Справа № 450/555/14-а
Суддя: Данилів Є. О.
Дата ухвалення: 2016-10-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 450/555/14-а Провадження № 2-а/450/36/16
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2016 року Пустомитівський районний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Данилів Є.О.

при секретарі Курпіта П.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Пустомити у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Давидівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області про скасування рішення органу місцевого самоврядування та зобов'язання сільську раду до виконання дій, -

встановив:

26.02.2014 року до Пустомитівського районного суду Львівської області надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Давидівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області про скасування рішення органу місцевого самоврядування та зобов'язання сільську раду до виконання дій. У позовній заяві, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, позивач просить суд визнати недійсним Рішення № 460 від 20.02.2014 року «Про розгляд заяви ОСОБА_1.»; зобов'язати Давидівську сільську раду Пустомитівського району Львівської області затвердити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,0785 га в с. Черепин, Пустомитівського району, Львівської області, що примикає до земельної ділянки ОСОБА_1 в с. Черепин, Пустомитівського району, Львівської області, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 36, у приватну власність позивача та передати вказану земельну ділянку площею 0, 0785 га у цьому селі із комунальної власності Давидівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області у приватну власність позивача для ведення садівництва; судові витрати покласти на відповідача.

Позивач у позовній заяві як на підстави для задоволення заявлених позовних вимог покликається на наступні обставини:

оскаржуваним рішення Давидівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області позивачеві відмовлено у передачі йому в приватну власність спірної земельної ділянки. Така відмова пов'язана із тим, що у відповідача неналежно налагоджений облік земель комунальної власності, оскільки спірна земельна ділянка, якою він користується знаходиться у межах с. Черепин, Пустомитівського району, Львівської області, та була йому виділена у користування на підставі рішення Давидівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області № 49 від 10.09.1998 року без попередньо виготовлення проекту землеустрою. Згідно рішення органу місцевого самоврядування, яким земельну ділянку було передано у користування позивачеві вказано про те, шо така відноситься до вільного присадибного фонду сільської ради с. Черепин, Пустомитівського району, Львівської області та знаходиться в межах цього села.

На підставі наведеного позивач у позовній заяві та заяві про уточнення позовних вимог просить суд задоволити заявлені позовні вимоги.

Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не з'явився, проте подав суду письмову заяву у якій просить суд розглядати адміністративну справу без його участі, заявлені вимоги підтримує.

Представник відповідача Давидівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області у судове засідання не з'явилася, проте у процесі судового розгляду справи подав суду письмові заперечення проти позову у яких просить у задоволенні позову відмовити. Вказує, що спірна земельна ділянка згідно генерального плану с, Черепин, Пустомитівського району Львівської області відноситься до земель загального користування кварталу НОМЕР_1 та не може бути передано у приватну власність, згідно вимог ч. 4 ст. 84 ЗК України.

Проаналізувавши матеріали адміністративної справи, суд постановив здійснювати судовий розгляд справи у відповідності до ч. 6 ст. 128 КАС України за відсутності учасників процесу у письмовому провадженні. Згідно ч. 1 ст. 41 КАС України фіксування судового процесу технічними засобами не здійснюється.

Проаналізувавши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, судом встановлено наступні обставини, що мають значення для правильного вирішення справи:

в 2013 році позивач звернувся до відповідача із заявою, в якій просив передати йому у власність вказану земельну ділянку, якою він користується. Рішенням сесії Давидівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області від 20 лютого 2014 року № 460 «Про розгляд заяви ОСОБА_1.» (а.с. 20) відмовлено ОСОБА_1 у наданні дозволу на виготовлення проектної документації по передачі земельної ділянки у власність для садівництва. Із Протоколу засідання земельної комісії Давидівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області від 20 лютого 2014 року (а.с. 21 -22) встановлено, що підставою для відмови у наданні такого дозволу є те, що земельна ділянка відноситься до земель загального користування с. Черепин, Пустомитівського району, Львівської області.

Судом встановлено, що: відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно ч. 1 ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. За змістом ч.ч. 6, 7 ст. 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб). Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Зі змісту наведених норм вбачається, що підставою відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Відповідно до ч. 4 ст. 83 ЗК України до земель комунальної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать, зокрема, землі загального користування населених пунктів (майдани, вулиці, проїзди, шляхи, набережні, пляжі, парки, сквери, бульвари, кладовища, місця знешкодження та утилізації відходів тощо).

За приписами частини 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно з частиною першою статті 140 Конституції України місцеве самоврядування є правом територіальної громади - жителів села чи добровільного об'єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища та міста - самостійно вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України. Місцеве самоврядування здійснюється територіальною громадою в порядку, встановленому законом як безпосередньо, так і через органи місцевого самоврядування: сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи. Відповідно статті 26 та статті 33 зазначеного Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" до повноважень міських рад у галузі земельних відносин на території міст належить розпорядження землями територіальної громади. Аналогічне право закріплено п. "а" ст. 12 , п.12 розділу X "Перехідні положення" Земельного кодексу України від 25.10.2001 року. Конституційний Суд України зазначив у своєму рішенні від 1 квітня 2010 року № 10-рп/2010 у справі за конституційним поданням Вищого адміністративного суду України щодо офіційного тлумачення положень частини першої статті 143 Конституції України, пунктів "а", "б", "в", "г" статті 12 Земельного кодексу України, пункту 1 частини першої статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до якого положення пунктів "а", "б", "в", "г" статті 12 Земельного кодексу у частині повноважень сільських, селищних, міських рад відповідно до цього кодексу вирішувати питання розпорядження землями територіальних громад, передачі земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб, надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності, вилучення земельних ділянок із земель комунальної власності треба розуміти так, що при вирішенні таких питань ці ради діють як суб'єкти владних повноважень. Таким чином, суд прийшов до висновку, що Давидівська сільська рада Пустомитівського району Львівської області приймаючи оскаржуване рішення діяла, як суб'єкт владних повноважень.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти позову. Всупереч ч. 2 ст. 71 КАС України відповідачем не доведено перед судом, що земельна ділянка, яку позивач бажав отримати у власність, відноситься до земель загального користування с. Черепин Пустомитівського району Львівської області, а отже з огляду на вказані норми закону, така земельні ділянка не може бути передана у приватну власність. Матеріали справи не містять та відповідачем не представлено належних та допустимих доказів, які б могли підтвердити чи спростувати ту обставину, що земельна ділянка, яку бажав отримати у власність позивач, відноситься до земель загального користування с. Черепин, Пустомитівського району Львівської області. З наявної в матеріалах справи копії викопіювання з Генерального плану с. Черепин Пустомитівського району Львівської області, на переконання суду таких обставин встановити неможливо.

Враховуючи встановлені судом обставини в сукупності із зазначеними вище нормами закону, суд прийшов до висновку, що Рішення Давидівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області № 460 від 20.02.2014 року «Про розгляд заяви ОСОБА_1.» не відповідає вимогам закону. У цьому випадку, суд вважає, що позивач обираючи такий спосіб захисту, як визнання недійсним рішення органу місцевого самоврядування помилився, щодо вибору способу захисту, оскільки за своїм змістом рішення органу влади може бути скасоване або визнано нечинним (п. 1 ч. 4 ст. 105 КАС України). В силу вимог ч. 2 ст. 11 КАС України суд вважає необхідним вийти за межі позовних вимог заявлених позивачем з метою повного захисту його прав та ухвалити рішення про скасування Рішення Давидівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області № 460 від 20.02.2014 року «Про розгляд заяви ОСОБА_1.».

Заявлена позивачем позовна вимога про зобов'язання Давидівську сільську раду Пустомитівського району Львівської області затвердити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,0785 га в с. Черепин, Пустомитівського району, Львівської області, що примикає до земельної ділянки ОСОБА_1 в с. Черепин, Пустомитівського району, Львівської області, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 36, у приватну власність позивача та передати вказану земельну ділянку площею 0, 0785 га у цьому селі із комунальної власності Давидівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області у приватну власність позивача для ведення садівництва задоволенню не підлягає, виходячи з такого:

судом встановлено та зазначено вище, що місцеве самоврядування є правом територіальної громади - жителів села чи добровільного об'єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища та міста - самостійно вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України. До повноважень міських рад у галузі земельних відносин на території міст належить розпорядження землями територіальної громади. Згідно ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування» рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради шляхом голосування і набирає чинності у разі підтвердження попереднього рішення двома третинами депутатів від загального складу ради. Відповідно до ч. 2 ст. 4 Європейської хартії місцевого самоврядування органи місцевого самоврядування в межах закону мають повне право вільно вирішувати будь-яке питання, яке не вилучене із сфери їхньої компетенції і вирішення якого не доручене жодному іншому органу. Враховуючи дану норму, а також гарантії місцевого самоврядування, визначені Конституцією України та законами України, ніхто не може зобов'язати колегіальний орган місцевого самоврядування, в даному випадку сільську раду, прийняти будь-яке, наперед визначене рішення.

Судові витрати понесенні позивачем підлягають розподілу у відповідності до ст. 94 КАС України, тобто пропорційно до задоволених позовних вимог.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 8 - 12, 17, 69 - 71, 94, 159 - 163, 167 КАС України, суд,-

постановив:

позовні вимоги ОСОБА_1,- задоволити частково.

Рішення Давидівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області № 460 від 20.02.2014 року «Про розгляд заяви ОСОБА_1.», - скасувати.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в іншій їх частині,- відмовити.

Стягнути з Давидівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області в користь ОСОБА_1 36, 54 грн. понесених позивачем судових витрат.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її проголошення до Львівського адміністративного апеляційного суду. Якщо постанову було постановлено у письмовому провадженні або без виклику особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

СуддяЄ. О. Данилів