Справа № 201/10368/16-а(2-а/201/985/2016)
Суддя: Юрко І.В.
Дата ухвалення: 2016-11-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

08 листопада 2016 року справа №201/10368/16-а(2-а/201/985/2016)
Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді:Юрко І.В., суддів: Гімона М.М., Чумака С. Ю.,

секретарі судового засідання:Федосєєвої Ю.В.,

за участі позивача ОСОБА_2,

представника відповідача Заволоки В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 29 вересня 2016 року у справі №201/10368/16-а за позовом ОСОБА_2 до Головного Управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання незаконним рішення та зобов'язання скасувати рішення, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач 15.07.2016 року звернувся до Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська з позовом до Головного Управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якому просив визнати незаконним рішення відповідача про стягнення сум пенсії, виплачених йому надміру, та зобов'язати відповідача скасувати таке рішення. В обґрунтування позовних зазначено, що з 01.10.2015 року позивачу призначена пенсія відповідно до вимог Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». Позивач отримав від пенсійного органу листи про те, що за час перебування його на посаді державного службовця в період з 07.11.2015 року по 28.12.2015 року та з 01.01.2016 року по 31.01.2016 року виникла переплата йому пенсії в сумі 12842, 98 грн., яка підлягає поверненню, а з 01.02.2016 року виплата пенсії взагалі призупинена. Зазначене рішення пенсійного органу позивач вважає протиправним та оскаржив його до суду.

Постановою Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 29 вересня 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просив постанову суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення про задоволення адміністративного позову.

В судовому засіданні апеляційної інстанції позивач вимоги апеляційної скарги підтримав, просив їх задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні проти вимог апеляційної скарги заперечував, просив рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Відповідно до частини першої статті 195 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції може вийти за межі доводів апеляційної скарги в разі встановлення під час апеляційного провадження порушень, допущених судом першої інстанції, які призвели до неправильного вирішення справи.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача та представника відповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, встановила наступне.

Позивач - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, перебуває на обліку в Головному Управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області.

01 жовтня 2015 року позивачу призначено пенсію відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» №2262-XII.

При цьому, подаючи 30.09.2015 року до пенсійного органу заяву про призначення пенсії, ОСОБА_2 надав до заяви копію трудової книжки, з якої вбачається, що 30.09.2015 року він звільнений з органів внутрішніх справ (а.с.93).

Відповідно до витягу з наказу ГУ Національної поліції в Дніпропетровській області №1 о/с від 07.11.2015 року ОСОБА_2 призначено начальником відділу юридичного забезпечення ГУ Національної поліції в Дніпропетровській області (а.с.11).

Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області прийнято рішення про стягнення сум пенсії, виплачених надміру позивачу за періоди з 07.11.2015 року по 28.12.2015 року та з 01.01.2016 року по 31.01.2016 року в розмірі 12842,98 грн., у зв'язку з неповідомленням позивачем пенсійного органу про продовження ним трудової діяльності на посаді державного службовця. З 01.02.2016 року виплата позивачу пенсії призупинена (а.с. 24).

На думку пенсійного органу, з якою погодився суд першої інстанції, у зв'язку з працевлаштуванням позивача на державну службу, виплата пенсії йому не повинна проводитись на підставі вимог Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року № 213-VIII (далі по тексту - Закон № 213), яким внесені зміни до статті 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Рішення пенсійного органу про стягнення надміру сплачених сум позивач оскаржив до суду.

При вирішенні справи колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ч.1, ч.3 статті 1-1 Закону України № 2262 законодавство про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, базується на Конституції України і складається з цього Закону, Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та інших нормативно-правових актів України, прийнятих відповідно до цих законів. Зміна умов і норм пенсійного забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього Закону та Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Відповідно до статті 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 року № 2262-ХІІ (далі по тексту - Закон № 2262) в редакції Закону №213, яка набрала чинності з 1 квітня 2015 року, тимчасово, у період з 1 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року, особам, яким пенсія призначена відповідно до цього Закону (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»), у період роботи на посадах, які дають право на призначення пенсії або щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених законами України «Про статус народного депутата України», «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», пенсії, призначені відповідно до цього Закону, не виплачуються. Після звільнення з роботи виплата пенсії відповідно до цього Закону поновлюється.

Відповідач вважає, що оскільки позивач з 07.11.2015 року працює на посаді, яка дає право на призначення пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу», то в період з 07.11.2015 року по 28.12.2015 року пенсія, призначена згідно Закону №2262 йому виплачуватись не повинна. При винесенні рішення про стягнення сум пенсії, виплачених надміру, пенсійним органом було враховано, що відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 23 грудня 2015 року № 900-VIII пенсії особам, які проходять військову службу або займають посади державних службовців у Національній поліції, за період з 29.12.2015 року по 31.12.2015 року виплачується в повному обсязі.

Колегія суддів зазначає, що відповідно до пункту 5 розділу ІІІ «Прикінцеві положення» Закону № 213 у разі неприйняття до 1 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 1 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до законів України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», «Про статус народного депутата України», «Про Кабінет Міністрів України», «Про судову експертизу», «Про Національний банк України», «Про службу в органах місцевого самоврядування», «Про дипломатичну службу», Податкового та Митного кодексів України, Положення про помічника-консультанта народного депутата України.

Вказаний в пункті 5 розділу ІІІ «Прикінцеві положення» Закону №213 закон щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах до 1 червня 2015 року прийнятий не був, у зв'язку з чим з вказаної дати втратили чинність, зокрема, норми Закону України «Про державну службу» щодо пенсійного забезпечення і відповідно пенсії за цим Законом не призначаються.

З 1 червня 2015 року особам, які підпадають під дію Закону України «Про державну службу», пенсія призначається відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Таким чином, з 1 червня 2015 року посада, на якій працює позивач, не дає права на призначення пенсії в порядку та на умовах, передбачених Законом України «Про державну службу», у зв'язку з чим передбачені статтею 54 Закону № 2262 підстави для невиплати позивачу пенсії, призначеної відповідно до цього Закону, відпали і з 07.11.2015 року перешкоди для виплати позивачу вказаної пенсії відсутні.

Як зазначалось вище, рішенням пенсійного органу, що оскаржується, визначено розмір пенсії за період з 07.11.2015 року по 28.12.2015 року та з 01.01.2016 року по 31.01.2016 року в розмірі 12842,98 грн..

Згідно відомості нарахування пенсії ОСОБА_2, в січні 2016 року позивачу нараховано та виплачено пенсію в розмірі 4824,56 грн. (а.с.94). В такому разі, розмір пенсії за період з 07.11.2015 року по 28.12.2015 року складає 8018,42 грн..

З огляду на вказане, колегія суддів вважає, що рішення пенсійного органу про стягнення з позивача сум сплаченої пенсії за період з 07.11.2015 року по 28.12.2015 року в розмірі 8018,42 грн. є неправомірним та в цій частині належить скасуванню, оскільки знаходження позивача на посаді державного службовця у вказаний період не впливає на виплату пенсії, призначеної у відповідності до Закону №2262 у зв'язку з відсутністю зазначених у статті 54 вказаного Закону підстав для її невиплати.

З 01 січня 2016 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» № 911-VIII від 24.12.2015 року, яким внесені зміни до статті 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» та визначений період призупинення виплати пенсії на період з 01 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року.

Крім того, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» № 911-VIII абзаци 2 та 3 частини 1 статті 47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV від 09.07.2003 року викладено в такій редакції: «Тимчасово, у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року особам (крім інвалідів І та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»), які працюють на посадах та на умовах, передбачених законами України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», призначені пенсії/щомісячне довічне грошове утримання не виплачуються».

Колегія суддів зазначає, що обмеження у виплаті пенсії для працюючих пенсіонерів на теперішній час продовжують діяти, неконституційними у встановленому законом порядку не визнавались, а тому ОСОБА_2, як пенсіонеру, працюючому на посаді начальника відділу юридичного забезпечення ГУ Національної поліції в Дніпропетровській області та на умовах передбачених Законом України «Про державну службу», правові підстави для виплати пенсії з 01.01.2016 року відсутні.

Відповідно до ст.60 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» пенсіонери зобов'язані повідомити органам пенсійного забезпечення про обставини, що спричиняють зміну розміру пенсії або припинення її виплати. В разі невиконання цього обов'язку і одержання у зв'язку з цим сум пенсії, пенсіонери повинні відшкодувати органу пенсійного забезпечення заподіяну шкоду. Суми пенсії, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера (подання документів із свідомо неправдивими відомостями, неподання відомостей про зміну у складі його сім'ї, тощо), можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень, який призначає пенсію, чи суду.

З умовами вказаної вище норми закону ОСОБА_2 був ознайомлений при зверненні до пенсійного органу з заявою про призначення пенсії, тобто 30.09.2015 року, про що свідчить його особистий підпис (а.с.92).

Проте, при працевлаштуванні 07.11.2015 року не посаду державного службовця,

позивач не повідомив пенсійний орган про таке працевлаштування.

У зв'язку з неповідомленням позивачем пенсійного органу про обставини, що спричиняють зміну розміру пенсії або припинення її виплати, виникла переплата йому пенсії за період з 01.01.2016 року по 31.01.2016 року в розмірі 4824,56 грн., у зв'язку з чим рішення пенсійного органу в цій частині є правомірним, а тому в задоволенні позовних вимог в цій частині слід відмовити.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відмову в задоволенні адміністративного позову в повному обсязі.

У відповідності до пункту 4 частини першої статті 202 Кодексу адміністративного судочинства України, підставами для скасування постанови суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що постанова суду першої інстанції прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права, що в свою чергу є підставою для його скасування та ухвалення нового рішення про часткове задоволення позову.

Відповідно до норм статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа. Якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Позивачем при поданні позову та апеляційної скарги сплачено судовий збір в розмірі 551,20 грн.+ 606,32 гр.=1157,52 грн..

Пропорційно заявлених та задоволених вимог, належить присудженню позивачу судових витрат за рахунок бюджетних асигнувань відповідача в розмірі 771,68 грн..

Керуючись статтями 160, 167, 184, 195, 198, 202, 205, 207, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 29 вересня 2016 року у справі №201/10368/16-а задовольнити частково.

Постанову Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 29 вересня 2016 року у справі №201/10368/16-а скасувати.

Позов ОСОБА_2 до Головного Управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання незаконним рішення та зобов'язання скасувати рішення задовольнити частково.

Визнати незаконним рішення Головного Управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про стягнення сум пенсії, виплачених надміру ОСОБА_2 в частині за період з 07.11.2015 року по 28.11.2015 року в розмірі 8018 (вісім тисяч вісімнадцять) гривень 42 копійки та в цій частині вказане рішення скасувати.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_2 судові витрати по сплаті судового збору за подання адміністративного позову та апеляційної скарги в загальному розмірі 771 (сімсот сімдесят одна) гривня 68 копійок за рахунок бюджетних асигнувань Головного Управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складення постанови в повному обсязі.

В повному обсязі постанову складено 14 листопада 2016 року.

Головуючий суддя І.В. Юрко

Суддя: М.М.Гімон

Суддя: С.Ю. Чумак