Справа № 826/20613/15
Суддя: Шулежко В.П.
Дата ухвалення: 2016-09-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

30 вересня 2016 року № 826/20613/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі колегії:

головуючого судді Шулежка В.П., судді Іщука І.О., судді Погрібніченка І.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту державної реєстрації Міністерства юстиції України, за участю третьої особи - відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно реєстраційної служби Києво-Святошинського районного управління юстиції у Київській області про визнання незаконним та скасування рішення, зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду м. Києва звернулась ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_2, позивач) з адміністративним позовом до Департаменту державної реєстрації Міністерства юстиції України (надалі також відповідач), за участю третьої особи - відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно реєстраційної служби Києво-Святошинського районного управління юстиції у Київській області (далі також третя особа) про визнання незаконним та скасування рішення державного реєстратора ОСОБА_3 Департаменту державної реєстрації Міністерства юстиції України про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень №24033338 від 31.08.2015р.; зобов'язання зареєструвати право власності на земельну ділянку, що розташована за адресою: Києво-Святошинський район, с. Хотів, кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_1, за суб'єктом: ОСОБА_1.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що він має усі підстави для реєстрації права власності на земельну ділянку, а уповноважений представник позивача подав державному реєстратору всі необхідні документи. В той же час, відповідач протиправно прийняв рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень.

Окрім того, позивач зазначає, що державним реєстратором всупереч вимогам чинного законодавства не винесено рішення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, не надано строк на усунення обставин, що слугують підставою для прийняття рішення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію, а одразу прийнято оскаржуване рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю, просив суд позов задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував у повному обсязі з підстав, викладених у письмових запереченнях проти позову та зазначив суду, що оскаржуване рішення прийняте у відповідності до норм чинного законодавства.

Представник третьої особи у судове засідання не прибув, письмових пояснень з приводу заявлених позовних вимог суду не надав.

Відповідно до вимог частини шостої статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

З огляду на вищевикладене та з урахуванням вимог статті 128 КАС України, суд прийшов до висновку про доцільність розгляду справи у письмовому провадженні на підставі наявних матеріалів справи.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, судом встановлено наступне.

Представник позивача ОСОБА_4 18.08.2015р. звернулась із заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень до відділу державної реєстрації прав на нерухоме майно реєстраційної служби Києво-Святошинського районного управління юстиції у Київській області для проведення державної реєстрації права власності, форма власності: приватна на земельну ділянку, що розташована за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, село Хотів, кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_1.

За результатами розгляду заяви державним реєстром прав на нерухоме майно Департаменту державної реєстрації Міністерства юстиції України ОСОБА_3 на підставі ст. 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», п.п. 20 та 28 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2013р. №868, прийнято рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень №24033338 від 31.08.2015р.

Вказане рішення обґрунтовано тим, що подані документи не відповідають вимогам, або не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують, а саме: відповідно до відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно право власності на заявлену до реєстрації земельну ділянку зареєстровано за іншою особою (не відповідачем у справі).

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог і відсутність підстав для їх задоволення виходячи з наступного.

Законом, що регулює відносини, пов'язані з державною реєстрацією речових прав на нерухоме майно всіх форм власності, їх обмежень та правочинів щодо нерухомості є Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» від 01.07.2004р. № 1952-IV.

Відповідно до ч.1 ст.2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державна реєстрація речових прав на нерухоме майно (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Згідно ч.1 ст.4 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" обов'язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам, державі в особі органів, уповноважених управляти державним майном, іноземцям та особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним організаціям, іноземним державам, а також територіальним громадам в особі органів місцевого самоврядування.

До повноважень органу державної реєстрації прав належить, зокрема: проведення державної реєстрації прав та їх обтяжень або відмова у їх реєстрації; забезпечення ведення Державного реєстру прав; здійснює інші повноваження, передбачені цим Законом та іншими законами України (пункти 1, 2 ч. 1 ст. 8 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень").

Частиною 2 ст. 9 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" передбачено, що державний реєстратор, зокрема:

встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність обов'язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення (у випадках, встановлених законом); відповідність повноважень особи, яка подає документи на державну реєстрацію прав та їх обтяжень; відповідність відомостей про нерухоме майно, наявних у Державному реєстрі прав та поданих документах; наявність обтяжень прав на нерухоме майно, зареєстрованих відповідно до вимог цього Закону;

приймає рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, про відмову в державній реєстрації, про її зупинення, внесення змін до Державного реєстру прав;

відкриває і закриває розділи Державного реєстру прав, вносить до них відповідні записи;

веде реєстраційні справи щодо об'єктів нерухомого майна;

у разі потреби вимагає подання передбачених законодавством додаткових документів, необхідних для державної реєстрації прав та їх обтяжень;

під час проведення державної реєстрації прав, які виникли та зареєстровані в установленому порядку до 1 січня 2013 року, запитує від органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, які відповідно до чинного на момент реєстрації законодавства проводили таку реєстрацію, інформацію (довідки, копії документів тощо), необхідну для реєстрації прав та їх обтяжень, якщо такі документи не були подані заявником або якщо документи, подані заявником, не містять передбачених цим Законом відомостей про правонабувача або про нерухоме майно. Органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації, до яких надійшов запит, зобов'язані безоплатно в установленому законодавством порядку протягом трьох робочих днів надати державному реєстратору відповідну інформацію, зокрема щодо зареєстрованих речових прав на нерухоме майно, у тому числі земельні ділянки;

здійснює інші повноваження, передбачені цим Законом та іншими законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державна реєстрація прав та їх обтяжень проводиться в такому порядку:

1) прийняття і перевірка документів, що подаються для державної реєстрації прав та їх обтяжень, реєстрація заяви;

2) встановлення факту відсутності підстав для відмови в державній реєстрації прав та їх обтяжень, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та/або їх обтяжень;

3) прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, відмову в ній або зупинення державної реєстрації;

4) внесення записів до Державного реєстру прав;

5) видача свідоцтва про право власності на нерухоме майно у випадках, встановлених статтею 18 цього Закону;

6) надання витягів з Державного реєстру прав про зареєстровані права та/або їх обтяження.

Перелік документів для здійснення державної реєстрації прав на час виникнення спірних правовідносин визначався Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень від 17.10.2013р. № 868 (надалі - Порядок № 868).

Пунктом 1 Порядку №868 передбачено, що цей порядок визначає процедуру проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав), перелік документів, необхідних для її проведення, права та обов'язки суб'єктів у сфері державної реєстрації прав, а також процедуру взяття на облік безхазяйного нерухомого майна.

Згідно п.п. 20 та 28 Порядку №868 за результатами розгляду заяви та документів, необхідних для проведення державної реєстрації прав, державний реєстратор приймає рішення про державну реєстрацію прав або рішення про відмову в такій реєстрації.

У разі проведення державної реєстрації прав на житловий будинок, будівлю або споруду одночасно з державною реєстрацією прав на земельну ділянку, на якій вони розташовані, державний реєстратор приймає одне рішення про державну реєстрацію прав або рішення про відмову в такій реєстрації щодо таких об'єктів.

Державний реєстратор приймає рішення про відмову в державній реєстрації прав виключно за наявності підстав для відмови в державній реєстрації прав, що визначені Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

У рішенні про відмову в державній реєстрації прав зазначаються всі підстави прийняття такого рішення.

Зокрема, як вбачається з матеріалів справи, в підтвердження свого права власності на земельну ділянку представник позивача подав до відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно реєстраційної служби Києво-Святошинського районного управління юстиції у Київській області рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 03.06.2015р.

Зокрема, вказаним рішенням суду встановлено, що ОСОБА_1 03.03.2005р. подарувала ОСОБА_5 земельну ділянку площею 0,0762 га, яка розташована за адресою: Київська область, АДРЕСА_1, яка належала їй на праві приватної власності.

На момент укладення договору дарування між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 укладена усна домовленість щодо того, що всі господарські споруди, які знаходились на подарованій земельній ділянці залишаються там, оскільки подарована земельна ділянка була необхідна лише для проїзду автомобілем. Але після того, як відповідачка встановила бетонний фундамент стало зрозуміло, що її ввели в оману щодо цілей використання даної земельної ділянки.

У липні 2006 року відповідачка звернулась до Києво-Святошинського районного суду Київської області з позовом до ОСОБА_1, третя особа: Хотівська сільська рада Києво-Святошинського району Київської області про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою.

В подальшому вона звернулась до Києво-Святошинського районного суду з зустрічною позовною заявою до ОСОБА_5 про визнання договору дарування земельної ділянки та державного акту на право власності на земельну ділянку недійсним.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 06.03.2009р. ОСОБА_5 в позові до ОСОБА_1 про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою було відмовлено, а зустрічний позов ОСОБА_1 задоволено та визнано недійсним договір дарування земельної ділянки від 03.03.2005 року, укладений ОСОБА_1 та ОСОБА_5 а також скасовано державний акт на право приватної власності на землю від 17.03.2005р. за кадастровим номером НОМЕР_1, на ім'я ОСОБА_5

Вказане рішення залишено в силі ухвалою Апеляційного суду Київської області від 09.07.2009 року.

Проте при розгляді справи не було вирішено питання стосовно визнання за ОСОБА_1 права власності на спірну земельну ділянку.

Таким чином, Києво-Святошинський районний суд Київської області своїм заочним рішенням від 03.06.2015р. позов ОСОБА_1 задовольнив, визнав за нею право власності на зазначену земельну ділянку.

Саме вказане рішення суду стало підставою для звернення позивача до відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно реєстраційної служби Києво-Святошинського районного управління юстиції у Київській області для реєстрації права власності на зазначену земельну ділянку.

Проте, як вбачається з матеріалів справи, при розгляді заяви та поданих документів, державним реєстратором встановлено, що відповідно до відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно право власності на заявлену до реєстрації земельну ділянку зареєстровано за іншою особою (не відповідачем у справі).

Тобто, право власності на заявлену земельну ділянку зареєстровано не за ОСОБА_5, а за іншою особою.

Досліджуючи вказані обставини, суд встановив, що відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру судових рішень, рішенням Апеляційного суду Київської області від 09.02.2016р. задоволено апеляційну скаргу ОСОБА_6 та скасовано рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 03.06.2015р., провадження у справі закрито.

Зокрема, вказаним рішенням встановлено, що ОСОБА_6, який не брав участі у справі, вважаючи, що зазначеним рішенням порушенні його права, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції через неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи та постановити ухвалу, якою провадження у справі припинити. В обґрунтування доводів апеляційної скарги ОСОБА_6 зазначає, що він є сином відповідача (ОСОБА_5.), яка померла у квітні 2014 року.

Апелянт є спадкоємцем майна померлої та отримав свідоцтво про право на спадщину, в тому числі, на спірну земельну ділянку. Позивач приховала зазначену обставину, а суд першої інстанції в порушення вимог ч. 3 ст. 122 ЦПК України не направив запит до відповідного органу щодо встановлення місця проживання фізичної особи.

Таким чином, Апеляційний суд Київської області встановив, що ОСОБА_5 померла до відкриття провадження у справі. Оскільки порушений відносно фізичної особи, яка померла, цивільний процес не допускає процесуального правонаступництва, відповідно до положень ст. 205 ЦПК України та ст. 310 ЦПК України зазначена обставина є підставою для скасування рішення суду першої інстанції із закриттям провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 205 ЦПК України.

В той же час, стаття 24 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" містить виключний перелік підстав, згідно яких може бути відмовлено у державній реєстрації прав, зокрема, якщо подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом, не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують або наявні суперечності між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями.

Враховуючи, що державний реєстратор проводить державну реєстрацію прав тільки у випадку встановлення факту відсутності підстав для відмови в державній реєстрації прав та їх обтяжень, відповідно до ст. 24 Закону №1952-IV, суд приходить до висновку, що державний реєстратор правомірно відмовив ОСОБА_1 у державній реєстрації прав та їх обтяжень, оскільки відповідно до відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно право власності на заявлену до реєстрації земельну ділянку зареєстровано за іншою особою (не відповідачем у справі), а тому у суду відсутні підстави для скасування такого рішення.

Окрім того, суд вважає за необхідне зазначити, що після прийняття рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень позивач не позбавлений права повторно звернутися до уповноваженого органу у передбаченому законодавством порядку.

За відсутності звернення у встановленому законодавством порядку до відповідної реєстраційної служби за місцезнаходженням нерухомого майна, державний реєстратор не вправі переглядати документи та/або приймати будь-яке рішення щодо реєстрації.

Отже, позовні вимоги щодо зобов'язання зареєструвати право власності на земельну ділянку не підлягають задоволенню, оскільки порушить правовий порядок та засади діяльності центрального органу виконавчої влади, встановлені Законом.

Крім цього, спростовуючи твердження позивача щодо того, що державним реєстратором прав на нерухоме майно мало бути прийняте рішення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію зазначаю, суд зазначає, що частиною другою статті 9 Закону №1952-IV встановлено, що державний реєстратор приймає рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, про відмову в державній реєстрації, про її зупинення, внесення змін до Державного реєстру прав;

Аналіз наведених норм дає підстави дійти висновку, що законодавець саме на державного реєстратора, як на суб'єкта владних повноважень, покладає право приймати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, про відмову в державній реєстрації, про її зупинення, внесення змін до Державного реєстру прав, на підставі поданих документів для проведення державної реєстрації прав.

Відповідно до частини першої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

В даному випадку відповідачем доведено правомірність винесення оскаржуваного рішення.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про необґрунтованість позовних вимог і відсутність підстав для їх задоволення.

Враховуючи положення ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України відшкодування судового збору позивачу не здійснюється.

Керуючись ст.ст. 94, 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України суд,

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити повністю.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі до Окружного адміністративного суду міста Києва апеляційної скарги на постанову протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає до Київського апеляційного адміністративного суду.

Якщо апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений ст. 186 КАС України, постанова набирає законної сили після закінчення цього строку.

Головуючий суддя В.П. Шулежко

Суддя І.О. Іщук

Суддя І.М. Погрібніченко