Справа № 333/2840/16-а(2-а/333/109/16)
Суддя: Головко О.В.
Дата ухвалення: 2016-11-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

16 листопада 2016 рокусправа № 333/2840/16-а

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Головко О.В.

суддів: Суховарова А.В. Ясенової Т.І.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 23 вересня 2016 року в адміністративній справі

за позовом ОСОБА_1

до Управління патрульної поліції у місті Запоріжжі, поліцейського Управління патрульної поліції у місті Запоріжжі ОСОБА_2

про визнання протиправною та скасування постанови,-

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 у червні 2016 року звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати незаконною та скасувати постанову серії ПС2 № 316857 від 07 травня 2016 року про накладення адміністративного стягнення по ч. 1 ст. 122 КУпАП в розмірі 255,00 грн.

Постановою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 23 вересня 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та прийняти нову постанову, якою позов задовольнити. Апеляційна скарга ґрунтується на тому, що судом першої інстанції не надано належної оцінки нормам чинного законодавства, що призвело до прийняття невірного рішення.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, а також правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права та правової оцінки обставин у справі, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Судом встановлено, матеріалами справи підтверджено, що поліцейським роти № 3 батальйону № 2 Управління патрульної поліції у місті Запоріжжі, рядовим поліції ОСОБА_2 17 травня 2016 року було винесено постанову у справі про адміністративне правопорушення № 316857, якою до ОСОБА_1 застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 255 грн. у звязку з вчиненням останнім адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Не погодившись з вказаною постановою, ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом.

Надаючи оцінку обґрунтованості та правомірності оскаржуваної постанови, колегія суддів зазначає, що відповідно до статті 9 Кодексу України про адміністративні правопорушення адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності.

Згідно з частиною 1 статті 122 КУпАП перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п'ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

Відповідно до п. 15.1, 15.2 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001, зупинка і стоянка транспортних засобів на дорозі повинні здійснюватись у спеціально відведених місцях чи на узбіччі. За відсутності спеціально відведених місць чи узбіччя або коли зупинка чи стоянка там неможливі, вони дозволяються біля правого краю проїзної частини (якомога правіше, щоб не перешкоджати іншим учасникам дорожнього руху).

Пунктом 15.9 «г» Правил зупинка забороняється на пішохідних переходах і ближче 10 м від них з обох боків, крім випадків надання переваги в русі.

Судом першої інстанції встановлено, ОСОБА_1 не заперечується, що 07 травня 2016 року, керуючи транспортним засобом в м. Запоріжжі по вул. Новокузнецькій, 45 останній здійснив зупинку в зоні дії знаку 5.35.1 «пішохідний перехід» на відстані 3-5 метрів.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції доходить висновку про обґрунтованість встановленого порушення Правил дорожнього руху, правомірного притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною 1 статті 122 КУпАП та, як наслідок, про правомірність оскаржуваної постанови.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначив, що відповідачем незаконно розглянуто адміністративну справу на місці зупинки транспортного засобу, чим порушено права позивача, передбачені ст. 268 КУпАП, та не дотримано вимоги статті 245 КУпАП щодо всебічного, повного і обєктивного зясування обставин справи.

Також апелянт зазначив, що відповідач не здійснив підготовки до розгляду адміністративної справи, не оголосив посадову особу, яка розглядає справу, та особу, яка притягається до адміністративної відповідальності, не було вирішено клопотання, не досліджено докази та не заслухані особи, які беруть участь у розгляді справи.

Спростовуючи доводи апелянта, суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідно до ч. 2 ст. 258 КУпАП протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

Частиною 4 статті 258 КУпАП встановлено, що у випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

При цьому суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідно до статті 287 КУпАП постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржено прокурором у випадках, передбачених частиною пятою статті 7 цього Кодексу, особою, щодо якої її винесено, а також потерпілим.

Таким чином, особа, відносно якої винесено постанову про адміністративне правопорушення, у випадку непогодження з останньої має право її оскаржити та зазначити докази у спростування факту вчинення адміністративного правопорушення, заявити клопотання тощо.

Також суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що наявність певних недоліків, що містить оскаржувана постанова, а саме виправлення прізвища особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, марки автомобіля тощо, жодним чином не спростовують факту вчинення адміністративного правопорушення та, відповідно, й законність вказаної постанови.

Враховуючи сукупність викладених обставин, колегія суддів доходить висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 160, 198, 200, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України суд, -

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 23 вересня 2016 року в адміністративній справі № 333/2840/16-а без змін.

Ухвала Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду набирає законної сили через пять днів після направлення її копій та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня набрання чинності.

Головуючий: О.В. Головко

Суддя: А.В. Суховаров

Суддя: Т.І. Ясенова