Справа № 822/1178/16
Суддя: Курко О. П.
Дата ухвалення: 2016-11-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 822/1178/16

Головуючий у 1-й інстанції: Шевчук О.П.

Суддя-доповідач: Курко О. П.

08 листопада 2016 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Курка О. П.

суддів: Білоуса О.В. Совгири Д. І. ,

за участю:

секретаря судового засідання: Томашук А.В.,

позивача: ОСОБА_2

представника відповідача: Сумнєвич Н.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 22 вересня 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до управління Пенсійного фонду України в м. Хмельницькому, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Головне управління Державної казначейської служби України у Хмельницькій області про визнання дій і бездіяльності протиправними, зобов'язання вчинити дії та стягнення моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В :

в червні 2016 року ОСОБА_2 звернулась до Хмельницького окружного адміністративного суду з позовом до управління Пенсійного фонду України у м. Хмельницькому, за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Головного управління Державної казначейської служби України у Хмельницькій області про визнання дій та бездіяльності протиправними, зобов'язання вчинити дії та стягнення моральної шкоди.

Постановою Хмельницького окружного адміністративного суду від 22 вересня 2016 року адміністративний позов задоволено частково.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, позивач подала апеляційну скаргу, у якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт послалась на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що, на її думку, призвело до неправильного вирішення спору.

Позивач в судовому засіданні доводи апеляційної скарги підтримала в повному обсязі та за обставин викладених в ній просила суд задовольнити її, а постанову суду першої інстанції - скасувати.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечувала проти задоволення апеляційної скарги та просила суд залишити її без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи сторін, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, виходячи з наступного.

Так, судом першої інстанції встановлено, та підтверджено в ході апеляційного розгляду справи, що 05.02.2016 року позивач звернулась до УПФУ у м. Хмельницькому із заявою про надання їй завірених копій документів, що містяться у її пенсійній справі, а саме: 1) акту УПФУ у м. Хмельницькому від 11.01.2005 року; 2) довідки про заробітну плату №05-02/31 від 12.03.2004 року, виданої ХОДП ДАК "Хліб України"; 3) довідки (додатку до довідки від 12.03.2004 року) у розділі ІІ якої наведено суми заробітної плати, що нараховані за період більше одного місяця, які у розділі І довідки від 12.03.2004 року відображені у місяці, в якому вони виплачені; 4) витягу від 03.07.2015 року з помісячних розрахунково-платіжних відомостей про заробіток ОСОБА_2 за календарними місяцями її роботи у ХОДП ДАК "Хліб України" з 01.07.1995 року по 31.07.2001 року.

Листом №78/3-12 від 19.02.2016 року УПФУ у м. Хмельницькому повідомив позивача про розгляд її звернення на надав копії: акту УПФУ у м. Хмельницькому від 11.01.2005 року; довідки про заробітну плату №05-02/31 від 12.03.2004 року, виданої ХОДП ДАК "Хліб України", за якою обчислено пенсію позивача з 12.04.2004 року та витягу від 03.07.2015 року з щомісячних розрахунково-платіжних відомостей про заробіток позивача за календарними місяцями її роботи у ХОДП ДАК "Хліб України" з 01.07.1995 року по 31.07.2001 року.

Вказаним листом відповідач повідомив ОСОБА_2, про те, що інші документи, зазначені в її письмовому зверненні в пенсійній справі відсутні та роз'яснено, що згідно Закону України "Про звернення громадян" позивач має право оскаржити дану відповідь до органу Пенсійного фонду України вищого рівня або в судовому порядку.

Оглядом наданих позивачу копій вищевказаних документів, які наявні у матеріалах справи, суд встановив, що відомості, зазначені у них, частково нечитабельні - зображення місцями не чітке, окремі фрагменти тексту не скопійовані; через наявність дефектів копії у вигляді чорних смуг з країв аркуша, встановити повний зміст документу не виявляється можливим.

Не погодившись із такими діями відповідача, ОСОБА_2 звернулась до суду з цим адміністративним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив з того, що відсутність матеріально-технічного забезпечення УПФУ у Хмельницькій області на достатньому рівні не є підставою для неналежного розгляду звернення позивача.

Разом з тим, суд першої інстанції відмовив у задоволенні позовних вимог в частині стягнення з відповідача моральної шкоди, мотивуючи це тим, що позивачем не надані докази заподіяння їй моральної шкоди.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції по суті спору, виходячи з наступного.

Так, питання практичної реалізації громадянами України наданого їм Конституцією України права вносити в органи державної влади, об'єднання громадян відповідно до їх статуту пропозиції про поліпшення їх діяльності, викривати недоліки в роботі, оскаржувати дії посадових осіб, державних і громадських органів, забезпечення громадянам України можливості для участі в управлінні державними і громадськими справами, впливу на поліпшення роботи органів державної влади і місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, відстоювання своїх прав і законних інтересів та відновлення їх у разі порушення врегульовано Законом України "Про звернення громадян" №393/96-ВР від 02.10.1996 року (далі - Закон №393/96-ВР).

Відповідно до ч.1 ст.1 Закону №393/96-ВР громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об'єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов'язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

За ч.ч.1, 3 Закону №393/96-ВР, під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги.

Заява (клопотання) - звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності. Клопотання - письмове звернення з проханням про визнання за особою відповідного статусу, прав чи свобод тощо.

Згідно з ч.3 ст.15 Закону №393/96-ВР, відповідь за результатами розгляду заяв (клопотань) в обов'язковому порядку дається тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях) питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обов'язки.

За вимогами ст.19 Закону №393/96-ВР, органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об'єднання громадян, засоби масової інформації, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень, зокрема, зобов'язані: об'єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги; забезпечувати поновлення порушених прав, реальне виконання прийнятих у зв'язку з заявою чи скаргою рішень; письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення; вживати заходів щодо відшкодування у встановленому законом порядку матеріальних збитків, якщо їх було завдано громадянину в результаті ущемлення його прав чи законних інтересів, вирішувати питання про відповідальність осіб, з вини яких було допущено порушення.

У разі необхідності та за наявності можливостей розгляд звернень громадян покладається на посадову особу чи підрозділ службового апарату, спеціально уповноважені здійснювати цю роботу, в межах бюджетних асигнувань.

Так, оглянута судом першої інстанції пенсійна справа ОСОБА_2 не містить запитуваної позивачем довідки (додатку до довідки від 12.03.2004 року) у розділі ІІ якої наведено суми заробітної плати, що нараховані за період більше одного місяця, які у розділі І довідки від 12.03.2004 року відображені у місяці, в якому вони виплачені, у пенсійній справі позивача відсутні будь-які докази вилучення вказаного документу.

Крім того, під час дослідження судом першої інстанції технічних записів судових засідань першої та апеляційної інстанції по адміністративній справі №2А-160-06, судом також не встановлено наявності вказаного додатку до довідки в пенсійній справі позивача.

Відтак, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, відмовивши ОСОБА_2 в частині визнання протиправними дій та бездіяльності відповідача щодо ненадання довідки (додатку до довідки від 12.03.2004 року) у розділі ІІ якої наведено суми заробітної плати, що нараховані за період більше одного місяця, які у розділі І довідки від 12.03.2004 року відображені у місяці, в якому вони виплачені.

Оглядом пенсійної справи суд першої інстанції також встановив, що наявні у ній акт УПФУ у м. Хмельницькому від 11.01.2005 року; довідка про заробітну плату №05-02/31 від 12.03.2004 року, видана ХОДП ДАК "Хліб України", за якою обчислено пенсію позивача з 12.04.2004 року є чіткими, містять розбірливі відомості, стан аркушів задовільний. Доказів неможливості надання ОСОБА_2 копій зазначених документів в належній якості відповідачем суду не надано.

Задовольнивши позовні вимоги в частині визнання протиправними дій щодо ненадання ОСОБА_2 належним чином виготовлених та завірених копій акту УПФУ у м. Хмельницькому від 11.01.2005 року; довідки про заробітну плату №05-02/31 від 12.03.2004 року та зобов'язання УПФУ у м. Хмельницькому надати позивачу вказані документи в належній якості, згідно її заяви від 05.02.2016, суд першої інстанції відмовив у задоволенні позовних вимог в частині стягнення з відповідача моральної шкоди.

Оцінюючи доводи апелянта щодо порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при відмові у задоволенні позовних вимог у частині стягнення з УПФУ у м. Хмельницькому моральної шкоди в розмірі 5000,00 грн., колегія суддів відзначає наступне.

Стаття 56 Конституції України передбачає, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Частиною 1 статті 22 ЦК України встановлено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав; моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно зі статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", слід надати оцінку тому, чим саме підтверджується факт заподіяння моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, у чому саме полягає вина заподіювача та інші обставини, що мають значення для вирішення спору в цій частині.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Апелянт відзначає, що протиправними діями, а саме: ненаданням їй належним чином виготовлених та завірених копій акту УПФУ у м. Хмельницькому від 11.01.2005 року та довідки про заробітну плату №05-02/31 від 12.03.2004 року, відповідач завдав їй нестерпних душевних страждань, що посилювались відчуттям приниження та тривалого морального дискомфорту, яке провокувало підвищення артеріального тиску, болі у серці та безсоння.

Проте, ні в суді першої інстанції, ні в ході апеляційного розгляду справи, апелянтом не надано жодних належних та допустимих доказів, що прямо чи опосередковано підтверджують заподіяння їй сильних душевних страждань, завдання шкоди її здоров'ю, чи завдання їй інших втрат немайнового характеру протиправними діями відповідача.

Таким чином, на думку колегії суддів апеляційної інстанції, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 198 , ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив оскаржуване рішення відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, а тому підстави для його скасування або зміни відсутні.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 22 вересня 2016 року - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст. 212 КАС України.

Ухвала суду складена в повному обсязі 11 жовтня 2016 року.

Головуючий Курко О. П.

Судді Білоус О.В. Совгира Д. І.