Справа № 344/10050/16-а
Суддя: Бородовський С. О.
Дата ухвалення: 2016-11-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/344/440/16
ПОСТАНОВА

09 листопада 2016 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді Бородовського С.О.,

за участі секретаря Прокопів С.Р.,

позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до інспектора роти №4 батальйону УПП в м. Івано-Франківськ ОСОБА_2,-

В С Т А Н О В И В:

в позові вказано, що 01/08/2016 р. відповідач склав протокол про вчинення позивачем адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 11 КУпАП за обставин виїзду на зустрічну смугу. Однак позивач не здійснював незаконного виїзду на зустрічну смугу, оскільки зустрічні потоки транспорту на спірній ділянці дороги розділені білою пунктирною смугою, на спірній ділянці дороги не нанесено будь-якої суцільної лінії, яка б забороняла виїзд на зустрічну смугу, якість спірної розмітки полягає у ї видимості не більше ніж на 20%, перед автомобілем позивача рухався тролейбус, який обмежував огляд в напрямку руху транспорту, на дорозі перебував працівник дорожньої служби, якого об`їжджав тролейбус та позивач для уникнення наїзду на нього, за відсутності зустрічного транспорту, за умов наявності лише однієї смуги проїзду в напрямку руху позивача. Будь-яких дорожніх знаків, які б забороняли об`їзд чи обгін чи, забороняли виїзд на зустрічну смугу руху транспорту на спірній ділянці руху немає. Автомобіль відповідача перебував на відстані 100 м. від місця перебування автомобіля відповідача на смузі зустрічного руху, а тому він об`єктивно не міг спостерігати спірну ділянку дороги. Автомобіль позивача було зупинено відповідачем на відстані від 500 до 600 метрів від спірного місця дороги, відповідачем не оглянуто спірну ділянку дороги із позивачем, відповідачем безпосередньо не встановлено спірного місця здійснення правопорушення, не зазначено його в постанові. Під час складення постанови працівники поліції, в тому числі відповідач не сприймали заперечень і аргументів позивача. Так само під час зупинки транспортного засобу позивача відповідач повідомив, що причиною зупинки є обгін у недозволеному місці, а після заслуховування аргументів і заперечень відповідача відповідач повідомив позивача, що правопорушення полягає у виїзді на зустрічну смугу руху. Таким чином будь-якого правопорушення позивачем не було вчинено, а спірну постанову ухвалено відповідачем з мотивів помсти за захист позивачем своїх прав у формі заперечення незаконних дій відповідача. Тому позивач просив суд оскаржувану постанову скасувати.

В судовому засіданні позивач підтримав позов з підстав, що в ньому зазначені та надав перед судом пояснення про те, що під час складення постанови працівники поліції, в тому числі відповідач не сприймали заперечень і аргументів позивача. Так само під час зупинки транспортного засобу позивача відповідач повідомив, що причиною зупинки є обгін у недозволеному місці, а після заслуховування аргументів і заперечень відповідача відповідач повідомив позивача, що правопорушення полягає у виїзді на зустрічну смугу руху.

В рішенні Європейського суду з прав людини по справі Пономарьов проти України (Заява № 3236/03) вказано: ... сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (mutatis mutandis, рішення у справі "ОСОБА_3 проти України" (Aleksandr Shevchenko v. Ukraine), заява № 8371/02, п. 27, рішення від 26 квітня 2007 року, та "Трух проти України" (Trukh v. Ukraine) (ухвала), заява № 50966/99, від 14 жовтня 2003 року). Відповідач належним чином повідомлений судом про час і місце розгляду спору за його участі. Відповідач є посадовою особою правоохоронного органу. Отже відповідач реалізував своє право на безпосередню участь в судовому засіданні. Також у відповідача було достатньо часу для подання суду доказів та обґрунтування їх заперечення і спростування позову. Задля забезпечення реалізації принципу юридичної визначеності спір підлягає вирішенню судом.

Судом встановлено наступні обставини.

01/08/2016 р. відповідачем складено постанову щодо позивача за ч. 2 ст. 122 КУпАП за обставин руху зустрічною смугою в м. Івано-Франківську 01/08/2016 р.

Відповідно до ч. 1 ст. 122 КУпАП встановлено адміністративну відповідальність за порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг.

При цьому відповідальність за порушення правил обгону і зустрічного розїзду, безпечної дистанції або інтервалу встановлено в ч. 2 ст. 122 КУпАП.

Отже постанову складено за частиною статті КУпАП, яка не передбачає відповідальності за діяння, що вказано в оскаржуваній постанові.

Крім цього відповідно до змісту п. 1.1. розділу Дорожня розмітка ПДР горизонтальна розмітка має таке значення (вузька суцільна лінія) - поділяє транспортні потоки протилежних напрямків і позначає межі смуг руху на дорогах; позначає межі проїзної частини, на які в'їзд заборонено; позначає межі місць стоянки транспортних засобів, майданчиків для паркування і край проїзної частини доріг, не віднесених за умовами руху до автомагістралей.

Так само доказу наявності на спірній ділянці руху дорожньої розмітки, яка б забороняла виїзд на зустрічну смугу руху суду не надано. При цьому позивач категорично заперечив наявність такої розмітки на спірній ділянці дороги, а відповідач не надав суду будь-яких доказів на встановлення відповідної обставини.

Відповідно до ст. 283 КУпАП постанова в справі про адміністративне правопорушення повинна містити опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення.

Оскаржувана постанова не містить опису обставин установлених під час розгляду справи. У ній відсутнє зазначення місця, де на думку відповідача вчинено правопорушення.

Постанову складено відповідачем за порушення п. 11.1 ПДР.

Так, відповідно до п. 11.1 ПДР кількість смуг на проїзній частині для руху нерейкових транспортних засобів визначається дорожньою розміткою або дорожніми знаками 5.16, 5.17.1, 5.17.2, а за їх відсутності - самими водіями з урахуванням ширини проїзної частини відповідного напрямку руху, габаритів транспортних засобів і безпечних інтервалів між ними.

Отже на спірній ділянці руху кількість смуг на проїжджій частині руху визначалась самим позивачем з урахуванням ширини проїзної частини відповідного напрямку руху, габаритів транспортних засобів і безпечних інтервалів між ними.

В п. 3 ст. 2 КАС України вказано, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ст. 86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі …, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

При цьому доказування не здійснюється на припущеннях, припущення не спростовуються іншими припущеннями.

Відповідно до ч.1 ст.11 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

В п. 1 ст. 69 КАС України вказано, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Відповідно до п. 2 ст. 69 КАС України докази суду надають особи, які беруть участь у справі.

В п. 1 ст. 71 КАС України вказано, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Отже має місце ситуація щодо вирішення судом спору на основі пояснень позивача про не вчинення ним правопорушення та пояснень відповідача про те, що позивач вчинив правопорушення.

Відповідно до п. 1 ст. 76 КАС України пояснення сторін, третіх осіб, їхніх представників про відомі їм обставини, що мають значення для справи, оцінюються поряд з іншими доказами у справі.

Відповідно до п. 2 ст. 86 КАС України ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили.

Відповідно до національного законодавства та практики ЄСПЛ в справах Танрікулу проти Туреччини і Ґюль проти Туреччини та інших відповідач повинен був вжити усі необхідні засоби дії для фіксування події правопорушення.

Положення законодавства щодо презумпції невинуватості у вчиненні правопорушення передбачає обов`язок для відповідача спростувати сумніви щодо вини позивача, які підлягають тлумаченню судом на його користь, відповідно до положення ст. 62 Конституції України та рішення Конституційного суду у справі №1-34/2010 від 22 грудня 2010 року з цього приводу та усталеної практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до п. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Так само відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини відповідачем з урахуванням принципу раціонального сумніву повинно бути доведено правові підстави для реалізації наданих йому повноважень щодо приятгнення позивача до адміністративної відповідальності.

Відповідно до положень КУпАП та КАС України обов`язок доказування спірних обставин та спростування зазначених позивачем сумнівів покладено на відповідача. Проте суду не надано доказів, що відповідачем було вичерпано можливі засоби доказування.

За вказаних обставин позивач однозначно довів перед судом незаконність дій відповідача та притягнення позивача до адміністративної відповідальності свавільно, без урахування його заперечень, без зазначення правової норми, що б передбачала відповідальність позивача, без зазначення місця вчинення правопорушення.

Однак одночасно із компетенцією відповідача накласти адміністративне стягнення на позивача законодавством також встановлено і обов`язок для відповідача надати суду однозначні докази щодо обставин вчинення позивачем правопорушення.

Усі інші пояснення сторін, їх докази і арґументи не спростовують висновків суду, зазначених в цьому судовому рішенні, їх дослідження та оцінка судом не надало можливості встановити обставини, які б були підставою для ухвалення будь-якого іншого судового рішення.

Відповідно до зазначеного суд, -

У Х В А Л И В:

позов задовольнити;

визнати протиправною та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 ДР№101334 від 01/08/2016 р., винесену інспектором роти №4 батальйону УПП в м. Івано-Франківськ рядовим поліції ОСОБА_4 за ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Постанову може бути оскаржено протягом 10 днів через місцевий суд до Львівського апеляційного адміністративного суду.

Головуючий суддя Бородовський С.О.