Дата документу 01.11.2016 Справа № 334/6813/16-а
Провадження № 2-а/334/380/16
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 листопада 2016 року Ленінський районний суд м.Запоріжжя у складі: головуючого судді Колесник С.Г., при секретарі Манюхіні О.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Запоріжжі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Дніпровському районі м. Запоріжжя про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Управління Пенсійного фонду України в Дніпровському районі м. Запоріжжя (далі - УПФУ в Дніпровському районі м. Запоріжжя) про визнання протиправними дій та розпорядження відповідача щодо призначення позивачу щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 80% грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, про зобов'язання відповідача призначити позивачу з 16.09.2016 року щомісячне довічне грошове утримання судді у відставцівідповідно до частини 3 статті 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» в розмірі 90% грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді на час здійснення нарахування, з надбавкою як учаснику бойових дій, нагородженому медаллю «За відвагу» відповідно до вимог п. 22 ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та ст.5 Закону України «Про пенсії за особливі заслуги перед Україною», без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання та без оподаткування. Також просить зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в Дніпровському районі м. Запоріжжя надати звіт про виконання судового рішення у місячний строк з моменту набрання ним законної сили.

В обґрунтування позову вказує, що з 06.07.2000р. по 17.05.2011р. працював суддею Хортицького районного суду міста Запоріжжя, з 18.05.2011р. по 15.09.2016р. суддею апеляційного суду Запорізької області, з 16.09.2016р. - суддя у відставці. Крім стажу роботи на посаді судді має стаж, який складається з роботи на посадах помічника прокурора Кам?янсько-Дніпровського району Запорізької області, старшого помічника Кам?янсько-Дніпровського міжрайонного прокурора Запорізької області з травня 1993 року по березень 1995 року, прокурора кримінально-судового відділу обласної прокуратури Запорізької області з березня 1995 року по вересень 1998 року, старшого прокурора відділу підтримання державного обвинувачення в судах прокуратури Запорізької області з вересня 1998 року по липень 2007 року. Відповідно до пункту 3-1 постанови Кабінету Міністрів України «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів» від 3 вересня 2005 року №865 до стажу роботи на посаді судді зараховується також половина строку навчання за денною формою у Харківському юридичному інституті ім. Ф.Е. Дзержинського та календарний період проходження строкової військової служби.

19.09.2016 року звернувся до відповідача із заявою про призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, розпорядженням від 17.10.2016р. йому було призначено щомісячне грошове утримання у розмірі 80% від винагороди судді, який працює на відповідній посаді.

Вважає, що має стаж роботи 33 роки 11 місяців (за розрахунком відділу кадрів, наданим Управлінню пенсійного фонду, без врахування строкової служби на пільгових умовах - 30 років 01 місяць), що дає право на призначення довічного грошового утримання у розмірі 90% заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру, а тому вважає неправомірними дії відповідача щодо визначення розміру щомісячного довічного грошового утримання лише із стажу на посадах судді, без врахування стажу на посадах стажиста прокурора, прокурора, строку військової служби в Демократичній Республіці Афганістан (у пільговому порядку один місяць служби за три місяці), половини строку навчання, які дають позивачу право на щомісячне довічне грошове утримання у розмірі 90% від суддівської винагороди, без обмеження граничного розміру, та як учасника бойових дій без оподаткування відповідно до Підпункту 164.2.19 пункту 164. 2 ст. 164 Податкового Кодексу.

Крім того, позивач має державну нагороду «Медаль за відвагу» і 19.09.2016 року подав до Пенсійного фонду заяву про призначення йому відповідно до вимог ст.ст. 1, 5 Закону України «Про пенсії за особливі заслуги перед Україною» надбавки до розміру грошового утримання та як учаснику бойових дій згідно з п. 22 ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

В судове засідання позивач не з'явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, підтримав вимоги позову та просив його задовольнити у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві.

Представник відповідача проти позову заперечував, посилаючись на те, що при визначенні стажу роботи позивача на посаді судді УПФУ в Дніпровському районі м. Запоріжжя правомірно виходило з положень ст.135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010р. №2453-VI (в редакції, чинній на дату звернення позивача за призначенням довічного грошового утримання судді у відставці), приймаючи до уваги лише стаж роботи позивача безпосередньо на посаді судді. Згідно ст. 141 Закону №2453-VI (з урахуванням рішення Конституційного Суду України від 08.06.2016р. №4-рп/2016), щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці виплачується у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного грошового утримання збільшується на 2 відсотки заробітку, але не може бути більшим ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання.

Згідно поданих позивачем документів, його стаж роботи на посаді судді становить 16 років 2 місяці 11 днів, відтак, позивачу було призначено щомісячне довічне грошове утримання у розмірі 80% грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, з 16.09.2016р.

Також з 19.09.2016р. позивачу, як службовцю армії, виконуючому інтернаціональний обов'язок, до призначеного щомісячного грошового утримання встановлено підвищення у розмірі 25% прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Періоди роботи на посадах в органах прокуратури, строкова військова служба та навчання у вищому навчальному закладі до стажу роботи на посаді судді не зараховані, а зараховані до загального страхового стажу позивача. Військова служба у складі діючої армії у період бойових дій при виконанні інтернаціонального обов'язку з 05.01.1984р. по 13.12.1985р. зарахована до страхового стажу позивача в трьохкратному розмірі.

Клопотання про призначення позивачу пенсії за особливі заслуги перед Україною направлені на розгляд робочою групою з встановлення пенсій за особливі заслуги перед Україною при Запорізькій облдержадміністрації.

З наведених підстав просить у задоволенні позову відмовити.

Суд, заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню частково, з наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з пунктом 14 частини 1 статті 92 Конституції України статус суддів визначається виключно законами України, матеріальне та соціально-побутове забезпечення, у тому числі й суддівська винагорода, є елементами статусу судді. Забезпечення суддів та статус суддів у відставці визначено Законом України «Про судоустрій і статус суддів», яким було запроваджено особливий порядок обчислення розміру щомісячного довічного утримання суддів.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 з 06.07.2000р. по 17.05.2011р. працював суддею Хортицького районного суду м. Запоріжжя, з 18.05.2011р. по 15.09.2016р. - суддею апеляційного суду Запорізької області.

Відповідно до статті 38 Кодексу законів про працю України, статті 120 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» наказом голови апеляційного суду Запорізької області №69-К від 15.09.2016р. ОСОБА_1 виключено зі складу суддів апеляційного суду Запорізької області у зв'язку з відставкою на підставі Постанови Верховної Ради України від 08.09.2016р. №1515-VIII.

19.09.2016р. позивач звернувся до УПФУ в Дніпровському районі м. Запоріжжя із заявою про призначення довічного грошового утримання судді у відставці згідно Закону України «Про судоустрій і статус суддів», надавши всі необхідні документи, що визнається відповідачем.

За результатами розгляду поданих документів відповідач Розпорядженням 802738 від 17.10.2016р. призначив ОСОБА_1 з 16.09.2016р. щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці у розмірі 80% грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді.

Згідно розрахунку стажу і Розпорядження 802738 від 17.10.2016р., до стажуроботи позивача на посаді судді, який дає право на отримання щомісячного грошового утримання судді у відставці і від якого залежить розмір такого грошового утримання, відповідачем зараховано роботу позивача на посаді судді Хортицького районного суду м. Запоріжжя і апеляційного суду Запорізької області в період з 06.07.2000р. по 15.09.2016р., що становить 16 років 02 місяці 11 днів.

Відповідно до ч.1 ст.120 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 №2453-VI (далі - Закон №2453-VI), чинного на час виникнення спірних правовідносин, суддя, який має стаж роботи на посаді судді не менше двадцяти років, що визначається згідно зі статтею 135 цього Закону, має право подати заяву про відставку.

Статтею 135 цього Закону (у редакції, чинній після 28 березня 2015 року) визначено, що до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді: 1) судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України; 2) члена Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; 3) судді у судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.

Як встановлено судом, ОСОБА_1на час звільнення з посади судді апеляційного суду Запорізької області у зв'язку з відставкою та відповідно до вищенаведеної норми закону має 16 років 02 місяці 11 днів стажу роботи на посаді судді.

Разом з тимсуд вважає, що стаж роботи ОСОБА_1 на посаді судді, який надає йому право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання, має визначатися на підставі Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у редакції, що діяла до 28 березня 2015 року (до внесення змін Законом України «Про забезпечення права на справедливий суд» від 12.02.2015 №192-VIII).

Згідно з пунктом 11 розділу XIII «Перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у редакції, чинній до 28 березня 2015 року, судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом.

Водночас частиною четвертою статті 43 Закону України «Про статус суддів» зі змінами, внесеними Законом України від 24 лютого 1994 року № 4015-XI, було встановлено: до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов'язаних із керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському місцевих судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.

У період роботи в органах прокуратури стажистом помічника прокурора особа наділяється усіма процесуальними правами помічника прокурора, відтак до стажу роботи, який дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, має зараховуватися час його роботи стажистом на вакантній посаді помічника прокурора. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 02 вересня 2008 року №21-2650ов07.

Як вбачається з трудової книжки позивача, крім стажу роботи на посаді судді, він має також 9 років 11 місяців 05 днівстажу роботи в органах прокуратури, який повинен бути зарахований для призначення щомісячного довічного грошового утримання, і який складається з роботи на посадах:

стажиста на посаді помічника прокурора Заводського району м. Запоріжжя (з 01.08.1990р. по 26.10.1990р. - 02 місяці 25 днів);

стажиста на посаді помічника прокурора Кам'янсько-Дніпровського району Запорізької області, помічника прокурора, старшого помічника прокурора Кам'янсько-Дніпровського району Запорізької області (з 26.10.1990р. по 01.03.1995р. - 04 роки 04 місяці, 05 днів);

прокурора кримінально-судового відділу прокуратури Запорізької області, старшого прокурора відділу підтримання державного обвинувачення в судах прокуратури Запорізької області (з 01.03.1995р. по 05.07.2007р. - 05 років 04 місяці 05 днів).

Згідно трудової книжки позивача, він навчався за денною формою у Харківському юридичному інституті ім. Ф.Е. Дзержинського у період з 01.09.1986р. по 30.06.1990р., у період 04.11.1983р. по 17.12.1985р.він проходив військову службу в лавах Радянської армії.

Позивач є учасником бойових дій, що підтверджується копією посвідчення Серія НОМЕР_1. Згідно посвідчення, довідки військового комісара Запорізького ОМВК від 19.09.2016р. №51/С, позивач проходив військову службу в складі діючої армії в період бойових дій (Афганістан) з 05.01.1984р. по 13.12.1985р.

Відповідно до пункту 3-1 постанови Кабінету Міністрів України «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів» від 3 вересня 2005 року № 865 судді ОСОБА_1 зараховується: половина строку навчання за денною формою у Харківському юридичному інституті ім. Ф.Е. Дзержинського (з 01.09.1986р. по 30.06.1990р. - 01 рік 11 місяців 00 днів);календарний період проходження строкової військової служби(з 04.11.1983р. по 17.12.1985р. - 02 роки 01 місяць 13 днів). При цьому, з урахуванням проходження військової служби у складі діючої армії у період бойових дій при виконанні інтернаціонального обов'язку на території Демократичної Республіки Афганістан (з 05.01.1984р. по 13.12.1985р. - 1 рік 11 місяців 9 днів), що згідно ст. 57 Закону України «Про пенсійне забезпечення» зараховується у трьохкратному розмірі (5 років 9 місяців 27 днів) - період проходження строкової військової служби становить 06 років 01 місяць 02 дні).

Таким чином, до стажу роботи ОСОБА_1, який надає йому право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання, зараховується 16 років 02 місяці 11 днів стажу роботи на посаді судді, 9 років 11 місяців 05 днів стажу роботи в органах прокуратури, половина строку навчання за денною формою у Харківському юридичному інституті ім. Ф.Е. Дзержинського - 01 рік 11 місяців 00 днів, календарний період проходження строкової військової служби (з пільговим коефіцієнтом 3 за період з 05.01.1984р. по 13.12.1985р.) - 06 років 01 місяць 02 дні.

Загальний стаж роботи судді ОСОБА_1., що дає йому право на призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, становить 34 роки 01 місяць 18 днів.

При цьому суд виходить з такого. Статтею 126 Конституції України встановлено, що незалежність і недоторканність суддів гарантуються Конституцією і законами України.

У рішенні Конституційного Суду України від 1 грудня 2004 року № 19-рп/2004 зазначено: «Незалежність суддів є невід'ємною складовою їхнього статусу. Вона є конституційним принципом організації та функціонування судів, а також професійної діяльності суддів, які при здійсненні правосуддя підкоряються лише закону. Незалежність суддів забезпечується насамперед особливим порядком їх обрання або призначення на посаду та звільнення з посади; забороною будь-якого впливу на суддів; захистом їх професійних інтересів; особливим порядком притягнення суддів до дисциплінарної відповідальності; забезпеченням державою особистої безпеки суддів та їхніх сімей; гарантуванням фінансування та належних умов для функціонування судів і діяльності суддів, їх правового і соціального захисту. Не допускається зниження рівня гарантій незалежності ї недоторканності суддів у разі прийняття нових законів або внесення змін до чинних законів».

Висновок про те, що зменшення обсягу гарантій незалежності суддів суперечить Конституції України, також покладено в основу рішень Конституційного Суду України від 11 жовтня 2005 року № 8-рп/2005, від 18 червня 2007 року № 4-рп/2007, від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008, від 3 червня 2013 року № 3-рп/2013.

Відповідно до частини першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Таким чином, незважаючи на те, що чинна редакція Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (в редакції Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд») не передбачає врахування іншої діяльності при визначенні права судді на відставку та призначення довічного грошового утримання, з огляду на те, що ОСОБА_1 набув таке право до моменту набрання чинності Законом України «Про забезпечення права на справедливий суд», який не передбачає позбавлення такого права суддів, які набули його до набрання цим Законом чинності, суд вважає, що ОСОБА_1 до стажу роботи на посаді судді позивача має бути зараховано його роботу на посадах в органах прокуратури, строк військової служби, в тому числі в Демократичній Республіці Афганістан, половину строку навчання у вищому навчальному закладі.

З огляду на викладене, дії відповідача щодо призначення позивачу щомісячного довічного грошового утримання у розмірі 80% від суддівської винагороди, виходячи лише із стажу роботи на посадах судді без врахування стажу роботи на посадах в органах прокуратури, строку військової служби, в тому числі в Демократичній Республіці Афганістан, половини строку навчання у вищому навчальному закладі, суд вважає неправомірними.

Питання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці регламентуються положеннями ст. 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» №2453-VI, чинного на час виникнення спірних правовідносин.

Рішенням Конституційного суду України від 8 червня 2016 року№ 4-рп/2016 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення частини третьої статті 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 7 липня 2010 року №2453-VI у редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року № 213-VIII, та визначено, що частина третя статті 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 7 липня 2010 року № 2453-VI у редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року № 213-VIII, яка суперечить Конституції України, не підлягає застосуванню як така, що втратила чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення. Натомість застосуванню підлягає частина третя статті 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 7 липня 2010 року №2453-VI до внесення змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року № 213-VIII, тобто у редакції Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд» від 12 лютого 2015 року № 192-VIII, а саме: «Щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не може бути більшим ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання. У разі зміни грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання».

Таким чином відповідно до наведених положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів», позивач має право на призначення щомісячного довічного грошового утримання у розмірі 90% заробітної плати судді, який працює на відповідній посаді без обмеження граничного розміру відповідно до рішення Конституційного Суду України від 08.06.2016р. № 4-рп/2016.

При вирішення позовних вимог про зобов'язання відповідача призначити щомісячного грошового утримання з урахуваннямнадбавки як учаснику бойових дій, суд виходить з наявного в матеріалах справи Розпорядження 802738 від 17.10.2016р.,відповідно до якого відповідачем з 19.09.2016 року позивачу як учаснику бойових дій на території інших держав, встановлене підвищення в розмірі 25 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, що складає 282,50 грн., тому вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Крім того, позивач вимагає при призначенні грошового утримання зобов'язати відповідача нарахувати також і надбавку у відповідності до п.2 ст. 1, ст. 5 Закону України «Про пенсії за особливі заслуги перед Україною», як особі яка має державну нагороду «За відвагу» (посвідчення до медалі К №521346 від 21.03.1986р.),у розмірі від 25 до 35 відсотків, який визначається відповідними органами виконавчої влади, зазначеними у статті 2 цього Закону, залежно від заслуг особи.

Стаття 2 цього Закону встановлює, що особам, зазначеним у пунктах 2, 6-8 статті 1 цього Закону, пенсії за особливі заслуги встановлюються органом виконавчої влади Автономної Республіки Крим у сфері пенсійного забезпечення, обласними, Київською та Севастопольською міськими державними адміністраціями.

На виконання вказаних вимог Закону відповідач надіслав відповідне клопотання та необхідні документи для призначення позивачу пенсії за особливі заслуги перед Україною на розгляд робочої групи з встановлення пенсій за особливі заслуги перед Україною при Запорізькій облдержадміністрації, а тому вимоги в цій частині є передчасними.

Відповідно до підпункту 164.2.19 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України (в редакції Закону №1411-VIII від 02.06.2016р.) до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються суми пенсій (включаючи суму їх індексації, нараховану відповідно до закону) або щомісячного довічного грошового утримання, отримуваних платником податку з Пенсійного фонду України чи бюджету згідно із законом, якщо їх розмір перевищує десять розмірів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність (у розрахунку на місяць), встановленого на 1 січня звітного податкового року, - у частині такого перевищення, а також пенсій з іноземних джерел, якщо згідно з міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, такі пенсії підлягають оподаткуванню чи не оподатковуються в країні їх виплати.

Положення цього підпункту не застосовується до пенсій, призначених учасникам бойових дій, інвалідам війни та особам, на яких поширюється чинність статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Отже, оскільки позивач є учасником бойових дій, призначене йому щомісячне довічне грошове утримання не підлягає оподаткуванню відповідно до підпункту 164.2.19 пункту 164. 2 ст. 164 Податкового Кодексу.

Таким чином, суд дійшов висновку про часткове задоволення вимог позивача.

Відповідно до ч.1 ст. 267 КАС України суд вважає за необхідне зобов'язати відповідача, подати у місячний строк з дня набрання постановою законної сили, звіт про виконання судового рішення.

Керуючись ст.160 ч.3, ст. 167 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в Дніпровському районі м. Запоріжжя про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправними бездіяльність Управління Пенсійного фонду України в Дніпровському районі м. Запоріжжя у розгляді заяви ОСОБА_1 про призначення щомісячного довічного грошового утримання та визначення стажу роботи та розміру щомісячного довічного грошового утримання .

Зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в Дніпровському районі м. Запоріжжя починаючи з 19.09.2016 року призначити та виплатити ОСОБА_1 щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці, відповідно до частини 3 статті 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» в розмірі 90% грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання та без оподаткування.

В іншій частині вимог відмовити.

Зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в Дніпровському районі м. Запоріжжя надати звіт про виконання судового рішення у місячний строк з моменту набрання законної сили.

Постанова може бути оскаржена до Дніпропетровського адміністративного апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подачі скарги через суд першої інстанції протягом 10 днів з дня отримання копії постанови.

Суддя: Колесник С. Г.