Справа № 2-а-4655/09/1570
Суддя: Косцова І.П.
Дата ухвалення: 2011-02-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 лютого 2011 р.Справа № 2-а-4655/09/1570

Категорія:5.4Головуючий в 1 інстанції: Потоцька Н.В.

Одеський апеляційний адміністративний суд в складі колегії:

судді-доповідача ОСОБА_1

суддів Турецької І.О.

ОСОБА_2

за участю секретаря Алексєєвої Т.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державної інспекції з контролю за цінами в Одеській області на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 17 вересня 2009 року по справі за адміністративним позовом відкритого акціонерного товариства «Енергопостачальна компанія «Одесаобленерго»до Державної інспекції з контролю за цінами в Одеській області про визнання нечинним рішення, -

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2009 року позивач звернувся до суду першої інстанції з позовом, в якому просив визнати нечинним рішення Державної інспекції з контролю за цінами в Одеській області № 62 від 05 лютого 2008 року про застосування економічних санкцій за порушення державної дисципліни цін, яким на позивача накладено штраф у розмірі 65 122,42 грн., а також вилучено в доход державного бюджету неправомірно отриману виручку у сумі 32 561,21 грн.

В обґрунтування позову зазначено, що діючим законодавством не передбачено державне регулювання величини плати за перетікання реактивної електричної енергії, застосування тарифів на електроенергію, що відпускається населенню і населеним пунктам, залежить від типу місцевості, в якому проживають споживачі, а при визначенні вартості спожитої автогаражним кооперативом «Радист»електроенергії необхідно застосовувати ринковий роздрібний тариф, а не тариф для населених пунктів.

Крім цього позивач зазначив, що при проведенні перевірки відповідачем було порушено встановлений законодавством порядок її проведення, висновки, що містяться в акті перевірки, є необґрунтованими.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 17 вересня 2009 року позовні вимоги задоволено у повному обсязі.

В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права просить скасувати постановлене по справі судове рішення та ухвалити нову постанову про відмову у задоволенні позовних вимог.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи та перевіривши доводи апелянта в межах апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для її задоволення.

З матеріалів справи вбачається, що у січні 2008 року Державною інспекцією по контролю за цінами в Одеській області проведено планову перевірку структурного підрозділу ВАТ «ЕК «Одесаобленерго»- Південного РЕМ щодо порядку застосування тарифів на електричну енергію за період з 01.01.2007 року по 30.12.2007 року, результати якої викладено в акті перевірки від 21.01.2008 року.

Перевіркою встановлено факти необґрунтованого стягнення плати за перетікання реактивної електроенергії з підприємств, у яких сумарне середньомісячне споживання активної електроенергії за 2006 рік було менше ніж 5000 кВт/годин, що відповідно до п. 1.4 Інструкції про порядок застосування економічних санкцій та фінансових санкцій органами державного контролю за цінами, затвердженого Наказом Міністерства економіки з питань європейської інтеграції України, Міністерства фінансів України від 03.12.2001 р. № 298/519, є підставою для застосування економічних санкцій за порушення державної дисципліни цін.

Крім цього перевіркою встановлено порушення Постанови НКРЕ від 10.03.1999 року № 309 «Про порядок застосування тарифів на електроенергію, що відпускається населенню і населеним пунктам», які полягали у тому, що Південний РЕМ при розрахунках за електричну енергію з населення, яке проживає у сільській місцевості, стягував плату за тарифами, як для міського населення, а при розрахунках з автогаражним кооперативом «Радист»за спожиту електричну енергію стягував плату за тарифом як для непромислових споживачів 2 класу.

За висновком відповідача, внаслідок допущених порушень Південним РЕМ додатково отримано виручку у розмірі 32561,21 грн.

За результатами проведеної перевірки Державною інспекцією з контролю за цінами в Одеській області 05 лютого 2008 року прийнято рішення № 62 про вилучення у ВАТ «ЕК «Одесаобленерго»в доход державного бюджету 32 561,21 грн. та стягнення штрафу у розмірі 65 122,42 грн.

Задовольняючи позовні вимоги ВАТ «ЕК «Одесаобленерго», суд першої інстанції виходив з того, що позивачем правомірно застосовано до автогаражного кооперативу «Радист»тарифи на електроенергію за ринковими роздрібними тарифами, оскільки споживання електроенергії для зовнішнього освітлення автомобільних стоянок не є індивідуальною потребою населення. Крім того, за висновком суду, тип мисцевості, в якому мешкають споживачі правомірно визначався ВАТ «ЕК «Одесаобленерго»у відповідності до паспортних даних про місце реєстрації споживача, а державне регулювання ціни (тарифу) за перетікання реактивної електричної енергії Кабінетом Міністрів України не передбачено.

Проте з такими висновками колегія суддів не погоджується, виходячи з наступного.

Згідно ст. 11 Закону України «Про електроенергетику»органом державного регулювання діяльності в електроенергетиці є Національна комісія регулювання електроенергетики України, на яку відповідно до ст.12 цього Закону покладено завдання забезпечення проведення цінової та тарифної політики в електроенергетиці. Видані НКРЕ України нормативні документи та роз'яснення є обов'язковими для енергопостачальних компаній.

Відповідно до ст.13 Закону України «Про ціни та ціноутворення»державний контроль за цінами здійснюється при встановленні і застосуванні державних фіксованих та регульованих цін та тарифів.

Статтею 9 цього Закону передбачено, що ціни і тарифи на житлово-комунальні послуги (в тому числі на електроенергію і природний газ для комунально-побутових потреб населення України), послуги громадського транспорту і зв'язку встановлюються Кабінетом Міністрів України за погодженням з Верховною Радою України.

Відповідно до пункту восьмого постанови Кабінету Міністрів України від 25 грудня 1996 р. N 1548 «Про встановлення повноважень органів виконавчої влади та виконавчих органів міських рад щодо регулювання цін (тарифів)»зазначені повноваження делеговано Національній комісії регулювання електроенергетики, рішення якої, згідно з затвердженим Указом Президента України від 14 березня 1995 року N 213/95 Положенням про Національну комісію регулювання електроенергетики України, прийняті в межах її повноважень, є обов'язковими для виконання підприємствами, установами, організаціями всіх форм власності, які здійснюють діяльність на оптовому ринку електроенергії, ринках газу, нафти та нафтопродуктів.

Національна комісія регулювання електроенергетики регулює тарифи на електроенергію, що відпускається населенню для побутових потреб, єдині тарифи на електричну енергію, що відпускається для кожного класу споживачів, крім тарифів на електричну енергію, що відпускається на побутові потреби населення, населених пунктів та зовнішнього освітлення.

Наказом Міністерства палива та енергетики України від 17.01.2002 року № 19 затверджено Методику обчислення плати за перетікання реактивної електроенергії між електропередавальною організацією та її споживачами, яка є обов'язковою для застосування електропередавальними організаціями усіх форм власності, споживачами електроенергії, проектними та науково-дослідними організаціями відповідного профілю.

Методика орієнтована на ринкові відносини електропередавальних організацій зі споживачами при державному економічному регулюванні цих відносин за напрямками енергозбереження, підвищення якості електроенергії та надійності електропостачання.

Ефективне економічне регулювання реактивних перетікань потрібне для забезпечення першочергових стандартних умов якості електричної енергії, а саме рівнів напруги на межі балансової належності електромереж електропередавальної організації та для зменшення аварійності основного електрообладнання в енергосистемі та у споживачів електроенергії.

У взаємодії із чинними методиками формування тарифів на активну електроенергію плата за перетікання реактивної електроенергії є адресним економічним стимулом для зменшення негативного впливу реактивних потужностей конкретних споживачів на втрати активної електроенергії в основній і в розподільчій електромережах та на якість напруги у відповідному енергорайоні.

Згідно п.п.3.1. п. 3 зазначеної Методики розрахунки за перетікання реактивної електроенергії з мережі електропередавальної організації та за генерацію в її мережу згідно з відповідними додатками до Договорів, передбаченими Правилами користування електричною енергією, затвердженими постановою Національної комісії регулювання електроенергетики України від 31.07.96 N 28 та зареєстрованими в Міністерстві юстиції України 02.08.96 за N 417/1442, здійснюються з усіма споживачами (крім населення), які мають сумарне середньомісячне споживання активної електроенергії за всіма точками обліку на одній площадці 5000 кВт.год. та більше.

Середньомісячне споживання визначається, як правило, за даними року, що передує розрахунку ЕЕРП; для сезонних споживачів - за даними періоду сезонної роботи; для неритмічно працюючих підприємств - за даними робочих місяців; для нових споживачів - за даними проектної організації.

Аналізуючи вищенаведені положення нормативно-правових актів, колегія суддів вважає, що ціни (тарифи) за перетікання реактивної електричної регулюються державою, отже висновок суду першої інстанції щодо відсутності регулювання з боку держави цін (тарифів) за перетікання електричної енергії, а також про те, що плата за перетікання реактивної електроенергії не є платою за товар або послуги, щодо яких встановлено державне регулювання цін, є помилковим.

Перевіркою встановлено, що позивач у періоді, який перевірявся, необгрунтовано стягував плату за перетікання реактивної електроенергії з підприємств, сумарне середньомісячне споживання активної електроенергії яких за 2006 рік було менше ніж 5000 кВт год, що відповідно до п.1.4 Інструкції про порядок застосування економічних та фінансових (штрафних) санкцій органами державного контролю за цінами, затвердженою наказом Міністерства економики та з питань европейської інтеграції України і Міністерства фіансів України від 03.12.2001 року № 295/519, є підставою для застосування економічних санкцій за порушення державної дисципліни цін.

Аргументи позивача на доказ правомірності його дій про те, що з кожним із споживачів були укладені відповідні додатки до Договору, виходячи із договірної величини споживання електричної енергії, яка не є меншою за граничну величину, встановлену приписом п.3.1. Методики, є безпідставними, оскільки фактично сумарне середньомісячне споживання активної електроенергії споживачами, зокрема, ЗАТ «Одеська швейна фабрика», за всіма точками обліку на одній площадці було меншим, ніж 5000 кВат/год.

Щодо встановлення Інспекцією порушення порядку застосування регульованих цін, яке полягало у необґрунтованому стягуванні Південним РЕМ тарифів за електричну енергію з населення, яке проживає у сільській місцевості колегія суддів зазначає наступне.

Відносини між громадянами (споживачами електричної енергії) та енергопостачальниками регулюються Правилами користування електричною енергією для населення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 26.07.99 N 1357 (далі - Правила).

Згідно з абзацом першим пункту 3 Правил споживання електричної енергії здійснюється на підставі договору про користування електричною енергією між споживачем і енергопостачальником, що розробляється енергопостачальником згідно з Типовим договором про користування електричною енергією (додаток 1 до Правил) і укладається на три роки.

Для споживання електроенергії новий наймач (власник) квартири або іншого об'єкта повинен звернутися до енергопостачальника для укладення договору про користування електричною енергією. Після чого енергопостачальник протягом 3 днів у містах та 7 днів у сільській місцевості підключає квартиру або об'єкт споживача до електропостачання (пункт 7 Правил).

Відповідно до абзацу першого пункту 5 Правил у разі розташування об'єктів споживача за різними адресами споживач повинен укласти окремий договір щодо кожного об'єкта.

В той же час, абзацом сьомим пункту 2 Правил визначено, що об'єкт споживача - житловий будинок, гараж, майстерня або інша електрифікована споруда, що належить споживачу на правах власності або користування.

Враховуючи викладене колегія суддів доходить висновку, що величина тарифу, за яким населенню відпускається електроенергія, залежить від місця розташування об'єкта споживача, а не від місця реєстрації споживача. Тому посилання суду першої інстанцій на те, що тип місцевості, в якому мешкають споживачі, правомірно визначався ВАТ «ЕК «Одесаобленерго»у відповідності до паспортних даних про місце реєстрації споживача також є помилковим.

Колегія суддів також не може погодитись з висновком суду першої інстанції щодо правомірності стягнення позивачем платі за використану електроенергію з автогаражного кооперативу «Радист»за тарифом як для непромислових споживачів другого класу.

Відповідно до п. 1.2 Порядку застосування тарифів на електроенергію, що відпускається населенню і населеним пунктам, затвердженого постановою НКРЕ України від 10.03.1999 року № 309, за тарифом як для населення оплачується електроенергія, яка споживається населенням для різних побутових потреб у житлових будинках, квартирах, гуртожитках; для потреб особистих підсобних господарств, присадибних і садових ділянок, дач; освітлення гаражів та боксів для особистих автомобілів, човнів.

Враховуючи ту обставину, що автогаражний кооператив «Радист»- це створена добровільно обєднаним колективом громадян з метою охорони власних автомобілів і експлуатації гаражів на території кооперативу некомерційна організація, яка реалізовує свою діяльність лише за рахунок внесків членів кооперативу, і не має за мету отримання прибутку, а також те, що споживання електричної енергії здійснюється для власних гаражів, зовнішнього освітлення сторожевих постів за загальним лічильником як індивидуальна побутова потреба споживача. колегія суддів вважає, що стягнення плати за спожтиу електроенергію за тарифом як для непромислових споживачів другого класу, в даному випадку, є протиправним.

Пунктом 4 Положення про Державну інспекцію з контролю за цінами, затвердженого Постановою КМУ № 1819 від 13.12.2000 року передбачено, що держінспекція відповідно до покладених на неї завдань, у межах своєї компетенції здійснює перевірки додержання порядку формування, встановлення та застосування цін і тарифів, а також їх економічного обґрунтування.

Отже, відповідач діяв в межах своєї компетенції та з дотриманням вимог чинного законодавства.

Відповідно до частин 2, 3 ст. 159 КАС України законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, а обґрунтованим ухвалене судом на підставі повно і всебічно зясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Виходячи з вищенаведеного, колегія суддів вважає, що при розгляді справи судом першої інстанції не повною мірою зясовані всі обставини у справі, що призвело до помилкового висновку про задоволення позовних вимог.

В свою чергу, апеляційна скарга Державної інспекції з контролю за цінами в Одеській області є обґрунтованою та підлягає задоволенню, а ухвалене у справі рішення скасуванню з ухваленням нової постанови про відмову у задоволенні позовних вимог.

Керуючись: ст.ст. 195, 196, п.3 ч.1 ст. 198, п.4 ст. 202, ч.2 ст. 205, ст.ст.207, 254 КАС України, склад колегії суддів, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державної інспекції з контролю за цінами в Одеській області задовольнити.

Постанову Одеського окружного адміністративного суду від 17 вересня 2009 року по справі за адміністративним позовом Відкритого акціонерного товариства «Енергопостачальна компанія «Одесаобленерго»до Державної інспекції з контролю за цінами в Одеській області про визнання нечинним рішення - скасувати.

Ухвалити нову постанову, якою в задоволенні позовних вимог відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Головуючий: І.П. Косцова

Судді: І.О. Турецька

ОСОБА_2.