Справа № 495/6206/16-а
Суддя: Боярський О. О.
Дата ухвалення: 2016-10-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 495/6206/16-а
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05.10.2016 м. Білгород-Дністровський

Суддя Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області Боярський О.О, розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 Діцзюнь, ОСОБА_2 про забезпечення позову по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 Діцзюнь, ОСОБА_2 до Головного спеціаліста відділу з питань тимчасового та постійного проживання управління у справах з іноземцями та особами без громадянства ОСОБА_3, Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про скасування дозволу на імміграцію в Україну,

В С Т А Н О В И В:

Позивачі звернулися до суду із позовною заявою до Головного спеціаліста відділу з питань тимчасового та постійного проживання управління у справах з іноземцями та особами без громадянства ОСОБА_3, Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про скасування дозволу на імміграцію в Україну, в якому просять визнати протиправними та скасувати рішення Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області від 27.06.2016 р. № 297193 про скасування ОСОБА_1 Діцзюнь, ОСОБА_2 дозволів на імміграцію в Україну; визнати дії головного спеціаліста відділу з питань тимчасового та постійного проживання управління у справах з іноземцями та особами без громадянства ОСОБА_3 незаконними; зобовязати Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській Області поновити дозвіл на імміграцію та документувати ОСОБА_1 Діцзюнь, ОСОБА_2 посвідками на постійне проживання в Україні.

В судове засідання позивачі не з'явилися, надали письмові заяви, відповідно до яких просять справу розглянути в їх відсутності, позовні вимоги підтримують, просять задовольнити.

Представник відповідача, у судове засідання не з'явився, надав до суду письмову заяву, відповідно до якої просить суд розглянути справу у його відсутності.

У відповідності до ч. 6 ст. 128 КАС України справа підлягає розгляду в письмовому провадженні.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти позову.

Відповідач викликався у судове засідання, однак не з'явився, жодних доказів на підтвердження правомірності свого рішення до суду не надав. З огляду на вищевикладене, суд вважає за можливе розглядати справу на підставі наявних у ній доказів.

Дослідивши матеріали справи, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що 08.02.2003 року на Україні в м. Одесі у громадян ОСОБА_1 Діцзюнь ІНФОРМАЦІЯ_1 та його дружини ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2, народилась дитина ОСОБА_2 Сі (в подальшому ОСОБА_1 Сі на підставі свідоцтва про народження серії 1-ЖД № 052108 вид. 20.06.2006 року міськім відділом реєстрації активів цивільного стану Одеського обласного управління юстиції).

27.03.2006 року до ВГІРФО ОМУ ГУМВС України в Одеській області надійшла заява громадянина ОСОБА_4 Народної ОСОБА_5 ОСОБА_1 Діцзюнь, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця КНР, пров. Чжецзян з приводу отримання дозволу на імміграцію в Україну.

До заяви клопотання долучено: копію національного паспорту GI № 3062442, виданого 29.11.2005 року, копію довідки про те, що ОСОБА_1 Діцзюнь визнаний батьком ОСОБА_6 Сі, ІНФОРМАЦІЯ_3 вид. 05.08.2003 року міськім відділом реєстрації активів цивільного стану Одеського обласного управління юстиції, а також інші документи регламентовані чинним у той час законодавством України.

08.06.2006 року в результаті розгляду справи, на підставі пункту 6 частини 2 статті 4 Закону України «Про імміграцію», ОСОБА_1 Діцзюнь було надано дозвіл на імміграцію в Україну та він був документований посвідкою на постійне проживання серії ОД № 689/06 терміном дії безстроково.

05.03.2008 року ОСОБА_1 Діцзюнь було документовано посвідкою на постійне проживання серії ОД № 3039 ВГІРФО ОМУ ГУМВС України в Одеській області, на підставі посвідки серії ОД № 689/06.

27.03.2006 року до ВГІРФО ОМУ ГУМВС України в Одеській області надійшла заява громадянки ОСОБА_4 Народної ОСОБА_5 ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженки КНР, пров. Чжецзян з приводу отримання дозволу на імміграцію в Україну.

До заяви клопотання долучено: копію національного паспорту № 15 204504, виданого 22.12.2003 року, копію довідки про те що ОСОБА_1 Діцзюнь визнаний батьком ОСОБА_6 Сі, ІНФОРМАЦІЯ_3 вид. 05.08.2003 року міськім відділом реєстрації активів цивільного стану Одеського обласного управління юстиції, а також інші документи регламентовані чинним у той час законодавством України.

08.06.2006 року в результаті розгляду справи, на підставі пункту 6 частини 2 статті 4 Закону України «Про імміграцію», ОСОБА_2 було надано дозвіл на імміграцію в Україну та її було документовано посвідкою на постійне проживання серії ОД № 688/06 терміном дії безстроково.

05.03.2008 року ОСОБА_2 було документовано посвідкою на постійне проживання серії ОД № 3038 ВГІРФО ОМУ ГУМВС України в Одеській області, на підставі посвідки серії ОД № 688/06.

Рішеннями Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській Області від 27.06.2016р. № 297193, скасовані рішення про надання позивачам дозволу на імміграцію в Україну та інформовано про можливість подання заяви відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 4 Закону не раніше ніж через рік з дня прийняття рішення про скасування вищевказаного дозволу.

ГУ ДМС України в Одеській області, в своїх рішеннях від 27.06.2016 року посилається на п. 1 статті 12 Закону України «Про імміграцію», як на підставу для скасування дозволу на імміграцію в Україну.

Зазначені рішення прийнято на підставі висновків Головного управління Державної міграційної служби в Одеській області від 27.06.2016 року про скасування дозволів на імміграцію в Україну, в яких зазначено, що дозволи на імміграцію в Україну ОСОБА_1 Діцзюнь та ОСОБА_2 отримали згідно п.6 ч.2 ст.4 Закону України «Про імміграцію», як батьки іммігранта, проте неповнолітня дитина заявників ОСОБА_6 Сі, ІНФОРМАЦІЯ_3 на момент прийняття документів не мала дозволу на імміграцію в Україну. Також, зазначено, що вимоги п.6 ч.7 ст.9 Закону України «Про імміграцію» щодо подання документу про те, що іммігрант не заперечує проти їх імміграції та гарантує їм фінансове забезпечення на рівні не нижчому від прожиткового мінімуму, встановленого в Україні, не могли бути виконанні з урахуванням віку ОСОБА_6

У зв'язку з цим, відповідач дійшов висновку, що громадянам КНР ОСОБА_1 Діцзюнь та ОСОБА_2 дозволи на імміграцію в Україну надано з порушенням Закону України «Про імміграцію», посвідками на постійне проживання вони документовані безпідставно та вважав за можливе керуючись вимогами п.6 ст. 12 Закону України «Про імміграцію» скасувати дозволи на імміграцію позивачам.

Суд не погоджуються з такими висновками відповідача на підставі наступного.

Відповідно до ст.12 Закону України «Про імміграцію» дозвіл на імміграцію може бути скасовано, якщо: 1) з'ясується, що його надано на підставі свідомо неправдивих відомостей, підроблених документів чи документів, що втратили чинність; 2) іммігранта засуджено в Україні до позбавлення волі на строк більше одного року і вирок суду набрав законної сили; 3) дії іммігранта становлять загрозу національній безпеці України, громадському порядку в Україні; 4) це є необхідним для охорони здоров'я, захисту прав і законних інтересів громадян України; 5) іммігрант порушив законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства; 6) в інших випадках, передбачених законами України.

Як зазначалось вище, в рішенні від 27.06.2016р. № 297393(о.с.), підставою для скасування ОСОБА_1 Діцзюнь та ОСОБА_2 дозволів на імміграцію в Україну Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській області зазначило п.6 ч.1 ст.12 Закону України «Про імміграцію» (висновки ГУ ДМС України від 27.06.2016).

При цьому, іншим випадком, в розумінні вказаної норми відповідач зазначає, що дозволи на імміграцію в Україну ОСОБА_1 Діцзюнь та ОСОБА_2 надано з порушенням п.6 ч.2 ст.4, Закону України «Про імміграцію», як батькам іммігранта, оскільки у 2006 році їх дитина ОСОБА_2 Сі, ІНФОРМАЦІЯ_3 через свій вік не могла виконати вимоги п.6 ч.7 ст.9 Закону щодо надання документу про те, що вона не заперечує проти імміграції батьків та гарантує їм фінансове забезпечення на рівні не нижчому від прожиткового мінімуму, встановленого в Україні.

Суд такі висновки відповідача вважає помилковими, оскільки пунктом 6 частини 1 статті 12 Закону України «Про імміграцію» чітко визначено, що інші випадки для скасування дозволу на імміграцію мають бути передбачені законами України, тоді як у спірних рішеннях Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області від 27.06.2016р. відсутня вказівка на відповідну норму Закону, на підставі якої видані ОСОБА_1 Діцзюнь та ОСОБА_2 дозволи на імміграцію в Україну підлягають скасуванню.

Порушення встановленого законодавством України порядку надання дозволів на імміграцію в Україну, в розумінні статті 12 Закону України «Про імміграцію», є підставою для скасування таких дозволів, якщо з'ясується, що їх надано на підставі свідомо неправдивих відомостей, підроблених документів чи документів, що втратили чинність. (п.1 ч.1 ст.12 Закону).

Надання ОСОБА_1 Діцзюнь та ОСОБА_2 в 2006 році дозволів на імміграцію в Україну на підставі свідомо неправдивих відомостей, підроблених документів чи документів, що втратили чинність Головним управлінням Державної міграційної служби України в Одеській області не встановлено.

Допущення міграційними органами помилки при прийнятті рішення про надання ОСОБА_1 Діцзюнь та ОСОБА_2 дозволів на імміграцію, за відсутності у цьому вини останніх, не є визначеною Законом України «Про імміграцію» та іншими законами України підставою для скасування таких дозволів.

Частиною 2 статті 19 Конституції України встановлено обов'язок органів державної влади діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Оскаржувані рішення відповідача від 27.06.2016р. № 297193(о.с.) є актами індивідуальної дії, в яких Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській області не зазначило та не мотивувало, з якої визначеної законом підстави скасовано дозволи ОСОБА_1 Діцзюнь та ОСОБА_2 на імміграцію в Україну, у зв'язку з чим відсутні підстави вважати, що оскаржувані рішення прийнято на підставі та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частин 1 і 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких грунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Згідно з вимогами ч. 3 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні судам необхідно здійснити перевірку того, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення; безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Беручи до уваги вищенаведене, суд приходить до висновку, що рішення Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській Області від 27.06.2016р. № 297193(о.с.) є протиправними та підлягають скасуванню.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 128, 159-163 КАС України, ст. 19 Конституції України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 Діцзюнь, ОСОБА_2 про забезпечення позову по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 Діцзюнь, ОСОБА_2 до Головного спеціаліста відділу з питань тимчасового та постійного проживання управління у справах з іноземцями та особами без громадянства ОСОБА_3, Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про скасування дозволу на імміграцію в Україну - задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати рішення Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області від 27.06.2016р. № 297193 про скасування ОСОБА_1 Діцзюнь та ОСОБА_2 дозволів на імміграцію в Україну.

Визнати дії головного спеціаліста відділу з питань тимчасового та постійного проживання управління у справах з іноземцями та особами без громадянства ОСОБА_3 незаконними;

Зобовязати Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській Області поновити дозвіл на імміграцію та документувати ОСОБА_1 Діцзюнь та ОСОБА_2 посвідками на постійне проживання в Україні.

Постанова може бути оскаржена в Одеський апеляційний адміністративний суд через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня отримання копії постанови апеляційної скарги.

У разі прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя: