Справа № 826/24980/15
Суддя: Бужак Н.П.
Дата ухвалення: 2016-11-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Суддя-доповідач: Бужак Н.П.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 листопада 2016 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Бужак Н. П.

Суддів: Межевича М.В., Твердохліб В.А

За участю секретаря: Івченка М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 серпня 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Міністерства внутрішніх справ України, Управління МВС України на Південно-Західній залізниці про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на службі, зобов'язання вчинити дії,-

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернулась до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Міністерства внутрішніх справ України, в якому просила:

- визнати протиправним та скасувати наказ Управління МВС України на Південно-Західній залізниці від 09.09.2015 року № 87 о/с в частині звільнення за служби в органах внут рішніх справ України в запас за п. 64 «г» (через скорочення штатів) позивача старшого лейтенанта міліції ОСОБА_2 (М-111865), інспектора сектору кадрового забезпечення лінійного відділу на станції Київ-Пасажирський УМВС України на Півден но-Західній залізниці, 9 вересня 2015 року;

- поновити ОСОБА_2 на службі в органах внутрішніх справ на посаді інспектора сектору кадрового забезпечення лінійного відділу на станції Київ-Пасажирський УМВС України на Південно-Західній залізниці, з 09 вересня 2015 року;

- зобов'язати Управління МВС України на Південно-Західній залізниці надати ОСОБА_2 оплачувану відпустку у зв'язку з вагітністю та пологами згідно листка непрацездатності АГЧ № 632098, виданого державним закладом «Дорожня клініч на лікарня № 2 на станції Київ» ДТГО «Південно-західна залізниця»;

- зобов'язати працевлаштувати ОСОБА_2 на рівнозначних по садах у територіальних підрозділах поліції (Київської області, м. Києва), максимально наближених до постійного місця проживання (м. Ірпінь Київської області).

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 30 серпня 2016 року адміністративний позов задоволено частково. Визнано протиправним наказ від 09.09.2015 року № 87 о/с в частині звільнення з органів внутрішніх справ ОСОБА_2 з 09.09.2015 року. Змінено підставу та дату звільнення, вважати ОСОБА_2 звільненою з органів внутрішніх справ 07.11.2015 року згідно з п. 10 та 11 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України "Про Національну поліцію" та відповідно до п. 64 "г" (через скорочення штатів) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, позивачка подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нову, якою позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

В ході апеляційного розгляду справи до участі у справі залучено співвідповідачем Управління МВС України на Південно-Західній залізниці.

Перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, заслухавши осіб, що з'явилися в судове засідання, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 проходила службу в ОВС України на посаді інспектора сектору кадрового забезпечення лінійного відділу на станції Київ-Пасажирський УМВС України на Південно-Західній залізниці.

Наказом УМВС України на Південно-Західній залізниці від 26.06.2014 року № 123 о/с позивачці надано відпустку для догляду за дитиною до досягнення нею трьохрічного віку без збереження грошового забезпечення з 28.06.2014 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

15.08.2016 року ОСОБА_2 подала заяву на ім'я заступника голови ліквідкомісії УМВС України на ПЗЗ в якій просила оплатити листок непрацездатності від 04.09.2015 року у зв'язку із вагітністю та пологами з 04.09.2015 року по 07.01.2016 року.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_2 народила другу дитину - доньку ОСОБА_5.

Відповідно до листка непрацездатності АГЧ № 632098 від 04.09.2015 року державного закладу «Дорожня клінічна лікарня №2 на станції Київ» ДТГО «Південно-Західна залізниця» позивачці з 04.09.2015 року на 120 днів надано звільнення від роботи у зв'язку із вагітністю та пологами.

Наказом від 09.09.2015 року №87 о/с ОСОБА_2 звільнено з органів внутрішніх справ за п. 64 "г" (через скорочення штатів) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ.

Не погоджуючись із вказаним наказом, вважаючи його протиправним, позивачка звернулась до суду з позовом за захистом своїх прав та інтересів.

Надаючи правову оцінку обставинам справи слід зазначити наступне.

Спірні відносини, що виникли між сторонами регулюються Законом України від 20 грудня 1990 року № 565-ХІІ «Про міліцію», Законом України від 02.07.2015 року № 580-VIІI «Про Національну поліцію» (далі - Закон № 580 - VIІI) та Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29.07.1991 року № 114.

При цьому колегія суддів зазначає, що за загальним правилом пріоритетними є норми спеціальних законів, а норми трудового законодавства підлягають застосуванню лише у випадках, якщо нормами спеціальних законів не врегульовано спірних відносин та коли про можливість такого застосування прямо зазначено у спеціальному законі.

Відповідно до статті 40 Кодексу законів про працю України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за пунктом 5 цієї статті), а також у період перебування працівника у відпустці. Це правило не поширюється на випадок повної ліквідації підприємства, установи, організації.

Порядок утворення та правовий статус юридичних осіб публічного права встановлюється Конституцією та законом.

Постановою Кабінету Міністрів України № 730 від 16.09.2015 року «Про утворення територіальних органів Національної поліції та ліквідацію територіальних органів Міністерства внутрішніх справ», ліквідовано як юридичну особу публічного права територіальні органи Міністерства внутрішніх справ, у тому числі і Ніжинський районний відділ Управління Міністерства внутрішніх справ України в Чернігівській області та утворено як юридичні особи публічного права територіальні органи Національної поліції.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про Національну поліцію» Національна поліція України - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.

Закон України «Про Національну поліцію» опублікований 06.08.2015 року в газеті «Голос України» та відповідно до Прикінцевих та перехідних положень, набрав чинності через три місяці з дня, наступного за днем його опублікування, тобто 07.11.2015 року за виключенням його окремих положень.

Пунктом 8 розділу ХІ Прикінцевих та перехідних положень цього Закону встановлено, що з дня опублікування цього Закону всі працівники міліції (особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ), а також інші працівники Міністерства внутрішніх справ України, його територіальних органів, закладів та установ вважаються такими, що попереджені у визначеному порядку про можливе майбутнє звільнення через скорочення штатів.

Як вбачається з матеріалів справи, у вересні 2015 року позивачка неодноразово зверталась як до відповідача, так і до МВС України з питання незаконності оскаржуваного наказу та необхідність поновити її на службі, проте відповідачами було відмовлено у задоволенні вимог позивачки з посиланням на ліквідацію органу в якому позивачка проходила службу.

Згідно статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадку змін в організації виробництва і праці, в т.ч. ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників та інших, передбачених цією статтею.

Відповідно до частини 1 статті 40 КЗпП України, звільнення з підстав, зазначених в п.1,2 і 6 цієї статті допускається, якщо неможливо перевести працівника за його згодою на іншу роботу.

Не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за п.5 цієї статті), а також перебування працівника у відпустці. Це правило не поширюється на випадок повної ліквідації підприємства, установи, організації відповідно до ст. 40 УЗпП України.

Стаття 49-2 КЗпП України визначає, що про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за 2 місяці.

Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку зі змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, установі, організації працівник на власний розсуд звертається до служби зайнятості або працевлаштовується самостійно.

Згідно статті 179 КЗпП України за бажанням жінки їй надається відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з виплатою за ці періоди допомоги відповідно до законодавства.

Звільнення вагітних жінок і жінок, що мають дітей віком до 3 років, одиноких матерів при наявності дитини віком до 14 років або дитини-інваліда з ініціативи власника або упоновженого ним органу не допускається , крім випадків повної ліквідації підприємства, установи, організації, коли допускається звільнення з обов'язковим працевлаштуванням. Обов'язкове працевлаштування жінок здійснюється також у випадках їх звільнення після закінчення строкового трудового договору.

Згідно пунктів 9-11 розділу ХІ Прикінцевих та перехідних положень вказаного Закону України «Про Національну поліцію» працівники міліції, які виявили бажання проходити службу в поліції, за умови відповідності вимогам до поліцейських, визначеним цим Законом, упродовж трьох місяців з дня опублікування цього Закону можуть бути прийняті на службу до поліції шляхом видання наказів про призначення за їх згодою чи проходження конкурсу на посади, що заміщуються поліцейськими, у будь-якому органі (закладі, установі) поліції.

З аналізу вказаних норм слідує, що працівники міліції можуть бути прийняті на службу до поліції за власним бажанням та у спосіб, визначений пунктом 9 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 580-VIІI.

Працівники міліції, які відмовилися від проходження служби в поліції та/або не прийняті на службу до поліції в тримісячний термін з моменту попередження про наступне вивільнення, звільняються зі служби в органах внутрішніх справ через скорочення штатів.

Перебування працівників міліції на лікарняному чи у відпустці не є перешкодою для їх звільнення зі служби в органах внутрішніх справ відповідно до «Прикінцевих та перехідних положень» цього Закону.

Постановою Кабінету Міністрів України від 29.07.1991 року №114, було затверджено Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ (чинне на момент виникнення даного спору).

Згідно з п.8 Положення дострокове звільнення зі служби осіб середнього, старшого і вищого начальницького складу, які не досягли граничного віку перебування на службі в органах внутрішніх справ, провадиться:

за станом здоров'я - відповідно до висновків військово-лікарської комісії;

у зв'язку із скороченням штатів - у разі відсутності можливості використання на службі;

за власним бажанням - при наявності причин, що перешкоджають виконанню службових обов'язків;

у зв'язку з переходом у встановленому порядку на роботу в інші міністерства, відомства (організації, установи);

за службовою невідповідністю;

у зв'язку з набранням законної сили судовим рішенням щодо притягнення до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, пов'язаного з корупцією, яким накладено стягнення у виді позбавлення права обіймати посади або займатися діяльністю, що пов'язані з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, чи кримінального правопорушення;

через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких затверджується Кабінетом Міністрів України;

у зв'язку з непроходженням випробування в період іспитового строку;

у зв'язку з прямим підпорядкуванням близькій особі.

Згідно п. 64 «г» Положення особи середнього, старшого і вищого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік) через скорочення штатів - при відсутності можливості подальшого використання на службі.

Разом з цим, у пункті 17 Положення зазначено, що вагітні жінки і матері з числа осіб рядового і начальницького складу користуються всіма правами і пільгами, встановленими законодавством.

Оскільки спеціальним правовим актом, а саме Положенням, не визначено порядок звільнення у зв'язку зі скороченням штату жінок, які знаходяться у відпустці по догляду за дитиною до досягнення трирічного (шестирічного віку), суд вважає, що підлягає застосуванню положення статті 184 Кодексу законів про працю України.

Тобто правовідносини, що виникають при звільненні жінок, які знаходяться у відпустці по догляду за дитиною до досягнення трирічного (шестирічного віку), регулюються спеціальним законодавством, у даному випадку, Кодексом законів про працю України.

Як убачається із матеріалів справи, ОСОБА_2 знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трьохрічного віку без збереження грошового забезпечення з 28.06.2014 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

Статтею 184 Кодексу законів про працю України встановлена заборона на звільнення жінок, які мають дітей віком до шести років.

Так, звільнення вагітних жінок і жінок, які мають дітей віком до трьох років (до шести років - частина шоста статті 179 КЗпП), одиноких матерів при наявності дитини віком до чотирнадцяти років або дитини-інваліда з ініціативи власника або уповноваженого ним органу не допускається, крім випадків повної ліквідації підприємства, установи, організації, коли допускається звільнення з обов'язковим працевлаштуванням. Обов'язкове працевлаштування зазначених жінок здійснюється також у випадках їх звільнення після закінчення строкового трудового договору. На період працевлаштування за ними зберігається середня заробітна плата, але не більше трьох місяців з дня закінчення строкового трудового договору.

Тобто положення вказаної статті допускають звільнення жінок, які мають дітей віком до трьох років, а у випадках передбачених ч. 6 ст. 179 цього Кодексу, до шести років лише у разі повної ліквідації підприємства, при цьому з обов'язковим працевлаштуванням.

Згідно пункту 9 Постанови Пленуму Верховного суду України від 06.11.1992 року № 9 звільнення вагітних жінок і жінок, які мають дітей віком до трьох років (або понад три роки, але не більше, ніж до 6 років, якщо дитина за медичним висновком в цей період потребує домашнього догляду), одиноких матерів (жінка, яка не перебуває у шлюбі і у свідоцтві про народження дитини якої відсутній запис про батька дитини або запис про батька зроблено в установленому порядку за вказівкою матері, вдова, інша жінка, яка виховує і утримує дитину сама) при наявності дитини віком до чотирнадцяти років або дитини-інваліда провадиться з обов'язковим працевлаштуванням. Не може бути визнано, що власник або уповноважений ним орган виконав цей обов'язок по працевлаштуванню, якщо працівниці не була надана на тому ж або на іншому підприємстві (в установі, організації) інша робота або запропонована робота, від якої вона відмовилась з поважних причин (наприклад, за станом здоров'я).

Доказів того, що позивачка відмовилась від проходження служби в поліції відповідачі не надали. Не було наданно до суду відповідачами і доказів того, що позивачку було повідомлено у встановленому законом порядку та у строки, встановлені законом, про наступне вивільнення та про можливість проходження конкурсу. Всі листи, які стосуються питання проходження конкурсу в Національній поліції відносяться до періоду після звільнення позивачки зі служби.

Крім того, судом апеляційної інстанції встановлено, що відповідно до відомостей з ЄДРПОУ Управління МВС України на ПЗЗ перебуває у стані припинення з 10.07.2015 року і на момент розгляду справи не знято з державної реєстрації. Отже, зазначене управління є діючим.

Із наказу про звільнення позивачки зі служби вбачається, що вона була звільнена зі служби в ОВС у запас через скорочення штатів.

Частиною 2 статті 104 Цивільного Кодексу України визначено, що юридична особа є такою, що припинилася, з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення.

Таким чином, колегія суддів вважає помилковими доводи суду першої інстанції щодо відсутності правових підстав для поновлення позивачким на службі з посилання на ту обставину, що управління було ліквідовано, оскільки на час ухвалення судового рішення управління з державного реєстру знято не було.

Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Згідно частини 1 статті 235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Отже, колегія суддів, з урахуванням встановлених у справі обставин, приходить до висновку, що при вирішення питання звільнення позивачки зі служби за ст. 64 "г" Положення було порушено встановлені законодавством гарантії для окремих категорій працівників, а саме заборона звільнення жінок, що знаходяться у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а тому наказ Управління МВС України на Південно-Західній залізниці від 09.09.2015 року № 87 о/с є протиправним та таким, що підлягає скасуванню. Разом з тим, враховуючи, що на час ухвалення даного рішення відповідача Управління МВС України на Південно-західній залізниці не припинено, позивачка підлягає поновленню на службі на посаду, яку займала перед звільненням та була звільнена з дня звільнення зі служби.

Також підлягають задоволенню позовні вимоги позивачки про зобов»язання відповідача надати ОСОБА_2 оплачувану відпуску у зв'язку з вагітністю та пологами згідно листка непрацездатності за період з 04.09.2015 року по 07.01.2016 року.

Як встановлено колегією суддів, на момент звільнення і служби позивачка перебувала у відпустці по догляду за дитиною до досягнення трьохрічного віку.

Відповідно до листа непрацездатності АГЧ № 632098 від 04.09.2015 року державного закладу «Дорожня клінічна лікарня №2 на станції Київ» ДТГО «Південно-Західна залізниця» позивачці з 04.09.2015 року на 120 днів надано звільнення від роботи у зв'язку із вагітністю та пологами.

Відповідно до ч. 1 ст. 179 Кодексу законів про працю України на підставі медичного висновку жінкам надається відпустка у зв'язку з вагітністю та пологами тривалістю 70 календарних днів до пологів і 56 днів після пологів. Тривалість відпустки обчислюється сумарно, тобто жінці надається відпустка загальною тривалістю 126 днів відпустка у зв'язку з вагітністю та пологами надається жінкам на підставі медичного висновку (листка непрацездатності). Ця відпустка оформляється без видання наказу, згідно з листком непрацездатності. Утім, якщо крім оформлення листка непрацездатності, роботодавцем буде додатково видано наказ (наприклад, для зручності обліку відпусток у відділі кадрів), це не буде порушенням, оскільки ця дія не тягне за собою жодних правових наслідків.

Оскільки звільнення зі служби позивачки є незаконним, а наказ про звільнення визнано судом протиправним і скасовано, відповідач відповідно до вимог закону повинен надати позивачці оплачувану відпустку у зв'язку з вагітністю та пологами за період з 04.09.2015 року по 07.01.2016 року включно.

Щодо позовних вимог ОСОБА_2 про зобов'язання відповідача працевлаштувати її на рівнозначних посадах у територіальних підрозділах поліції, максимально наближених до постійного місця проживання, то у цій частині позовні вимоги не підлягають задоволенню, оскільки, як вище зазначено судом, у зв'язку із незаконним звільненням позивачка підлягає поновленню на попередній роботі. Поновлення на рівнозначній посаді у підрозділах, які територіально наближені до постійного місяця проживання особи. чинне законодавство України не передбачає.

Відповідно до ст. 159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин у адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що постанова Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 серпня 2016 року є помилковою, так як прийнята з порушенням вимог чинного законодавства України, а тому підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про часткове задоволення позовних вимог.

Відповідно до ст. ст. 198, 202 КАС України, суд апеляційної інстанції має право за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду скасувати її та прийняти нову постанову.

Керуючись ст. ст. 160,197,198,202,205,207,212,254 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 30 серпня 2016 року скасувати та ухвалити постанову постанову наступного змісту.

Визнати протиправним та скасувати наказ Управління МВС України на Південно-Західній залізниці від 09.09.2015 року № 87 о/с в частині звільнення зі служби в органах внут рішніх справ України в запас за п. 64 «г» (через скорочення штатів) старшого лейтенанта міліції ОСОБА_2 (М-111865), інспектора сектору кадрового забезпечення лінійного відділу на станції Київ-Пасажирський УМВС України на Півден но-Західній залізниці, з 09 вересня 2015 року.

Поновити ОСОБА_2 на службі в органах внутрішніх справ на посаді інспектора сектору кадрового забезпечення лінійного відділу на станції Київ-Пасажирський УМВС України на Південно-Західній залізниці, з 09 вересня 2015 року.

Зобов'язати Управління МВС України на Південно-Західній залізниці надати ОСОБА_2 оплачувану відпустку у зв'язку з вагітністю та пологами згідно листка непрацездатності АГЧ № 632098, виданого державним закладом «Дорожня клініч на лікарня № 2 на станції Київ» ДТГО «Південно-західна залізниця» за період з 04.09.2015 року по 07.01.2016 року включно.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова суду набирає законної сили з моменту її проголошення, проте на неї може бути подано касаційну скаргу до Вищого адміністративного суду України у порядку та в строки, визначені ст. 212 КАС України.

Головуючий суддя: Бужак Н.П

Судді: Межевич М.В.

Твердохліб В.А.

Повний текст виготовлено: 16 листопада 2016 року.

Головуючий суддя Бужак Н.П.

Судді: Твердохліб В.А.

Межевич М.В.