Справа № 825/1774/16
Суддя: Д'яков В.І.
Дата ухвалення: 2016-11-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 листопада 2016 року Чернігів Справа № 825/1774/16

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді - Д'якова В.І.,

суддів - Лобана Д.В., Скалозуба Ю.О.,

за участю секретаря - Воєдило Л.П.,

позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - Нікітенка М.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про визнання бездіяльності протиправною, визнання протиправною та скасування постанови, зобов'язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1.) звернулась до суду з адміністративним позовом до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, в якому просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України щодо невиконання рішення Європейського суду з прав людини від 18.07.2013 № 1270/12 «Москаленко та інші проти України», винесене відносно ОСОБА_1 (ВП 39414573), в частині виплати пені за несвоєчасне виконання рішення ;

- изнати протиправною та скасувати постанову старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Сіренка Сергія Володимировича від 21.09.2016 про закінчення виконавчого провадження № 39414573 з примусового виконання рішення Європейського суду з прав людини №1270/12 від 18.07.2013 «Москаленко та інші проти України»;

- зобов'язати Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України вжити заходів щодо виконання пункту б) резолютивної частини рішення Європейського суду з прав людини від 18.07.2013 № 1270/12 «Москаленко та інші проти України», стосовно виплати ОСОБА_1 пені за несвоєчасне виконання рішення Європейського суду з прав людини, в частині несвоєчасного виконання рішення національного суду - постанови Деснянського районного суду м. Чернігова від 02.02.2011.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що у відділі примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України на примусовому виконанні знаходилось рішення Європейського суду з прав людини від 18.07.2013 №1270/12 «Москаленко та інші проти України», яке прийнято в тому числі за заявою-зверненням позивача. 01.10.2016 ОСОБА_1 отримала постанову старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Сіренка С.В. від 21.09.2016 про закінчення виконавчого провадження №39414573, у зв'язку з повним виконанням рішення Європейського суду з прав людини. Вказану постанову позивач вважає протиправною, посилаючись на те, що рішення Європейського суду з прав людини від 18.07.2013 №1270/12 «Москаленко та інші проти України» виконано щодо неї не в повному обсязі, оскільки не сплачено пеню за несвоєчасне виконання рішення національного суду - постанови Деснянського районного суду м. Чернігова від 02.02.2011.

У судовому засіданні позивач позов підтримала та просила його задовольнити, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечив та просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на те, що порядок сплати пені у рішеннях Європейського суду детально не врегульовано, а отже Комітет міністрів погодився з тим, що держави мають певну свободу розсуду у питаннях організації виплати пені, але термінів сплати пені у разі не своєчасної сплати справедливої сатисфакції, присудженої заявникові, чинним законодавством не визначено. Крім того щодо прохання нарахувати пеню від сплаченої суми заборгованості по рішенню національного суду, листом Департаменту виконання рішень Європейського суду з прав людини Генерального директорату з прав людини та верховенства права від 16.10.2015 № DG1І/GМ/FS/ОD/VК/ОО надано роз'яснення, шо нарахування пені застосовується лише до справедливої сатисфакції.

Тому державним виконавцем вжито всіх заходів спрямованих на виконання рішення Європейського суду з прав людини від 18.07.2013 № 1270/12 у справі «Москаленко та інші проти України» відносно ОСОБА_1, а постанова державного виконавця про закінчення виконавчого провадження ВП № 39414573 від 21.09.2016 є цілком правомірною, та такою, що відповідає нормам Законів України «Про виконавче провадження» та «Про виконання рішень та застосуванні практики Європейського суду з прав людини».

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, заслухавши пояснення позивача та представника відповідача, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Європейський суд з прав людини, розглянувши справу «Москаленко та інші проти України», у своєму рішенні від 18.07.2013 постановив:

а) протягом трьох місяців держава-відповідач має виконати рішення національних судів, ухвалені на користь заявників, які залишаються невиконаними, та сплатити 2000 (дві тисячі) євро кожному заявнику або його/її спадкоємцю; ці суми є відшкодуванням матеріальної та моральної шкоди, а також компенсацією судових витрат, і мають бути сплачені разом з будь-якими податками, що можуть нараховуватись, та конвертовані в національну валюту за курсом на день здійснення платежу;

б) зі спливом зазначеного тримісячного строку і до остаточного розрахунку на ці суми нараховуватиметься простий відсоток (simple interest) у розмірі граничної позичкової ставки Європейського центрального банку, яка діятиме в період несплати, до якої має бути додано три відсоткові пункти.

Одним із рішень національних судів, яке мало бути виконано Україною, відповідно до вищезазначеного рішення Європейського суду з прав людини, є прийнята на користь ОСОБА_1 постанова Деснянського районного суду м. Чернігова від 02.02.2011. Вказаною постановою суд зобов'язав Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1, з урахуванням грошового забезпечення, процентної надбавки за вислугу років, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення та премій за останньою штатною посадою на час звільнення, з урахуванням доплати за вислугу 20 і більше років на посадах слідчих, відповідно до передбаченої п. 8 постанови Кабінету Міністрів України № 1592 від 31.12.1996, починаючи з 27.03.2010, за виключенням вже здійснених виплат (а.с. 42).

16.08.2013 державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України винесено постанову про відкриття виконавчого провадження (ВП № 39414573) по виконанню вищезазначеного рішення Європейського суду на користь позивача (а.с. 7).

Так, на виконання рішення Європейського суду з прав людини від 18.07.2013 №1270/12 «Москаленко та інші проти України» позивачу були здійснені наступні виплати:

- платіжним дорученням Міністерства юстиції України № 4536 від 07.11.2013 перераховано кошти у розмірі 21608,28 грн. (еквівалент 2000 євро), як виплати справедливої сатисфакції;

- платіжним дорученням Міністерства юстиції України № 953 від 20.06.2014 перераховані кошти, як заборгованість за рішенням національного суду, у розмірі 39898,34 грн. (виплата заборгованості по пенсії за період з 27.03.2010 по 31.12.2011) та платіжним дорученням Міністерства юстиції України №981 від 20.06.2014 позивачу перераховано кошти у розмірі 35545,15 грн., (виплата заборгованості по пенсії за період з 01.01.2012 по 31.10.2013);

- платіжним дорученням Міністерства юстиції України № 7082 від 01.10.2014 позивачу перераховані кошти у розмірі 1842,52 грн., як пеня за несвоєчасне виконання рішення суду (за несвоєчасну виплату сатисфакції та за несвоєчасну виплату належних сум пенсії в розмірі 39898,34 грн. та 35545,15 грн.);

- платіжним дорученням Міністерства юстиції України від 28.10.2015 № 2539 позивачу перераховано заборгованість в сумі 32346,05 грн. (виплата заборгованості по пенсії за період з 01.11.2013 по 30.09.2015);

- платіжним дорученням Міністерства юстиції України від 17.06.2016 № 4285 позивачу перераховано заборгованість в сумі 9844,45 грн. (виплата заборгованості по пенсії за період з 01.10.2015 по 30.04.2016);

- 06.08.2016 Головним Управлінням Пенсійного фонду України в Чернігівській області була здійснена виплата заборгованості з пенсії позивача за період з травня 2016 року по серпень 2016 року в розмірі 4668,98 грн. та почала здійснюватися виплата пенсії в установленому законом розмірі (а.с. 69, 70, 76-78).

08.09.2016 ОСОБА_1 звернулась до державного виконавця з клопотанням нарахувати та здійснити їй виплату пені за несвоєчасне виконання рішення Європейського суду - «простого відсотку (simple interest) у розмірі граничної позичкової ставки Європейського центрального банку, до якої має бути додано три відсоткові пункти», стосовно сум пенсії, які були виплачені починаючи з жовтня 2015 року, на виконання постанови Деснянського районного суду м. Чернігова від 02.02.2011 (а.с. 73).

Листом від 20.09.2016 вих. №К- 22941/20.1/23 позивачу було відмовлено в задоволенні її клопотанні, посилаючись на те, що пеня має застосовуватись лише до справедливої сатисфакції (а.с. 74).

01.10.2016 ОСОБА_1 отримала постанову від 21.09.2016 відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про закінчення виконавчого провадження ВП № 39414573 (а.с.15).

Позивач вважає вказану постанову протиправною та такою, що підлягає скасуванню, тому звернулась до суду за захистом своїх прав.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість мотивів, покладених суб'єктом владних повноважень в основу спірного рішення, на відповідність вимогам ч.3 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, яка визначає, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку, суд зазначає наступне.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначає Закон України від 21.04.1999 №606-XIV «Про виконавче провадження» (далі - Закон № 606-XIV).

Статтею 1 Закону № 606-XIV встановлено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, зазначених у цьому Законі, спрямованих на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які здійснюються на підставах, у спосіб та в межах повноважень, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, виданими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до частини 1 та 2 статті 2 Закону № 606-XIV примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України. Примусове виконання рішень здійснюють державні виконавці, визначені Законом України «Про державну виконавчу службу».

Згідно пункту 9 частини 2 статті 17 Закону № 606-XIV підлягають виконанню державною виконавчою службою рішення Європейського суду з прав людини з урахуванням особливостей, передбачених Законом України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини».

Відповідно до статті 2 Закону України від 23.02.2006 №3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» (далі - Закон №3477-IV) рішення (остаточне рішення Європейського суду з прав людини у справі проти України, яким визнано порушення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод) є обов'язковим для виконання Україною відповідно до статті 46 Конвенції. Порядок виконання Рішення визначається цим Законом, Законом України «Про виконавче провадження», іншими нормативно-правовими актами з урахуванням особливостей, що передбачені цим Законом.

Протягом десяти днів від дня отримання повідомлення Суду про набуття Рішенням статусу остаточного Орган представництва: надсилає стягувачеві повідомлення з роз'ясненням його права подати до державної виконавчої служби заяву про виплату відшкодування, в якій мають бути зазначені реквізити банківського рахунка для перерахування коштів; надсилає до державної виконавчої служби оригінальний текст і переклад резолютивної частини остаточного рішення Суду у справі проти України, яким визнано порушення Конвенції, оригінальний текст і переклад резолютивної частини остаточного рішення Суду щодо справедливої сатисфакції у справі проти України, оригінальний текст і переклад рішення Суду щодо дружнього врегулювання у справі проти України, оригінальний текст і переклад рішення Суду про схвалення умов односторонньої декларації у справі проти України. Автентичність перекладу засвідчується Органом представництва. Державна виконавча служба упродовж десяти днів з дня надходження документів, зазначених у пункті «б» цієї частини, відкриває виконавче провадження (ч. 1 ст. 7 Закону №3477-IV).

Відповідно до частин 1, 2 статті 8 Закону №3477-IV виплата стягувачеві відшкодування має бути здійснена у тримісячний строк з моменту набуття Рішенням статусу остаточного або у строк, передбачений у Рішенні. У разі порушення строку, зазначеного в частині першій цієї статті, на суму відшкодування нараховується пеня відповідно до Рішення.

Зі змісту спірної постанови про закінчення виконавчого провадження від 21.09.2016 вбачається, що вона винесена на підставі пункту 8 частини 1 статті 49 та статті 50 Закону №606-XIV.

За приписами пункту 8 частини 1 статті 49 Закону №606-XIV, виконавче провадження підлягає закінченню у разі, зокрема, фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Відповідно до статті 50 Закону №606-XIV у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв'язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

У даному випадку, стаття 49 Закону №606-XIV визначає вичерпний перелік підстав для закінчення виконавчого провадження, а норми статті 50 регулюють питання наслідків завершення виконавчого провадження.

Як вбачається з постанови про закінчення виконавчого провадження від 21.09.2016, вона містить посилання на те, що рішення суду виконано фактично у повному обсязі згідно з виконавчим документом.

Разом з тим, судом встановлено, що фактично рішення Європейського суду з прав людини від 18.07.2013 №1270/12 «Москаленко та інші проти України», стосовно ОСОБА_1, в частині виконання рішення національного суду, прийнятого на її користь, було виконано лише 06.08.2016, про що вона повідомила відповідача листом від 08.09.2016 (а.с. 73).

Проте відповідачем не було здійснено нарахування та виплату позивачу пені за несвоєчасне виконання рішення Європейського суду з прав людини, в частині несвоєчасного виконання рішення національного суду - постанови Деснянського районного суду м. Чернігова від 02.02.2011.

Тобто відповідачем не виконано вимоги пункту «б» вказаного рішення, а саме: «зі спливом зазначеного тримісячного строку і до остаточного розрахунку на ці суми нараховуватиметься простий відсоток (simple interest) у розмірі граничної позичкової ставки Європейського центрального банку, яка діятиме в період несплати, до якої має бути додано три відсоткові пункти».

Крім того, суд не знаходить поважними посилання відповідача на те, що пеня має застосовуватись лише до справедливої сатисфакції, оскільки платіжним дорученням № 7082 від 01.10.2014 ОСОБА_1 були перераховані кошти у розмірі 1842,52 грн., як пеня за несвоєчасне виконання рішення суду (за несвоєчасну виплату сатисфакції та за несвоєчасну виплату належних сум пенсії в розмірі 39898,34 грн. та 35545,15 грн.) (а.с. 76).

Тобто пеня була виплачена позивачу, в тому числі, за несвоєчасне виконання рішення національного суду - постанови Деснянського районного суду м. Чернігова від 02.02.2011, що також підтверджується вимогою держаного виконавця від 16.09.2014 №14-196/16 на адресу Департаменту планово-фінансової діяльності, бухгалтерського обліку та звітності Міністерства юстиції України та Секретаріату Урядового уповноваженого у справах Європейського суду з прав людини щодо сплати суми пені у розмірі 1842,52 грн., в якій міститься її розрахунок (а.с. 52).

Таким чином, не нарахування позивачу пені за несвоєчасне виконання рішення Європейського суду з прав людини, в частині несвоєчасного виконання рішення національного суду - постанови Деснянського районного суду м. Чернігова від 02.02.2011, не узгоджується з фактом повного фактичного виконання рішення згідно з виконавчим документом.

З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що відповідачем не перевірено фактичне виконання рішення суду та передчасно винесено постанову про закінчення виконавчого провадження від 21.09.2016, на підставі пункту 8 частини 1 статті 49 Закону №606-XIV.

Обов'язковість виконання рішення Європейського суду з прав людини у справі проти України встановлено статтею 2 Закону №3477-IV.

У рішенні від 30.06.2009 № 16-рп/2009 Конституційний Суд України зазначив, що відповідно до положень Конституції України судові рішення є обов'язковими до виконання на всій території України; обов'язковість рішень суду є однією із основних засад судочинства, яка гарантує ефективне здійснення правосуддя. Конституційний Суд України вважає, що виконання всіма суб'єктами правовідносин приписів, викладених у рішеннях суду, які набрали законної сили, утверджує авторитет держави як правової.

Як роз'яснив Верховний Суд України, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, виконання судових рішень розглядається як невід'ємна частина судового розгляду в розумінні статті 6 Конвенції. Невиконання судових рішень негативно впливає на авторитет судової влади, оскільки в цьому разі не досягається кінцева мета правосуддя. Це призводить до ситуації, несумісної з принципом верховенства права.

Частиною 1 статті 11 Закону № 606-ХІV встановлено, що державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до частини 1 статті 6 Закону № 606-ХІV державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Разом з тим, відповідач при проведенні виконавчих дій щодо виконання рішення Європейського суду з прав людини від 18.07.2013 №1270/12 «Москаленко та інші проти України», діяв не у межах та не у спосіб, передбачений Законом України «Про виконавче провадження», що призвело до фактичного невиконання в повному обсязі рішення суду, винесеного відносно ОСОБА_1

Отже, з урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що вимоги позивача щодо визнання протиправною бездіяльності Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України щодо невиконання рішення Європейського суду з прав людини від 18.07.2013 № 1270/12 «Москаленко та інші проти України», винесене відносно ОСОБА_1 (ВП 39414573), в частині виплати пені за несвоєчасне виконання рішення изнання протиправною і скасування постанови про закінчення виконавчого провадження від 21.09.2016, підлягають задоволенню.

Крім того, для повного захисту прав та інтересів позивача, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги в частині зобов'язання Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України вжити заходів щодо виконання пункту б) резолютивної частини рішення Європейського суду з прав людини від 18.07.2013 № 1270/12 «Москаленко та інші проти України», стосовно виплати ОСОБА_1 пені за несвоєчасне виконання рішення Європейського суду з прав людини, в частині несвоєчасного виконання рішення національного суду - постанови Деснянського районного суду м. Чернігова від 02.02.2011.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

При вирішенні даної справи судом були враховані положення частини 3 статті 2, частини 1 статті 11 та частини 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України.

Згідно з частин 1, 3 статті 86 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, суд дійшов висновку, що відповідачем, як суб'єктом владних повноважень, не спростовано встановлені судом обставини та не доведено правомірності своїх дій та прийнятого рішення, а отже суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

Керуючись статтями 122, 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Визвати протиправною бездіяльність Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України щодо невиконання рішення Європейського суду з прав людини від 18.07.2013 № 1270/12 «Москаленко та інші проти України», відносно ОСОБА_1 (ВП 39414573) в частині виплати пені за несвоєчасне виконання рішення суду.

Визнати протиправною та скасувати постанову старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Сіренка Сергія Володимировича від 21.09.2016 про закінчення виконавчого провадження № 39414573 з примусового виконання рішення Європейського суду з прав людини №1270/12 від 18.07.2013 «Москаленко та інші проти України».

Зобов'язати Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України вжити заходів щодо виконання пункту б) резолютивної частини рішення Європейського суду з прав людини від 18.07.2013 № 1270/12 «Москаленко та інші проти України», стосовно виплати ОСОБА_1 пені за несвоєчасне виконання рішення Європейського суду з прав людини, в частині несвоєчасного виконання рішення національного суду - постанови Деснянського районного суду м. Чернігова від 02.02.2011.

Постанова суду набирає законної сили в порядку статей 167,186 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня отримання її копії.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Головуючий суддя В.І. Д'яков

Судді Д.В. Лобан

Ю.О. Скалозуб