Справа № 824/88/16-а
Суддя: Гонтарук В. М.
Дата ухвалення: 2016-11-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 824/88/16-а

Головуючий у 1-й інстанції: Лелюк О.П.

Суддя-доповідач: Гонтарук В. М.

08 листопада 2016 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Гонтарука В. М.

суддів: Граб Л.С. Білої Л.М. ,

секретар судового засідання: Марцісь Ю.А.,

за участю:

представника позивача: ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Факторингова компанія "Вектор Плюс" на постанову Чернівецького окружного адміністративного суду від 11 травня 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Державного реєстратора речових прав та обтяжень - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кобелевої Алли Михайлівни, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача" Факториногва компанія "Вектор Плюс" про визнання протиправним та скасування рішення,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до Чернівецького окружного адміністративного суду з позовом до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кобелєвої Алли Михайлівни, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача товариство з обмеженою відповідальністю "Факторингова компанія "Вектор Плюс" про визнання рішення неправомірним та його скасування.

Постановою Чернівецького окружного адміністративного суду від 11 травня 2016 року адміністративний позов задоволено у повному обсязі.

Не погоджуючись з даною постановою суду, товариство з обмеженою відповідальністю "Факторингова компанія "Вектор Плюс" подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального права просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволені позовних вимог відмовити.

В судовому засіданні представник позивача заперечував проти задоволення апеляційної скарги третьої особи та просив суд залишити її без задоволення, а постанову Чернівецького окружного адміністративного суду від 11 травня 2016 року - без змін.

08 листопада 2016 року на адресу Вінницького апеляційного адміністративного суду за вх. № 5801/16 від третьої особи надійшло клопотання про розгляд справи без участі їх представника.

Відповідач в судове засідання не з'явилась, про причини неявки суду не повідомила, хоча про час та дату розгляду справи повідомлена належним чином, що підтверджується матеріалами справи.

Заслухавши суддю доповідача, пояснення представника позивача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 01 листопада 2006 року між ЗАТ «ТАС-Інвестбанк» та громадянином України ОСОБА_6 укладено кредитний договір №31/12-ф, згідно умов якого ОСОБА_6 отримав кредитні грошові кошти в сумі 35200 дол.США.

Розділом 5 договору №31/12-ф визначено, що у забезпечення виконання зобов'язань позичальника за даним договором банком приймається - застава нерухомості, а саме: нежитловий будинок, який знаходиться за адресою АДРЕСА_1, що належить на праві власності ОСОБА_3 (іпотекодавець по кредиту), за договором іпотеки, який укладається між банком і власником та посвідчується нотаріально не пізніше 01 листопада 2006 року.

З метою забезпечення виконання грошових зобов'язань за кредитним договором №31/12-ф від 01 листопада 2006 року між ОСОБА_3 (іпотекодавець) та ЗАТ «ТАС-Інвестбанк» (іпотекодержатель) укладено іпотечний договір №31/12-Ф/ІП-1 від 01 листопада 2006 року, посвідчений приватним нотаріусом Чернівецького МНО Новосельською І.Л., зареєстрований в реєстрі за №4773, відповідно до якого іпотекодавець передав в іпотеку іпотекодержателю житловий будинок, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 96,5 м. кв., житлова площа 44,2 м. кв. та належить йому на праві приватної власності на підставі рішення Садгірського районного суду м. Чернівці від 15 листопада 2002 року, зареєстрованого в Чернівецькому міському комунальному бюро технічної інвентаризації 10 квітня 2003 року, внесений запис до Реєстру прав власності на нерухоме майно під номером 665334.

01 грудня 2006 року ОСОБА_3 (іпотекодавець) та ЗАТ «ТАС-Інвестбанк» (іпотекодержатель) уклали договір №1 про внесення змін до іпотечного договору №31/12-Ф/ІП-1 від 01 листопада 2006 року.

28 листопада 2012 року між Публічним акціонерним товариством «Сведбанк», яке виступає правонаступником відкритого акціонерного товариства «Сведбанк», яке в свою чергу виступає правонаступником акціонерного комерційного банку «ТАС -Комерцбанк», та товариством з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» укладено договір факторингу №15, за яким банк відступає останньому свої права вимоги заборгованості по кредитних договорах, укладених з боржниками, зазначених в Реєстрі заборгованості боржників, право на вимогу якої належить банку на підставі документації, а товариство з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» шляхом надання фінансової послуги банку набуває права вимоги такої заборгованості від боржників та передає банку за плату грошові кошти в розпорядження у розмірі, що становить ціну продажу та в порядку, передбаченому даним Договором.

В той же день публічне акціонерне товариство «Сведбанк», яке виступає правонаступником відкритого акціонерного товариства «Сведбанк», яке в свою чергу виступає правонаступником акціонерного комерційного банку «ТАС -Комерцбанк» та товариство з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія "Вектор Плюс» уклали договір про відступлення прав за іпотечними договорами, згідно якого первісний іпотекодержатель відступає новому іпотекодержателю права за іпотечними договорами, перелік який наведено у Додатку №1, в якому значиться і про кредитний договір №31/12-Ф від 01 листопада 2006 року.

Відповідно до пункту 1.5 Договору про відступлення прав за іпотечними договорами у зв'язку із здійсненням відступлення новому іпотекодержателю всіх прав первісного іпотекодержателя за Іпотечними договорами та у зв'язку із зміною сторони у іпотечних договорах, іпотекодержателем за Іпотечними договорами стає товариство з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» до якого перейшло право вимоги.

15 жовтня 2013 року товариство з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» надіслало ОСОБА_6 повідомлення про намір звернути стягнення на предмет іпотеки.

В даному повідомленні було вказано, що товариство придбало право вимоги заборгованості по кредитному договору №31/12-ф від 01 листопада 2006 року на підставі договору факторингу №15 від 28 листопада 2012 року, укладеному з ПАТ «Сведбанк», а також на підставі договору про відступлення прав за іпотечними договорами від 28 листопада 2012 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Заєць І.О., є іпотекодержателем нерухомого майна, що є предметом договору іпотеки від 01 листопада 2006 року, яким забезпечено виконання зобов'язань по зазначеному кредитному договору.

Крім того, повідомлено, що борг за кредитним договором станом на 28 листопада 2012 року складає 56288,55 дол. США, з яких: 27627,00 дол. США - заборгованість за тілом кредиту; 9881,57 дол. США - заборгованість по процентам; 17898,43 дол. США - штрафні санкції; 881,55 грн сума комісії, у зв'язку з чим товариство має намір звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом продажу від власного імені будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 будь-якій особі-покупцеві на підставі договору купівлі-продажу або зареєструвати право власності на вказаний предмет іпотеки відповідно до статті 37 Закону України «Про іпотеку».

Також, 16 квітня 2014 року товариство з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс», від імені якого на підставі договору про надання послуг №01/01/14-УВ від 01 січня 2014 року діяло товариство з обмеженою відповідальністю «Укрборг», направило ОСОБА_3 таку ж вимогу.

Однак, дане повідомлення було повернуто з відміткою пошти про не вручення «за закінченням терміну зберігання».

01 грудня 2015 року представник товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» ОСОБА_9 звернувся із заявою до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кобелєвої А.М. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на житловий будинок, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Згідно картки прийому заяви №26632013 до вищезазначеної заяви було додано договір іпотеки від 01 листопада 2006 року, серія та номер №4773, виданого приватним нотаріусом Чернівецького МНО Новоселицькою І.Л.

Крім цього, було надано також копії квитанцій про сплату адмінзбору та за витяг з ДРРП; копії повідомлень про намір звернути стягнення на предмет іпотеки, направлені на ім'я ОСОБА_6 та ОСОБА_3; копії рекомендованих повідомлень про вручення відповідних поштових відправлень; копія договору №1 про внесення змін до іпотечного договору; копія кредитного договору та копії додаткових договорів до нього; копія договору про відступлення прав за іпотечними договорами та копія витягу з додатку №1 до цього договору; копія договору факторингу та копія витягу заборгованостей з реєстру заборгованостей боржників; копія довіреності представника заявника та копія паспорту довіреної особи; копія висновку про вартість об'єкта незалежної оцінки.

За наслідком розгляду заяви ТОВ "Факторингова компанія "Вектор плюс" приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кобелєвою А.М. 01 грудня 2015 року №26632120 прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, яким проведено державну реєстрацію права власності житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 за товариством з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс».

Того ж дня приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кобелєвою А.М. видано витяг з Державного реєстру речових прав за №48784400 про реєстрацію за указаним товариством права власності на зазначене нерухоме майно на підставі договору іпотеки, серії та номер 4773, виданого 01 листопада 2006 року приватним нотаріусом Чернівецького МНО Новоселицькою І.Л.

Не погоджуючись із такими діями приватного нотаріуса щодо проведення державної реєстрації права власності на об'єкт нерухомого майна та прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень ОСОБА_3 звернувся з даним позовом до суду.

Постановою Чернівецького окружного адміністративного суду від 11 травня 2016 року адміністративний позов задоволено у повному обсязі.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно положень статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Пунктом 7 частини першої статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суб'єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Згідно статті 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Відповідно до частин першої та другої статті 182 Цивільного кодексу України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Відповідно до положень статті 2 Закону №1952-IV державна реєстрація речових прав на нерухоме майно (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Згідно з частиною першою, третьою статті 3 Закону №1952-IV державна реєстрація прав є обов'язковою. Інформація про права на нерухоме майно та їх обтяження підлягає внесенню до Державного реєстру прав. Права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Відповідно до абз. 1-3 частини п'ятої статті 3 Закону №1952-IV державна реєстрація прав є публічною, проводиться органом державної реєстрації прав, який зобов'язаний надавати інформацію про зареєстровані права та їх обтяження в порядку, встановленому цим Законом. Державна реєстрація прав та їх обтяжень проводиться в порядку черговості надходження заяв. Державна реєстрація прав власності, реєстрація яких проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, під час вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об'єктом незавершеного будівництва проводиться нотаріусом, яким вчиняється така дія. Державна реєстрація прав у результаті вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об'єктом незавершеного будівництва проводиться нотаріусом, яким вчинено таку дію.

Частиною сьомою статті 3 Закону №1952-IV визначено, що державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться за місцем розташування об'єкта нерухомого майна в межах території, на якій діє відповідний орган державної реєстрації права власності та інших речових прав, крім випадків, установлених абзацами другим і третім частини п'ятої цієї статті.

Згідно абз.2 частини першої статті 9 Закону №1952-IV у випадку, передбаченому цим Законом, державним реєстратором є нотаріус як спеціальний суб'єкт, на якого покладаються функції державного реєстратора прав на нерухоме майно.

Повноваження державного реєстратора встановлені частиною другою статті 9 Закону №1952-IV, до яких, зокрема, належать встановлення відповідності заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність обов'язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення (у випадках, встановлених законом); відповідність повноважень особи, яка подає документи на державну реєстрацію прав та їх обтяжень; відповідність відомостей про нерухоме майно, наявних у Державному реєстрі прав та поданих документах; наявність обтяжень прав на нерухоме майно, зареєстрованих відповідно до вимог цього Закону; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або договір (угода) пов'язує можливість проведення державної реєстрації виникнення, переходу, припинення прав на нерухоме майно або обтяження таких прав; а також прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, про відмову в державній реєстрації, про її зупинення, внесення змін до Державного реєстру прав.

Відповідно до частини дев'ятої статті 15 Закону №1952-IV державна реєстрація прав, їх обтяжень у результаті вчинення нотаріальної дії (надання відмови в ній) проводиться одночасно з вчиненням такої дії.

Згідно положень частини першої статті 16 Закону №1952-IV заява про державну реєстрацію прав та їх обтяжень подається у паперовій або електронній формі у випадках, передбачених цим Законом. Заява про державну реєстрацію прав власності, реєстрація яких проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, під час вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об'єктом незавершеного будівництва подається нотаріусу, який вчиняє таку дію. Заява про державну реєстрацію прав та їх обтяжень у результаті вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об'єктом незавершеного будівництва подається нотаріусу, яким вчинено таку дію.

Відповідно до положень частини першої статті 3 Закону України «Про нотаріат» від 02 вересня 1993 року №3425-ХІІ (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) нотаріус також здійснює функції державного реєстратора прав на нерухоме майно у порядку та випадках, встановлених Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Аналіз наведених норм матеріального та процесуального права дає підстави для висновків про те, нотаріус є суб'єктом владних повноважень, спеціальним суб'єктом, на якого покладено функції державного реєстратора прав на нерухоме майно. Якщо в результаті вчинення нотаріальної дії відбувається виникнення, перехід або припинення прав на нерухоме майно або обтяження таких прав, то лише у цьому разі нотаріус, який вчинив відповідну дію, проводить державну реєстрацію цих прав. Тобто, якщо нотаріусом було вчинено нотаріальну дію відносно нерухомого майна або об'єкту незавершеного будівництва, то подальша реєстрація прав відносно такого майна здійснюється тим самим нотаріусом, яким було вчинено таку дію. При цьому державна реєстрація прав власності не за місцем розташування нерухомого майна проводиться виключно у разі вчинення нотаріальної дії з цим нерухомим майном. На час виникнення спірних правовідносин не було передбачено можливості проведення державної реєстрації речових прав на об'єкт нерухомого майна нотаріусом без вчинення нотаріальної дії, пов'язаної з переходом таких прав на об'єкт нерухомості.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кобелєвою А.М. нотаріальна дія з нерухомим майном, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, не вчинялася. Посвідчення факту виникнення, переходу або припинення права на нерухоме майно не мало місця.

Крім цього, відповідно до частини першої статті 12 Закону України «Про іпотеку» від 05 червня 2003 року №898-IV (далі - Закон №898-IV) у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Частинами першою та третьою статті 33 Закону №898-IV передбачено, що звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Згідно частини першої статті 35 Закону №898-IV у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцюта боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

Статтею 37 Закону №898-IV визначено, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання. Рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржено іпотекодавцем у суді.

Як встановлено судом першої інстанції та знайшло своє підтвердження в суді апеляційної інстанції, підставою для проведення державної реєстрації права власності за товариством з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» на об'єкт нерухомого майна, що знаходиться адресою: АДРЕСА_1 був договір іпотеки від 01 листопада 2006 року, посвідчений приватним нотаріусом Чернівецького МНО Новосельською І.Л., зареєстрований в реєстрі за №4773.

Відповідно до пункту 46 Порядку №868 для проведення державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, заявник, крім документа, що підтверджує виникнення, перехід та припинення речових прав на нерухоме майно, подає: 1) завірену в установленому порядку копію письмової вимоги про усунення порушень, надіслану іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця, в якій зазначається стислий зміст порушеного зобов'язання, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш як 30-денний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання такої вимоги; 2) документ, що підтверджує завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у письмовій вимозі, надісланій іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця; 3) заставну (якщо іпотечним договором передбачено її видачу).

Однак, судом апеляційної інстанції встановлено, що всупереч вказаним вимогам Порядку №868 заявником було подано відповідачу копію письмової вимоги про усунення порушень, надіслану іпотекодержателем іпотекодавцеві, не завірену в установленому порядку.

Також, усупереч вимогам підпункту 2 пункту 46 Порядку №868, заявником не було надано відповідачу документ, що підтверджує завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем письмової вимоги іпотекодержателя.

Як вбачається з матеріалів справи, 16 квітня 2014 року товариство з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс», від імені якого на підставі договору про надання послуг №01/01/14-УВ від 01 січня 2014 року діяло товариство з обмеженою відповідальністю «Укрборг», направило ОСОБА_3 повідомлення про намір звернути стягнення на предмет іпотеки.

Однак, дане повідомлення було повернуто з відміткою пошти про не вручення, причина повернення - «за закінченням терміну зберігання» що в свою чергу свідчить про необізнаність адресата (ОСОБА_3) про існування такої вимоги.

Також, судова колегія зазначає, що за змістом абз. 2 пункту 119 Правил надання послуг поштового зв'язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05 березня 2009 року №270 (у відповідній у редакції) не вручені одержувачам поштові відправлення зберігаються об'єктом поштового зв'язку протягом строку, визначеного цими Правилами. Після закінчення встановленого строку зберігання поштові відправлення вважаються такими, що не вручені.

Оскільки в підпункті 2 пункту 46 Порядку №868 зазначено саме про момент отримання іпотекодавцем письмової вимоги іпотекодержателя, то указані вище документи не є належними документами, що можуть підтвердити завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем письмової вимоги іпотекодержателя.

Беручи до уваги те, що згідно наведених норм державного реєстратора зобов'язано перевірити, що 30-ти денний строк з моменту отримання іпотекодавцем вимоги сплив і іпотекодержатель, відповідно, з цього моменту набув право звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання, то безпідставним й необґрунтованим є твердження відповідача та третьої особи про те, що на 30-ти денний строк для виконання вимоги є строком, який починається з моменту надсилання вимоги засобами поштового зв'язку.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що відносини, пов'язані з державною реєстрацією прав на нерухоме майно та їх обтяжень на час виникнення спірних правовідносин регулювались Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року №1952-IV (далі - Закон №1952-IV у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) та Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2013 року №868 (далі - Порядок №868 у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Як вбачається з матеріалів справи, а саме з рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №26632120 від 01 грудня 2015 року, при його прийнятті відповідач керувався нормами Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22 червня 2011 року №703.

Однак, колегія суддів зазначає, що вищезазначена постанова Кабінету Міністрів України втратила чинність 12 лютого 2014 року згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2013 року №868.

У зв'язку з чим, при прийнятті оскаржуваного рішення відповідач керувався нечинним підзаконним нормативно-правовим актом.

Враховуючи зазначене та зважаючи на те, що державну реєстрацію прав власності на об'єкт нерухомості за адресою: АДРЕСА_1 було проведено не за місцем його розташування, а також, що представником товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» разом із заявою про державну реєстрацію прав від 01 грудня 2015 року не було подано приватному нотаріусу Київського міського нотаріального округу Кобелєвій А.М. усіх необхідних відповідно до пункту 46 Порядку №868 документів колегія суддів приходить до висновку про протиправність рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кобелєвої А.М. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 26632120 від 01 грудня 2015 року, яке підлягає скасуванню.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що відносини, пов'язані з державною реєстрацією прав на нерухоме майно та їх обтяжень на час виникнення спірних правовідносин регулювались Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року №1952-IV (далі - Закон №1952-IV у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) та Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2013 року №868 (далі - Порядок №868 у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Щодо доводів представника третьої особи про закриття провадження по справі посилаючись на правову позицію Верховного суду України висловленої у судовому рішенні від 14 червня 2016 року у справі № 826/4858/15, згідно якого суд на підставі аналізу ст. 17 КАС України та ст. 15 ЦПК України, враховуючи те, що спірні правовідносини пов'язані із невиконанням умов цивільно-правової угоди, дійшов висновку, що спори по суті заявлених позовних вимог не є публічно-правовими, випливають з договірних відносин і мають вирішуватися судами за правилами Цивільного процесуального кодексу України, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частини 1 статі 244-2 КАС України, висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 237 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

Колегія суддів апеляційного суду, керуючись абз. 2 ч. 1 ст. 244-2 КАС України, вважає за можливе відступити від зазначеної позиції Верховного Суду України у цій справі з наступних мотивів.

Так, пунктом 2 частини 1 статті 10 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" визначено, що нотаріус є державним реєстратором.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" до повноважень суб'єктів державної реєстрації прав належить: 1) забезпечення: проведення державної реєстрації прав; ведення Державного реєстру прав; взяття на облік безхазяйного нерухомого майна; формування та ведення реєстраційних справ; 2) здійснення інших повноважень, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

З урахуванням наведеного, колегія суддів зазначає, що у спірних правовідносинах нотаріус здійснює функції щодо визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно на виконання владних управлінських повноважень.

Згідно з пунктом 7 частини 1 статті 3 КАС України суб'єктом владних повноважень є, зокрема, будь-який суб'єкт при здійсненні ним владних управлінських функцій, а отже нотаріус є суб'єктом владних повноважень у розумінні КАС України.

В свою чергу, згідно з пунктом першим частини 2 статті 17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на спори щодо оскарження рішень, дій або бездіяльності суб'єктів владних повноважень.

З урахуванням викладеного вище, колегія суддів вважає, що за своїм характером спір по суті заявлених позовних вимог є публічно-правовим і підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, а заява апелянта про закриття провадження по справі задоволенню не підлягає, про що судом зазначено в усній ухвалі.

Частиною 1 ст. 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

При аналізі вищенаведених обставин колегія суддів апеляційної інстанції дійшла до твердження, що доводи апеляційної скарги товариства з обмеженою відповідальністю "Факторингова компанія " Вектор плюс" не ґрунтуються на вимогах законодавства та не спростовують висновків суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті рішення суду з одних лише формальних підстав.

Підсумовуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийняв оскаржуване рішення відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, а тому підстави для його скасування або зміни відсутні.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Факторингова компанія "Вектор Плюс" залишити без задоволення, а постанову Чернівецького окружного адміністративного суду від 11 травня 2016 року - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст. 212 КАС України.

Ухвала суду складена в повному обсязі 14 листопада 2016 року.

Головуючий Гонтарук В. М.

Судді Граб Л.С. Біла Л.М.