Справа № 805/230/16-а
Суддя: Міронова Галина Михайлівна
Дата ухвалення: 2016-11-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Смагар С.В.
Суддя-доповідач - Міронова Г.М.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 листопада 2016 року справа №805/230/16-а

Донецький апеляційний адміністративний суд у складі колегії: головуючого судді Міронової Г.М., суддів Арабей Т.Г., Геращенка І.В., секретаря судового засідання Челахової О.О., за участю представника позивача Герасименко Ю.В., представника відповідача Кравченка В.О., розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у м. Дружківці Головного управління ДФС у Донецькій області на постанову Донецького окружного адміністративного суду від 22 березня 2016 року у справі № 805/230/16-а за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Дружківський вогнетривкий завод» до Державної податкової інспекції у м. Дружківці Головного управління ДФС у Донецькій області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 11 січня 2016 року № ,

ВСТАНОВИВ:

Позивач 04.02.2016 року звернувся до суду з адміністративним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що відповідачем було проведено документальну позапланову невиїзну перевірку з питань дотримання вимог податкового законодавства при визначенні податкових зобов'язань і податкового кредиту в деклараціях з податку на додану вартість за липень 2015 року з урахуванням виявлення фактів, що свідчать про можливі порушення платником податків податкового законодавства щодо відносин з ТОВ «Нікас» та з ТОВ «Укрглобалінвест трейд» за період з 01.07.2015 року по 31.07.2015 року. За її результатами був складений акт перевірки № 125/05-10-1530/34283984 від 23.12.2015 року. На підставі акту перевірки податковим органом прийнято податкове повідомлення - рішення № від 11.01.2016 року, яким зменшено суму від'ємного значення суми податку на додану вартість у розмірі 85 943,00 грн.

Позивач просив визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № про зменшення розміру від'ємного значення суми податку на додану вартість у розмірі 85 943,00 гривень.

Постановою Донецького окружного адміністративного суду від 22 березня 2016 року у справі № 805/230/16-а позов задоволено повністю.

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у м. Дружківці Головного управління ДФС у Донецькій області від 11 січня 2016 року № , яким зменшено розмір від'ємного значення суми податку на додану вартість у загальному розмірі 85 943,00 грн.

Вирішено питання щодо відшкодування судових витрат.

Не погодившись з судовим рішенням суду першої інстанції, відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що актом перевірки № 125/05-10-1530/34283984 від 23.12.2015 року встановлено порушення п. 198.1, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198 та п. 201.10 Податкового кодексу України, в результаті чого завищено податковий кредит за липень 2015 року у розмірі 85943,00 грн., внаслідок непідтвердження реальності здійснення операцій з контрагентами-постачальниками ТОВ «Нікас» на суму 58509,18 грн. та ТОВ «Укрглобалінвест трейд» на суму 27433,34 грн.

На думку апелянта, відсутність у контрагентів позивача необхідної кількості кваліфікованого персоналу, об'єктів нерухомого майна, основних виробничих фондів, транспортних засобів, складських приміщень, земельних ділянок свідчить про нереальність здійснення операцій між позивачем та його контрагентами.

Представник відповідача у судовому засіданні підтримав доводи апеляційної скарги.

Представник позивача у судовому засіданні заперечував проти доводів апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційній скарзі, залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції залишити без змін, з наступних підстав.

Судом першої та апеляційної інстанції встановлено наступне.

Відповідно до наказу про призначення позапланової перевірки від 14.12.2015 року № 149 Державною податковою інспекцією у м. Дружківці Головного управління ДФС у Донецькій області в період з 15.12.2015 року по 16.12.2015 року проведено документальну позапланову невиїзну перевірку Товариства з обмеженою відповідальністю «Дружківський вогнетривкий завод» (далі - ТОВ «ДВЗ») з питань дотримання вимог податкового законодавства при визначенні податкових зобов'язань і податкового кредиту в декларації з податку на додану вартість за липень 2015 року з урахуванням виявлення фактів, що свідчать про порушення платником податків податкового законодавства щодо відносин з ТОВ «Нікас» та з ТОВ «Укрглобалінвест трейд» за період з 01.07.2015 року по 31.07.2015 року. За її результатами був складений акт перевірки № 125/05-10-1530/34283984 від 23.12.2015 року (том 1 а.с. 15-40).

В висновках до акту перевірки вказано:

перевіркою ТОВ «ДВЗ» по відображеним в обліку підприємства за період з 01.07.2015 року по 31.07.2015 року операцій придбання робіт (послуг) від контрагентів ТОВ «Нікас», ТОВ «Укрглобалінвест трейд», встановлено обрив ланцюга постачання товарів, внаслідок чого встановлено відсутність об'єктів оподаткування, які підпадають під визначення пп. 14.1.36, пп. 14.1.191 п. 14.1 ст. 14, пп. а) п. 185.1 ст. 185, п. 186.1 ст. 186 Податкового кодексу України, по яких по покупцю ТОВ «ДВЗ» було сформовано податкові зобов'язання : ТОВ «Нікас» в сумі 58509,18 грн., ТОВ «Укрглобалінвест трейд» в сумі 27433,34 грн.;

перевіркою вказано на порушення п. 198.1, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198 та п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України ТОВ «ДВЗ» і завищено податковий кредит за липень 2015 року всього у розмірі 85 943 грн., у т.ч. по ТОВ «Нікас» на суму 58 509,18 грн., ТОВ «Укрглобалінвест трейд» на суму 27 433,34 грн., в результаті чого завищено в рядку 24 декларації з податку на додану вартість за липень 2015 року суми від'ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду, яка переноситься до рядка 20.1 наступного звітного періоду у сумі 85943,00 грн. (том 1 а.с. 37).

На підставі висновків акту перевірки податковим органом 11.01.2016 року прийнято податкове повідомлення-рішення № , відповідно до якого Товариству з обмеженою відповідальністю «Дружківський вогнетривкий завод» зменшено суму від'ємного значення суми податку на додану вартість у розмірі 85943,00 грн. (том 1 а.с.13) .

Колегія суддів вважає висновок суду щодо задоволення позовних вимог правомірним з огляду на наступне.

Проблемним питання даного спору є правомірність сумніву податкового органу щодо реальності господарських операцій, укладених позивачем з контрагентами.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються Податковим кодексом України (далі - ПК України).

За приписами п.п. 14.1.36 п. 14.1 ст. 14 ПК України, господарська діяльність - діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Відповідно до положень п.п. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 ПК України, податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

За унормуванням положень п. 198.1 ст. 198 ПК України, до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Пунктом 198.2 ст. 198 ПК України встановлено, що датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.

Для операцій із ввезення на митну територію України товарів датою віднесення сум податку до податкового кредиту є дата сплати податку за податковими зобов'язаннями згідно з пунктом 187.8 статті 187 цього Кодексу, а для операцій з постачання послуг нерезидентом на митній території України - дата складення платником податкової накладної за такими операціями, за умови реєстрації такої податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Датою збільшення податкового кредиту орендаря (лізингоотримувача) для операцій фінансової оренди (лізингу) є дата фактичного отримання об'єкта фінансового лізингу таким орендарем.

Датою віднесення сум до податкового кредиту замовника з договорів (контрактів), визначених довгостроковими відповідно до пункту 187.9 статті 187 цього Кодексу, є дата фактичного отримання замовником результатів робіт (оформлених актами виконаних робіт) за такими договорами (контрактами).

Для товарів/послуг, постачання (придбання) яких контролюється приладами обліку, факт постачання (придбання) таких товарів/послуг засвідчується даними обліку.

Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду (п. 198.3).

Відповідно до п. 198.6 ст. 198 ПК України, не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Пунктом 201.1 ст. 201 ПК України (в редакції, що діяла на момент виникнення спірних відносин) визначено, що платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) податкову накладну, складену в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи, та зареєстровану в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Відповідно до п. 201.7 ст. 201 ПК України (в редакції, що діяла на момент виникнення спірних відносин) податкова накладна складається на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс).

У разі якщо частка товарів/послуг, послуг не містить відокремленої вартості, перелік (номенклатура) частково поставлених товарів/послуг зазначається в додатку до податкової накладної у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, та враховується при визначенні загальних податкових зобов'язань.

Згідно п. 201.10 статті 201 ПК України, податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Отже, підставою для формування податкового кредиту є належним чином оформлена податкова накладна, зокрема, наведені в ній відомості повинні відповідати дійсності.

Щодо доводів апелянта щодо нереальності господарських операцій, суд апеляційної інстанції не погоджується з ними та вважає доведеним позивачем факт проведення господарських операцій в межах господарської діяльності, виходячи з наступного.

Судом апеляційної інстанції встановлено наступне.

17 листопада 2014 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Дружківський вогнетривкий завод» (покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Нікас» (постачальник) був укладений договір поставки № 3/8-15 на товарно-матеріальні цінності, визначені у специфікаціях (том 1 а.с. 40).

Згідно зі специфікацією до договору від 17 листопада 2014 № 3/8-15 позивачем придбано лом периклазохромитових виробів ПХС у кількості 300 тон на суму 378 000 грн., у тому числі ПДВ на суму 63 000 грн. та лом периклазохромитових виробів ПУ у кількості 300 тон на суму 450000 грн., у тому числі ПДВ на суму 75000 грн. (том 1 а.с. 41).

На підтвердження виконання умов договору позивачем були надані накладні та розрахунки від 30 липня 2015 року на суму 38445 грн. 52 коп., у тому числі ПДВ на суму 6407 грн. 59 коп., від 3 липня 2015 року на суму 95840 грн., у тому числі ПДВ на суму 15973 грн. 33 коп., від 30 липня 2015 року на суму 74440 грн. 46 коп., у тому числі ПДВ на суму 12406 грн. 74 коп., від 30 липня 2015 року на суму 17600 грн., у тому числі ПДВ на суму 2933 грн. 33 коп., від 23 липня 2015 року на суму 61216 грн. 56 коп., у тому числі ПДВ на суму 10202 грн. 76 коп., від 29 липня 2015 року на суму 59408 грн. 64 коп., у тому числі ПДВ на суму 9901 грн. 44 коп., від 21 липня 2015 року на суму 58669 грн. 92 коп., у тому числі ПДВ на суму 9778 грн. 32 коп., від 18 липня 2015 року на суму 36385 грн. 93 коп., у тому числі ПДВ на суму 6064 грн. 32 коп., від 10 липня 2015 року на суму 58145 грн. 04 коп., у тому числі ПДВ на суму 9690 грн. 84 коп., від 15 липня 2015 року на суму 35396 грн. 94 коп., у тому числі ПДВ на суму 5899 грн. 49 коп. (том 1 а.с. 58, 60, 61, 64, 65, 68, 70, 72, 73, 75, 77, 78, 81, 82, 84, 85).

Також на виконання умов договору позивачем були отримані податкові накладні від 10 червня 2015 року на суму 40 000 грн., у тому числі ПДВ на суму 6666 грн. 67 коп., від 11 червня 2015 року на суму 120 000 грн., у тому числі ПДВ на суму 20 000 грн., від 26 червня 2015 року на суму 52 319 грн. 86 коп., у тому числі ПДВ на суму 8719 грн. 98 коп. (том 1 а.с. 160-162).

Факт реального виконання робіт також підтверджується товарно-транспортними (залізничними) накладними від 10.06.2015 року, 15.06.2015 року, 30.06.2015 року, 03.07.2015 року, 10.07.2015 року, 21.07.2015 року, 23.07.2015 року, 29.07.2015 року, 30.07.2015 року, прибутковими ордерами № 0307 від 03.07.2015 року, № 3007 від 30.07.2015 року, № 2307 від 23.07.2015 року, № 2907 від 29.07.2015 року, № 2107 від 21.07.2015 року, № 1807 від 18.07.2015 року, № 1007 від 10.07.2015 року, № 1507 від 15.07.2015 року, платіжних доручень від 9 червня 2015 року на суму 50 000 грн., від 10 червня 2015 року на суму 40 000 грн., від 11 червня 2015 року на суму 120 000 грн., від 12 червня 2015 року на суму 30 000 грн., від 25 червня 2015 року на суму 20 000 грн., від 26 червня 2015 року на суму 63 999 грн. 94 коп., виписками з банку за 9 - 12 червня 2015 року та за 25-26 червня 2015 року (том 1 а.с. 43-57, 59, 63, 67, 69, 71, 74, 76, 80, 83, 163-194)

22 квітня 2015 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Дружківський вогнетривкий завод» (покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Укрглобалінвест трейд» (постачальник) був укладений договір поставки № 3/33-15 на товарно-матеріальні цінності, визначені у специфікаціях (том 1 а.с. 99-100).

Згідно зі специфікацією до зазначеного договору від 22 квітня 2015 року позивачем придбано електрокорунд нормальний F-180 на суму 580000 грн., у тому числі ПДВ на суму 96666 грн. 67 коп. (том 1 а.с. 101).

На підтвердження виконання умов договору позивачем були надані видаткові накладні від 29 липня 2015 року на загальну суму 66200 грн., у тому числі ПДВ у сумі 11033 грн. 33 коп., від 22 липня 2015 року на загальну суму 15400 грн., у тому числі ПДВ у сумі 2566 грн. 67 коп., від 16 липня 2015 року на загальну суму 75300 грн., у тому числі ПДВ у сумі 12550 грн., від 6 липня 2015 року на загальну суму 68500 грн., у тому числі ПДВ у сумі 11416 грн. 67 коп. та податкові накладні від 8 червня 2015 року на суму 68 500 грн., у тому числі ПДВ на суму 11 416 грн. 67 коп., від 11 червня 2015 року на суму 100 200 грн., у тому числі ПДВ на суму 16 700 грн. (том 1 а.с. 103, 107, 112, 117, 207, 208).

Факт реального виконання робіт також підтверджується товарно-транспортними (залізничними) накладними від 29.07.2015 року, 21.07.2015 року, від 16.07.2015 року, 06.07.2015 року, прибутковими ордерами № 2907 від 29.07.2015 року, № 2207 від 22.07.2015 року, № 1607 від 16.07.2015 року, № 0007 від 06.07.2015 року, платіжними дорученнями від 8 червня 2015 року на суму 68 500 грн., від 11 червня 2015 року на суму 100 200 грн., виписками з банку за 8 та 11 червня 2015 року. (том 1 а.с. 104, 105, 109, 110, 114, 115, 119, 120, 210-221).

З матеріалів справи вбачається, що за наслідками господарських операцій контрагентами було видано позивачу податкові накладні, які зареєстровані у Єдиному реєстрі податкових накладних, що підтверджується відповідними електронними квитанціями (том 1 а.с. 160, 161, 162, 207, 208).

Колегія суддів зазначає, що суми податку на додану вартість згідно наявних податкових накладних, які були видані позивачеві його контрагентами, були включені до складу податкового кредиту.

Апелянт в своїй апеляційній скарзі посилається на те, що контрагентами позивача не було задекларовано здійснення операцій придбання товарів, робіт, послуг, які не є об'єктом оподаткування, звільнені від оподаткування, придбані без ПДВ.

Колегія суддів вказує, що надання платником податків податковому органу належним чином оформлених документів, передбачених законодавством про податки і збори, з метою одержання податкової вигоди є підставою для її одержання, якщо податковим органом не встановлено та не доведено, що відомості, які містяться в цих документах, неповні, недостовірні та (або) суперечливі, є наслідком укладення нікчемних правочинів.

Наявність належним чином оформлених податкових накладних є підставою для включення до податкового кредиту платника сум ПДВ за такими накладними за умови реального вчинення дій по виконанню господарської операції.

Отже, платник податку не може бути позбавлений права на відшкодування ПДВ у разі, коли його контрагент не виконав свого зобов'язання щодо сплати податку.

Такої позиції дотримується і Верховний Суд України, який в своїй постанові від 31.01.2011 року у справі № 21-47а10 вказав, що якщо контрагент не виконав свого зобов'язання щодо сплати податку до бюджету, то це тягне відповідальність та негативні наслідки саме для цієї особи. Зазначені обставини не є підставою для позбавлення платника податку права на відшкодування ПДВ у випадку, коли останній виконав усі передбачені законом умови стосовно отримання такого відшкодування та має необхідні документальні підтвердження розміру свого податкового кредиту.

Крім того, ч. 2 ст. 8 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Неприпустимість притягнення до відповідальності одного платника податків, у випадку за неправомірні дії іншого платника податків підтверджується практикою Європейського суду з прав людини. Так, в п. 71 рішення у справі «Булвес» АД проти Болгарії» Європейський Суд з прав людини дійшов такого висновку: «Суд вважає, що компанія-заявник не повинна нести відповідальність за наслідки невиконання постачальником його обов'язків щодо своєчасного декларування податку на додану вартість і, як наслідок, сплачувати податок на додану вартість повторно разом із пенею. Суд вважає, що такі вимоги прирівнюються до надзвичайного обтяження для компанії-заявника, що порушило справедливий баланс, який повинен був підтримуватися між вимогами загальних інтересів та вимогами захисту права власності».

Європейський Суд з прав людини визначає правило індивідуальної відповідальності платника податків. Тобто, добросовісний платник податків не має зазнавати негативних наслідків через порушення з боку його контрагентом.

Таким чином, при розгляді справи колегією суддів не встановлено порушення з боку позивача норм п. 198.1, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198 та п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України, а податковий кредит та від'ємне значення з ПДВ за липень 2015 року сформовано правомірно, через що заявлені позовні вимоги про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення податкового органу від 11 січня 2016 року № , підлягають задоволенню.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що наявні договори та складені на їх виконання первинні документи бухгалтерського та податкового обліку, в тому числі і податкові накладні, які є належними доказами правомірності формування позивачем податкового кредиту по господарських операціях з його контрагентами, як юридичними особами та на момент проведення фінансово-господарських операцій які були платниками податків, а тому мали право здійснювати господарську діяльність шляхом укладення договорів.

Правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні визначає Закон України від 16 липня 1999 року № 996 «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (далі - Закон № 996).

Відповідно до статті 1 Закону № 996 (в редакції, що діяла на момент виникнення спірних відносин) первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Аналіз цієї норми дає підстави вважати, що первинний документ згідно з цим визначенням містить дві обов'язкові ознаки: відомості про господарську операцію і підтвердження її реального (фактичного) здійснення.

Визначальною ознакою господарської операції є те, що вона має спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Здійснення господарської операції і, власне, її результат підлягають відображенню в бухгалтерському обліку.

Згідно з частиною 2 статті 3 Закону України № 996 фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Відповідно до частини 1 статті 9 Закону № 996-XIV підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні документи повинні мати такі обов'язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата і місце складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру

господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий чи електронний підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. (пункт 2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 року № 88 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05 червня 1995 року за № 168/704).

Тобто, для бухгалтерського обліку мають значення лише ті документи, які підтверджують фактичне здійснення господарських операцій.

Таким чином, позивачем надані усі необхідні документи бухгалтерського та податкового обліку, які підтверджують його право на формування податкового кредиту.

Колегія суддів зазначає, що в діях позивача як платника податку не вбачається порушень діючого законодавства, а господарські операції не викликають сумніву в їх реальності та відповідності дійсному економічному змісту, що підтверджується наявністю належним чином оформлених документів.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. При розгляді даної справи податковий орган не надав жодного доказу на підтвердження правомірності своїх дій і рішень.

При апеляційному розгляді справи представник фіскального органу підтвердив ту обставину, що при проведенні перевірки орган користувався даними АІС «РПП», АІС «Податковий блок» і не зміг пояснити чому в разі наявності сумніву не було проведено виїзну документальну перевірку замість документальної позапланової невиїзної перевірки.

Окрім того суду не було надано відповіді на питання чому фіскальний орган вважав, що придбання або імпортування проданого позивачеві товару його контрагенти ТОВ «Нікас» і ТОВ «Укрглобалінвест трейд» повинні були також придбати і задекларувати саме в липні 2015 року. Податкове законодавство не передбачає такого обов'язку для продавця товару або послуг.

Фіскальний орган в апеляційній скарзі посилався на те, що 06.11.2013 року до державного реєстратора ним була скерована інформація про незнаходження ТОВ «Нікас» за юридичною адресою. Але в матеріалах справи підтвердження про направлення такої інформації відсутнє, як і доказ її реалізації.

В акті перевірки вказано, що посадові особи позивача протягом 10 днів з дня отримання письмового запиту та в ході здійснення перевірки не надали контролюючому органу документи, що підтверджують походження товару та товарно-транспортні накладні. Доказ того, що такий запит взагалі подавався ТОВ «ДВЗ» в матеріалах справи відсутній.

Посилання фіскального органу на те, що ним 23.12.2015 року не отримано відповіді щодо проведення зустрічної перевірки, не може бути підставою для наявності сумніву, оскільки запит був скерований 14.12.2015 року, а сама перевірка проведена 15-16 грудня 2015 року.

З метою отримання податкової інформації контролюючі органи також мають право проводити зустрічні звірки даних суб'єктів господарювання щодо платника податків (пункт 73.5 статті 73 Кодексу).

Зустрічні звірки не є перевірками і проводяться згідно з затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 27 грудня 2010 року N 1232 Порядком проведення контролюючими органами зустрічних звірок

Надання податковому органу належним чином оформлених документів, передбачених законодавством про податки та збори, з метою одержання податкової вигоди є підставою для її одержання, якщо податковий орган не встановив та не довів, що відомості, які містяться в цих документах, неповні, недостовірні та (або) суперечливі, є наслідком укладення нікчемних правочинів або коли відомості ґрунтуються на інших документах, недійсність даних в яких установлена судом.

Угоди між позивачем та його контрагентом в судовому порядку не оскаржені, податковому органу жодним нормативно-правовим актом не надано права ревізувати умови укладених договорів. Первинні документи бухгалтерського та податкового обліку є такими, що не тягнуть їх невизнання як доказів в розумінні ст. 79 КАС України.

Відтак, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції щодо неправомірності прийняття спірного повідомлення-рішення, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції постанова прийнята з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування постанови суду не вбачається.

Керуючись ст.ст. 195, 196, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. 200, 206, 211, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у м. Дружківці Головного управління ДФС у Донецькій області - залишити без задоволення.

Постанову Донецького окружного адміністративного суду від 22 березня 2016 року у справі № 805/230/16-а - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до Вищого адміністративного суду України, а в разі складення в повному обсязі відповідно до статті 160 цього Кодексу - з дня складення в повному обсязі.

Повний текст виготовлено 14 листопада 2016 року.

Головуючий суддя: Г.М. Міронова

Судді: Т.Г. Арабей

І.В. Геращенко