Справа № 362/1414/16-а
Суддя: Пасічник С.С.
Дата ухвалення: 2016-11-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
УХВАЛА

15 листопада 2016 року м. Київ К/800/24793/16

Суддя Вищого адміністративного суду України Пасічник С.С., перевіривши касаційну скаргу військової частини НОМЕР_1 на постанову Васильківського міськрайонного суду Київської області від 31 травня 2016 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 30 серпня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 в особі житлової комісії про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії,

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_1 звернувся до Васильківського міськрайонного суду Київської області з вказаним адміністративним позовом, в якому зазначав, що відповідач протиправно визначив дату зарахування його (позивача) на квартирний облік - з 03 березня 1995 року, не зарахувавши часу перебування на квартирному обліку за попереднім місцем військової служби, та, посилаючись на наведені обставини, просив визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 в особі житлової комісії щодо визначення дати зарахування на квартирний облік з 03 березня 1995 року, без врахування часу його перебування на квартирному обліку за попереднім місцем військової служби; зобов`язати військову частину НОМЕР_1 в особі житлової комісії зарахувати його на квартирний облік для позачергового одержання житлового приміщення за рахунок житлового фонду з 02 вересня 1992 року.

Постановою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 31 травня 2016 року позов задоволено: визнано протиправними дії військової частині НОМЕР_1 , в особі житлової комісії, щодо визначення ОСОБА_1 дати зарахування на квартирний облік без врахування часу його перебування на квартирному обліку за попереднім місцем військової служби з 03 березня 1995 року; зобов`язано військову частину НОМЕР_1 , в особі житлової комісії, зарахувати ОСОБА_1 на квартирний облік для позачергового одержання житлового приміщення за рахунок житлового фонду з 02 вересня 1992 року.

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 30 серпня 2016 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Не погоджуючись з прийнятими рішеннями, відповідач подав касаційну скаргу, в якій просив скасувати рішення судів попередніх інстанцій та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Ухвалою судді Вищого адміністративного суду України від 21 вересня 2016 року, з врахуванням приписів статтей 213, 214 Кодексу адміністративного судочинства України, дана скарга залишалася без руху в зв`язку із несплатою військовою частиною НОМЕР_1 судового збору.

У встановлений судом строк відповідач усунув недолік касаційної скарги.

Разом з тим, дослідивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, у відкритті провадження за касаційною скаргою необхідно відмовити з наступних підстав.

Статтею 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» передбачено, що держава зобов`язана забезпечити військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у порядку і відповідно до вимог, встановлених Житловим кодексом Української РСР та іншими нормативно-правовими актами. Військовослужбовці (крім військовослужбовців строкової військової служби) та члени їх сімей, які проживають разом з ними, забезпечуються службовими жилими приміщеннями, що повинні відповідати вимогам житлового законодавства.

Механізм забезпечення житловими приміщеннями військовослужбовців - осіб офіцерського, старшинського і сержантського, рядового складу (крім військовослужбовців строкової служби) Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, правоохоронних органів спеціального призначення та Держспецтрансслужби, посади в яких комплектуються військовослужбовцями, у тому числі звільнених в запас або у відставку, що залишилися перебувати на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, у військових частинах, закладах, установах та організаціях після звільнення та членів їх сімей регламентовано Порядком забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2006 року №1081.

Відповідно до пунктів 22, 24, 32 цього Порядку облік військовослужбовців, які потребують поліпшення житлових умов, ведеться у військових частинах та квартирно-експлуатаційних органах; військовослужбовці зараховуються на облік згідно з рішенням житлової комісії військової частини, яке затверджується командиром військової частини. У рішенні зазначаються дата зарахування на облік, склад сім`ї, підстави для зарахування на облік, вид черговості (загальна черга, в першу чергу, поза чергою), а також підстави включення до списків осіб, що користуються правом першочергового або позачергового одержання житлових приміщень, а в разі відмови в зарахуванні на облік - підстави відмови з посиланням на відповідні норми законодавства. Датою зарахування на облік вважається день, коли житловою комісією військової частини винесено рішення про зарахування військовослужбовця на облік; військовослужбовцям житло надається згідно з чергою. Черговість надання житла визначається за часом зарахування на облік (включення до списків осіб, що користуються правом першочергового або позачергового одержання житлових приміщень).

За змістом пункту 3.7 Інструкції про організацію забезпечення і надання військовослужбовцям Збройних Сил України та членам їх сімей житлових приміщень, затвердженої наказом Міноборони від 06.10.2006 року №577, військовослужбовці, які перебувають на обліку, у разі переміщення по військовій службі, пов`язаного з переїздом до іншого гарнізону (в іншу місцевість), зараховуються на облік за новим місцем служби разом з членами їх сімей із збереженням попереднього часу перебування на обліку, а також у списках осіб, що користуються правом першочергового або позачергового одержання житла. При цьому облікова справа направляється командиром (начальником) військової частини до нового місця служби військовослужбовця разом з особовою справою, а в разі розформування військової частини - до військового комісаріату. Перебування військовослужбовця на квартирному обліку за останнім місцем служби, а також у списках осіб, що користуються правом першочергового та позачергового одержання житлових приміщень, підтверджується Довідкою (додаток 4) про перебування на обліку за попереднім місцем служби та зняття з обліку, виданою відповідним квартирно-експлуатаційним органом та командиром військової частини.

Отже, виходячи із зазначених приписів закону, військовослужбовець, який перебував на обліку, у разі переміщення по військовій службі, яке пов`язане з переїздом до іншого гарнізону (в іншу місцевість), зараховуються на облік за новим місцем служби разом з членами його сім`ї із збереженням попереднього часу перебування на обліку.

Зважаючи на наведені вимоги закону, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, дійшов висновку про неправомірність дій відповідача щодо постановлення позивача на квартирний облік без збереження попереднього часу перебування на обліку, оскільки зазначені дії фактично звужують та обмежують реалізацію позивачем права на отримання житла, що відповідно до норм статті 22 Конституції України, є неприйнятним. Наслідком таких дій є суттєве зменшення часу перебування ОСОБА_1 на квартирному обліку (в даному випадку цей строк зменшено на 5 років) та, відповідно, збільшення фактичного строку очікування отримання ним житла. Крім того, вказані дії відповідача призводять до порушення рівності в черговості забезпечення житлом військовослужбовців, які проходять військову службу в одному місці та військовослужбовців, які внаслідок переміщення по службі вимушені переїжджати до іншого місця служби, втрачаючи при цьому час квартирного обліку за попереднім місцем служби.

Відповідно до пункту 5 частини 5 статті 214 КАС України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, зокрема, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

За змістом цієї норми касаційна скарга повинна містити посилання на помилкове та/або неправильне застосування норм матеріального права при вирішенні справи та/або порушення судами норм процесуального права (а у разі оскарження судового рішення по суті пояснення, яким чином такі порушення вплинули на правильність вирішення справи).

Виходячи із змісту касаційної скарги та оскаржуваних судових рішень, дана касаційна скарга є необґрунтованою, оскільки не містить належних доводів в підтвердження незаконності постановлених судом першої та апеляційної інстанції рішень, а тому, з врахуванням наведених приписів п.5 ч.5 ст.214 КАС України, не викликає необхідності перевірки судом касаційної інстанції матеріалів справи, що в свою чергу, є підставою для відмови у відкритті касаційного провадження у справі.

Керуючись статтями 211, 214 Кодексу адміністративного судочинства України,

у х в а л и л а :

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою військової частини НОМЕР_1 на постанову Васильківського міськрайонного суду Київської області від 31 травня 2016 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 30 серпня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 в особі житлової комісії про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії.

Додані до касаційної скарги матеріали повернути відповідачу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя
Вищого адміністративного суду України С.С. Пасічник