Справа № 809/2627/15
Суддя: Судова-Хомюк Наталія Михайлівна
Дата ухвалення: 2016-11-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 листопада 2016 року Справа № 876/11029/15

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді Судової-Хомюк Н.М.,

суддів Гуляка В.В.,Коваля Р.Й.

за участі секретаря судового засідання Федчук М.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу начальника Генерального Штабу Головнокомандувача Збройних Сил України на постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 07.10.2015 року у справі за позовом ОСОБА_1 до начальника Генерального Штабу Головнокомандувача Збройних Сил України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,
В С Т А Н О В И В:

06.07.2015 року ОСОБА_1 звернувся з адміністративним позовом до начальника Генерального Штабу Головнокомандувача Збройних Сил України про визнання протиправною бездіяльність щодо розгляду звернень від 30.03.2015 року та 30.04.2015 року, зобов`язання визначити місце роботи і посадові обов`язки як працівника Збройних Сил України відповідно до трудового договору, що оформлений в преамбулі та пункті 8 наказу Міністра Оборони України від 09.07.1994 року за №01633-ос.

04.08.2015 року позивач подав суду заяву про зміну позовних вимоги в частині заявлених вимог зобов`язального характеру та замість первинно поданої вимоги про зобов`язання вчинити певні дії просив зобов`язати відповідача вирішити питання по суті звернення від 30.03.2015 року та в п`ятнадцятиденний строк повідомити заявника.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що відповідачем, в порушення норм Закону України «Про звернення громадян», статті 40 Конституцій України не надано відповіді на звернення від 30.03.2015 року та скаргу від 30.04.2015 року. Вважає протиправною бездіяльність щодо ненадання відповіді на звернення та скаргу. Просить зобов`язати відповідача надати відповіді на звернення від 30.03.2015 року та скаргу від 30.04.2015 року.

Постановою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 07.10.2015 року позов задоволено повністю. Визнано протиправними дії начальника Генерального Штабу Головнокомандувача Збройних Сил України щодо ненадання ОСОБА_1 відповіді на звернення від 30.03.2015 року та скаргу від 30.04.2015 року. Зобов`язано начальника Генерального Штабу-Головнокомандувача Збройних Сил України вирішити та надати ОСОБА_1 відповіді по суті звернення від 30.03.2015 року та скарги від 30.04.2015 року.

Не погодившись із зазначеним судовим рішенням представником начальника Генерального штабу Головнокомандувача Збройних Сил України подано апеляційну скаргу, в якій зазначається, що оскаржувана постанова прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права, просить її скасувати та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні позову з підстав зазначених в апеляційній скарзі.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення.

Судом першої інстанції та матеріалами справи встановлено, що 30.03.2015 року ОСОБА_1 звернувся до начальника Генерального Штабу Головнокомандувача Збройних Сил України із зверненням, яким просив визначити місце роботи і посадові обов`язки як працівника ЗСУ відповідно до наказу Міністра оборони України за №01633 від 09.07.1994 року; прийняти рішення про виправлення помилок і синхронізацію інформації, що відображена у наказі Міністра Оборони України за №01633 від 09.07.1994 року, в послужному списку у особовій справі ХД №15300, у грошовому атестаті серія ЗС №180684, що виданий 23.01.1997 року; скасувати § 8 наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 10.01.1995 року №5, або скасувати у змісті вказаного параграфу вказаного наказу речення про виключення ОСОБА_1 із списків особового складу саме з 07.01.1995 року і про направлення на облік в Івано-Франківський МВК, так як формулювання у зворотному часі суперечать нормам Конституції України та змісту наказу Міністра Оборони України від 23.12.1994 року №03190; прийняти рішення про виключення ОСОБА_1 із особового складу Збройних Сил України, так як командування військами Прикарпатського округу вже не існує.

У зв`язку з відсутністю відповіді на звернення від 30.03.2015 року позивач 30.04.2015 року звернувся до начальника Генерального Штабу Головнокомандувача Збройних Сил України із скаргою про неотримання ним відповіді на звернення від 30.03.2015 року та з вимогами: витребувати у Івано-Франківського ОВК його заяви від 30.03.2015 року (з додатками) і прийняти рішення по суті, так як це є компетенцією начальника Генерального Штабу Головнокомандувача Збройних Сил України, а не в межах прав військового комісаріату; надати письмове роз`яснення про те, хто на даний час є правонаступником колишнього командування військами ОСОБА_2 та колишньої військової частини НОМЕР_1 . Позивачем відповіді на скаргу від 30.04.2015 року також не отримано.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції зокрема зазначив, що звернення ОСОБА_1 по своїй суті є скаргою в розумінні положень статті 3 Закону України «Про звернення громадян».

Відтак, суд дійшов висновку, що є протиправними дії начальника Генерального Штабу Головнокомандувача Збройних Сил України щодо ненадання ОСОБА_1 відповіді на звернення від 30.03.2015 року та скаргу 30.04.2015 року, а тому зобов`язав начальника Генерального Штабу - Головнокомандувача Збройних Сил України вирішити та надати ОСОБА_1 відповіді по суті звернення від 30.03.2015 року та скарги від 30.04.2015 року.

Зазначені висновки суду першої інстанції, на думку апеляційного суду,частково відповідають дійсним обставинам справи, з огляду на наступне.

Стаття 16 Закону України «Про Збройні Сили України» визначає, що держава забезпечує соціальний і правовий захист військовослужбовців, членів їх сімей, працівників Збройних Сил України.

Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 № 2011-XII визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі визначає.

Указом Президента України за №406/2011 від 06.04.2011 року затверджено Положення про Генеральний штаб Збройних Сил України, відповідно пункту 1 якого Генеральний штаб Збройних Сил України (Генеральний штаб) є головним військовим органом з планування оборони держави, управління застосуванням Збройних Сил України, координації та контролю за виконанням завдань у сфері оборони іншими утвореними відповідно до законів України військовими формуваннями (далі - інші військові формування), органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування, правоохоронними органами, Державною спеціальною службою транспорту і Державною службою спеціального зв`язку та захисту інформації України.

Генеральний штаб у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, актами Президента України та Кабінету Міністрів України, постановами Верховної Ради України, іншими актами законодавства України, дорученнями Президента України, наказами і директивами Президента України та Міністра оборони України, а також цим Положенням (пункт 2).

Статтею 40 Конституції України встановлено, що усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Питання реалізації громадянами України права вносити в органи державної влади, об`єднання громадян відповідно до їх статуту пропозиції про поліпшення їх діяльності, викривати недоліки в роботі, оскаржувати дії посадових осіб, державних і громадських органів регулюються Законом України «Про звернення громадян» від 02.10.1996 року № 393/96-ВР.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 КАС України у справах про оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Преамбулою Закону України «Про звернення громадян» визначено, що цей Закон регулює питання практичної реалізації громадянами України наданого їм Конституцією України права вносити в органи державної влади, об`єднання громадян відповідно до їх статуту пропозиції про поліпшення їх діяльності, викривати недоліки в роботі, оскаржувати дії посадових осіб, державних і громадських органів. Закон забезпечує громадянам України можливості для участі в управлінні державними і громадськими справами, для впливу на поліпшення роботи органів державної влади і місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, для відстоювання своїх прав і законних інтересів та відновлення їх у разі порушення.

Відповідного до ст. 1 Закону України «Про звернення громадян» громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про звернення громадян» до рішень, дій (бездіяльності), які можуть бути оскаржені, належать такі у сфері управлінської діяльності, внаслідок яких: порушено права і законні інтереси чи свободи громадянина (групи громадян); створено перешкоди для здійснення громадянином його прав і законних інтересів чи свобод; незаконно покладено на громадянина які-небудь обов`язки або його незаконно притягнуто до відповідальності.

Статтею 5 Закону України «Про звернення громадян» встановлено, що звернення адресуються органам державної влади і місцевого самоврядування, підприємствам, установам, організаціям незалежно від форм власності, об`єднанням громадян або посадовим особам, до повноважень яких належить вирішення порушених у зверненнях питань.

У зверненні має бути зазначено прізвище, ім`я, по батькові, місце проживання громадянина, викладено суть порушеного питання, зауваження, пропозиції, заяви чи скарги, прохання чи вимоги.

Звернення може бути усним (викладеним громадянином і записаним посадовою особою на особистому прийомі) чи письмовим, надісланим поштою або переданим громадянином до відповідного органу, установи особисто чи через уповноважену ним особу, якщо ці повноваження оформлені відповідно до чинного законодавства.

Звернення може бути подано як окремою особою (індивідуальне), так і групою осіб (колективне).

Письмове звернення повинно бути підписано заявником (заявниками) із зазначенням дати.

Звернення, оформлене без дотримання цих вимог, повертається заявникові з відповідними роз`ясненнями не пізніш як через десять днів від дня його надходження, крім випадків, передбачених частиною першою статті 7 цього Закону.

Відповідно до ст. 7 вищевказаного Закону звернення, оформлені належним чином і подані у встановленому порядку, підлягають обов`язковому прийняттю та розгляду. Забороняється відмова в прийнятті та розгляді звернення з посиланням на політичні погляди, партійну належність, стать, вік, віросповідання, національність громадянина, незнання мови звернення. Якщо питання, порушені в одержаному органом державної влади, місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, об`єднаннями громадян або посадовими особами зверненні, не входять до їх повноважень, воно в термін не більше п`яти днів пересилається ними за належністю відповідному органу чи посадовій особі, про що повідомляється громадянину, який подав звернення. У разі якщо звернення не містить даних, необхідних для прийняття обґрунтованого рішення органом чи посадовою особою, воно в той же термін повертається громадянину з відповідними роз`ясненнями.

Згідно ч. 2 ст. 8 вищевказаного Закону не розглядаються повторні звернення одним і тим же органом від одного і того ж громадянина з одного і того ж питання, якщо перше вирішено по суті, а також ті звернення, терміни розгляду яких передбачено статтею 17 цього Закону, та звернення осіб, визнаних судом недієздатними.

Статтею 14 Закону України «Про звернення громадян» передбачено, що органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об`єднання громадян, посадові особи зобов`язані розглянути пропозиції (зауваження) та повідомити громадянина про результати розгляду.

Відповідно до абз. 7 ст. 19 вищезазначеного Закону органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об`єднання громадян, засоби масової інформації, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов`язані письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення.

Статтею 20 цього ж Закону встановлено, що звернення розглядається і вирішується у термін не більше одного місяця від дня його надходження. Проте якщо питання у ньому не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п`ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо у місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п`яти днів.

З матеріалів справи вбачається, що наведені позивачем у зверненні від 30.03.2015 року доводи та поставлені ним питання свідчать про те, що вони стосуються прийняття рішення по суті, так як це є компетенцією начальника Генерального Штабу-Головнокомандувача Збройних Сил України, а не в межах військової частини.

Відтак суд апеляційної інстанції погоджується із висновком суду першої інстанції, що відповідач був зобов`язаний об`єктивно, всебічно перевірити заяву та скаргу позивача, вирішити та надати обґрунтовану, з посиланням на закон, вичерпну відповідь на всі поставлені в заяві та скарзі питання.

Враховуючи вищенаведене, рішення суду першої інстанції в цій частині слід залишити без змін.

Разом з тим, судом першої інстанції задоволено вимогу позивача щодо визнання протиправними дії відповідача та зобов`язання відповідача вирішити та надати ОСОБА_1 відповіді по суті звернення від 30.04.2015 року.

Проте, колегія суддів звертає увагу на те, що у заяві про зменшення позовних вимог від 04.08.2015 року позивач ставив вимогу про зобов`язання начальника Генерального Штабу Головнокомандувача Збройних Сил України розглянути звернення від 30.03.2015 року та повідомити про результати розгляду в п`ятнадцятиденний термін.

Враховуючи зазначену заяву, суд першої інстанції безпідставно визнав протиправною бездіяльність відповідача щодо розгляду звернення від 30.04.2015 року, оскільки така вимога не була предметом позову.

Крім того, зміст самого звернення від 30.04.2015 року (а.с.7) дублює вимоги, які викладені у заяві від 30.03.2015 року.

Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції було неправильно встановлено обставини справи в цій частині та ухвалено судове рішення з порушенням норм матеріального права, що у відповідності до статті 202 КАС України є підставою для часткового скасування судового рішення.

Керуючись ч. 3 ст. 160, ст.ст. 195, 196, 198, 202, 205, 207, 254 КАС України суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу начальника Генерального Штабу Головнокомандувача Збройних Сил України задовольнити частково.

Постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 07 жовтня 2015 року по справі № 809/2627/15 в частині задоволення позовних вимог про визнання протиправними дій та зобов`язання начальника Генерального Штабу Головнокомандувача Збройних Сил України вирішити та надати ОСОБА_1 відповіді по суті скарги від 30.04.2015 року скасувати.

В решті постанову залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом 20-ти днів з дати складення в повному обсязі.

Головуючий суддя Н.М. Судова-Хомюк

Судді В.В. Гуляк

Р.Й. Коваль

Повний текст

виготовлено 14.11.2016 року.