Справа № 2а-3794/12/1070
Суддя: Бившева Л.І.
Дата ухвалення: 2016-11-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 листопада 2016 року м. Київ К/800/18885/13

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Головуючого: Бившевої Л.І.,

суддів: Олендера І.Я., Шипуліної Т.М.,

секретар судового засідання Шевчук П.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Києво-Святошинської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області

на постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 28 березня 2013 року

у справі № 2а-3794/12/1070

за позовом фізичної особи - підприємця ОСОБА_1

до Києво-Святошинської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області (яка є правонаступником Державної податкової інспекції в Обухівському районі Київської області Державної податкової служби)

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И Л А :

Фізична особа - підприємець ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до Державної податкової інспекції в Обухівському районі Київської області Державної податкової служби (далі - відповідач) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № /1579 від 15 червня 2012 року.

Постановою Київського окружного адміністративного суду від 08 листопада 2012 року у задоволені позову було відмовлено.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 28 березня 2013 року постанову Київського окружного адміністративного суду від 08 листопада 2012 року було скасовано. Прийнято нову постанову, якою позов був задоволений. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення № /1579 від 15 червня 2012 року, винесене ДПІ у Обухівському районі Київської області ДПС.

В касаційній скарзі ДПІ у Обухівському районі Київської області ДПС, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального права, просить скасувати постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 28 березня 2013 року і ухвалити нове судове рішення, яким у задоволені позову відмовити повністю.

У запереченні на касаційну скаргу фізична особа - підприємець ОСОБА_1, посилаючись на те, що рішення суду апеляційної інстанції є законним та обґрунтованим, а положення касаційної скарги жодним чином це не спростовують, просить відмовити в задоволенні касаційної скарги та залишити без змін постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 28 березня 2013 року.

У відповідності до положень частини 1 статті 55 Кодексу адміністративного судочинства України у справі здійснено заміну відповідача - ДПІ у Обухівському районі Київської області ДПС його правонаступником - Києво-Святошинською ОДПІ ГУ ДФС у Київській області, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 22 червня 2016 року.

З урахуванням неприбуття у судове засідання жодної з осіб, які беруть участь у справі, та які були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду справи за наявними у справі матеріалами за відсутності сторін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги щодо дотримання правильності застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає, з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено наступне.

ДПІ у Обухівському районі Київської області провела документальну позапланову виїзну перевірку фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 з питань дотримання вимог податкового законодавства при формуванні податкового кредиту при взаємовідносинах з платником податків фізичною особою - підприємцем ОСОБА_2 за період з 18 травня 2007 року по 01 грудня 2011 року, за результатами якої був складений акт № 187/17-02/ від 14 лютого 2012 року.

За висновками акта перевірки, позивачем були порушені, зокрема, вимоги пункту 7.4 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість» та пункту 198.1 статті 198 Податкового кодексу України, в результаті чого завищено податковий кредит за період з 01 березня 2009 року по 01 грудня 2011 року, який включений до декларації по податку на додану вартість, на загальну суму 811654,16 грн. Також, у акті перевірки було вказано, що з урахуванням вимог пункту 102.1 статті 102 Податкового кодексу України в частині термінів визначення суми грошових зобов'язань платника податків завищення суми податкового кредиту за період з 01 травня 2009 року по 01 грудня 2011 року становить 750242,90 грн.

Зокрема, в акті перевірки було вказано, що позивач неправомірно включив до складу податкового кредиту березня 2008 року - листопада 2011 року податок на додану вартість по господарських операціях з фізичною особою - підприємцем ОСОБА_2 (згідно договорів поставки склобою: №б/н від 26 лютого 2008 року, №б/н від 05 травня 2009 року, №б/н від 04 січня 2010 року, №б/н від 21 січня 2011 року, №б/н від 10 січня 2012 року), оскільки: від Рокитнянської МДПІ Київської області було отримано копію постанови старшого слідчого СУ ГУ МВС України в Київській області від 26 жовтня 2011 року про порушення кримінальної справи стосовно фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 та фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 за фактом фіктивного підприємництва за частиною 2 статті 205 Кримінального Кодексу України; актом Рокитнянської МДПІ Київської області від 15 грудня 2011 року №15/1701/ «Про результати позапланової перевірки з питань достовірності визначення показників декларації з податку на додану вартість за період з 18 травня 2007 року по 01 грудня 2011 року фізичної особи - підприємця ОСОБА_2.» було встановлено, що відповідно до частин 1, 5 статті 203, пунктів 1, 2 статті 215, статті 228 Цивільного кодексу України, зазначені правочини мають ознаки нікчемності та є нікчемними в силу припису закону, а правочини, укладені з контрагентами порушують публічний порядок, суперечать інтересам держави та суспільства, вчинені з метою ухилення від сплати податків третіх осіб. Перевіркою встановлено відсутність поставок товарів та укладення угод з метою настання реальних наслідків. В зв'язку з тим, що угоди поставки є нікчемними, нікчемний правочин є недійсним в силу закону, такий нікчемний правочин не створює інших юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. В даному випадку відсутні як база, так і об'єкт оподаткування податком на додану вартість. Вказані обставини слугували підставою для висновку податкового органу про те, правочини, укладені позивачем з фізичною особою - підприємцем ОСОБА_2, не спричиняють реального настання правових наслідків, а тому є нікчемними.

На вказаний акт перевірки позивачем були подані заперечення від 22 лютого 2012 року за вих. № 03, за результатами розгляду яких ДПІ у Обухівському районі Київської області ДПС надала відповідь від 28 лютого 2012 року за вих. № 116/71/17-02-26, у якій вказала, що висновок акту перевірки залишено без змін.

15 червня 2012 року ДПІ у Обухівському районі Київської області ДПС на підставі вказаного акта перевірки та з урахуванням процедури адміністративного оскарження прийняла податкове повідомлення-рішення № /1579 форми «Р», яким згідно пунктом 54.3 статті 54, абзацом 2 пункту 123.1 статті 123 Податкового кодексу України збільшила ОСОБА_1 суму грошового зобов'язання за платежем: податок на додану вартість на 896073,36 грн., у тому числі: 750242,90 грн. - за основним платежем, 145830,46 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами).

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволені позовних вимог, виходив з того, що прийняте податковим органом податкове повідомлення-рішення є правомірним, оскільки позивачем не надано належних доказів реальності господарських операцій між ним та фізичною особою - підприємцем ОСОБА_2, а подані ОСОБА_1 докази наведені позивачем доводи щодо реальності господарських операцій не підтверджують.

Суд апеляційної інстанції, скасовуючи рішення суду першої інстанції та задовольняючи позовні вимоги, виходив з того, що позивач правомірно включив до складу податкового кредиту березня 2008 року - листопада 2011 року суми податку на додану вартість на підставі податкових накладних, отриманих від фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, оскільки реальність господарських операцій між позивачем та вказаним суб'єктамом господарювання підтверджена належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами, результатами проведених зустрічних звірок та актом обстеження складського приміщення фізичної особи - підприємця ОСОБА_2, з урахуванням того, що постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 05 квітня 2012 року у справі №2610/7853/2012 постанову старшого слідчого СУ ГУ МВС України в Київській області від 26 жовтня 2011 року за фактом фіктивного підприємництва, тобто створення фізичної особи - підприємця «ОСОБА_2.» та фізичної особи - підприємця «ОСОБА_2» з метою прикриття незаконної діяльності, якщо вони вчинені повторно за ознаками складу злочину, передбаченого частиною 2 статті 205 Кримінального кодексу України, було скасовано, а постановою Київського окружного адміністративного суду № 2а-398/12/1070 від 29 лютого 2012 року було визнано протиправним та скасовано наказ Рокитнянської МДПІ Київської області № 262 від 14 грудня 2011 року «Про проведення документальної позапланової перевірки фізичної особи - підприємця ОСОБА_2.», за результатами якої був складений акт від 15 грудня 2011 року №15/1701/.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду апеляційної інстанції, з огляду на наступне.

Згідно підпункту 7.4.1 пункту 7.4 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) податковий кредит звітного періоду визначається виходячи із договірної (контрактної) вартості товарів (послуг), але не вище рівня звичайних цін, у разі якщо договірна ціна на такі товари (послуги) відрізняється більше ніж на 20 відсотків від звичайної ціни на такі товари (послуги), та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 6.1 статті 6 та статтею 81 цього Закону, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Підпунктом 7.4.4 пункту 7.4 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) визначено, що якщо платник податку придбаває (виготовляє) матеріальні та нематеріальні активи (послуги), які не призначаються для їх використання в господарській діяльності такого платника, то сума податку, сплаченого у зв'язку з таким придбанням (виготовленням), не включається до складу податкового кредиту.

Абзацом 1 підпункту 7.4.5 пункту 7.4 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) встановлено, що не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з підпунктом 7.2.6 цього пункту).

Виходячи з аналізу наведених положень Закону України «Про податок на додану вартість» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), підставою для формування податкового кредиту є наявність у платника податку - покупця належно оформленої податкової накладної, яка видається платником податку, що поставляє товари (роботи, послуги), на підтвердження здійснення такої поставки.

Відповідно до абзаців 1, 2 пункту 44.1 статті 44 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Пунктом 198.3 статті 198 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) встановлено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку. Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

За приписами абзацу 1 пункту 198.6 статті 198 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Тобто, Закон України «Про податок на додану вартість» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) та Податковий кодекс України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) пов'язують виникнення у платника податку на додану вартість права на включення сплачених ним сум податку на додану вартість до податкового кредиту із фактичним виконанням робіт (послуг) чи поставкою товарів, у ціні яких цей податок сплачений.

У справі, що розглядається, судом апеляційної інстанції було встановлено, що господарські операції з поставки склобою (безбарвного, кольорового, коричневого, змішаного, бою листового скла) згідно договорів поставки від 26 лютого 2008 року, від 05 травня 2009 року, від 04 січня 2010 року, від 21 січня 2011 року, від 10 січня 2012 року, укладених позивачем з фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2, мали реальний характер, що підтверджується належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами, зокрема, податковими накладними, які були надані позивачем до перевірки (що знайшло своє відображення на 4 аркуші акту перевірки), та платіжними дорученнями і виписками з банку (т. 1 арк. справи 176-223, т. 2 арк. справи 1-201), урахуванням того, що придбаний у фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 склобій був реалізований позивачем ВАТ «Ветропак Гостомельський Склозавод» на підставі договорів поставки та додаткових угод до них (т.1 арк. справи 130-142). Транспортування придбаного товару здійснювало ТОВ «Підприємство «АТТ-Експрес» (виконавець) на підставі договорів про надання автотранспортних послуг від 04 січня 2009 року № 1, 04 січня 2010 року № 1, від 04 січня 2011 року № 1, від 04 січня 2012 року № 1, укладених з позивачем (замовником) (арк. справи т. 3 арк. справи 4-7), що підтверджується актами прийому-передачі виконаних робіт та платіжними дорученнями (т.3 арк. справи 8-41).

Також, матеріали справи містять акт обстеження складського приміщення фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 від 11 жовтня 2011 року, складений Рокитнянською МДПІ Київської області, в якому вказано, що у складському приміщення, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, зберігаються відходи поліетилену, макулатура та склобій (т.1 арк. справи 152).

Крім іншого, матеріалами справи містять постанову Шевченківського районного суду м. Києва від 05 квітня 2012 року у справі № 2610/7853/2012, якою постанову старшого слідчого СУ ГУ МВС України в Київській області від 26 жовтня 2011 року про порушення кримінальної справи за фактом фіктивного підприємництва, тобто створення фізичної особи-підприємця «ОСОБА_2.» та фізичної особи-підприємця «ОСОБА_2» з метою прикриття незаконної діяльності, якщо вони вчинені повторно за ознаками складу злочину, передбаченого частиною 2 статті 205 Кримінального кодексу України, було скасовано (т. 1 арк. справи 108-109), а постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 31 серпня 2012 року апеляцію прокурора відділу прокуратури Київської області на постанову Шевченківського районного суду м. Києва від 05 квітня 2012 року було визнано такою, що не підлягає розгляду (т.1 арк. справи 167)

Також, матеріали справи містять постанову Київського окружного адміністративного суду № 2а-398/12/1070 від 29 лютого 2012 року, яка була залишена без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 28 серпня 2012 року, якою було визнано протиправним та скасовано наказ Рокитнянської МДПІ Київської області № 262 від 14 грудня 2011 року «Про проведення документальної позапланової перевірки фізичної особи-підприємця ОСОБА_2.». Визнано протиправними дії Рокитнянської МДПІ Київської області щодо проведення документальної позапланової перевірки, на підставі якої складено акт № 15/1701/ від 15 грудня 2011 року (т. 1 арк. справи 169-175).

За таких обставин, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку, з яким погоджується суд касаційної інстанції, про неправомірність оспорюваного податкового повідомлення-рішення та наявність підстав для його скасування.

Доводи касаційної скарги викладеного не спростовують.

Відповідно до частини 1 статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Враховуючи вищевикладене, касаційна скарга Києво-Святошинської ОДПІ ГУ ДФС у Київській області підлягає залишенню без задоволення, а постанова Київського апеляційного адміністративного суду від 28 березня 2013 року залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 55, 160, 167, 210, 220, 221, 223, 224, 230, 231, ч. 5 ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу Києво-Святошинської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області залишити без задоволення, а постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 28 березня 2013 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строк та у порядку, визначеному статтями 237, 238, 2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: _____________________ Л.І. Бившева

Судді: _____________________ І.Я. Олендер

_____________________ Т.М. Шипуліна