Справа № 823/1120/16
Суддя: Бєлова Л.В.
Дата ухвалення: 2016-11-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 823/1120/16 Головуючий у 1-й інстанції: Тимошенко В.П. Суддя-доповідач: Бєлова Л.В.
У Х В А Л А

Іменем України

16 листопада 2016 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого: Бєлової Л.В.

суддів: Безименної Н.В.,

Желтобрюх І.Л.

за участю секретаря судового засідання: Строй Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві, у порядку ч. 1 ст. 41 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційну скаргу позивача - ОСОБА_3 на постанову Черкаського окружного адміністративного суду від 20 вересня 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області про визнання протиправним та скасування рішення та зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2016 року позивач, ОСОБА_3, звернувся до суду першої інстанції з адміністративним позовом у якому просив:

визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області про відмову позивачу у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення в оренду земельної ділянки державної власності орієнтовною площею 17,3 га для городництва в адміністративних межах Вершацької сільської ради Чигиринського району Черкаської області (за межами населеного пункту), викладене в листі від 12 квітня 2016 року №2756/6-16;

зобов'язати Головне управління Держгеокадастру у Черкаській області повторно розглянути клопотання позивача вх. №3834/0/5-16-СГ від 14 березня 2016 року про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення в оренду земельної ділянки державної власності орієнтовною площею 17,3 га для городництва в адміністративних межах Вершацької сільської ради Чигиринського району Черкаської області (за межами населеного пункту) та прийняти рішення у відповідності до чинного законодавства.

Постановою Черкаського окружного адміністративного суду від 20 вересня 2016 року у задоволенні адміністративного позову - відмовлено.

Не погоджуючись із вказаною постановою суду першої інстанції, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій апелянт просить скасувати постанову Черкаського окружного адміністративного суду від 20 вересня 2016 року та прийняти нову, якою задовольнити позовні вимоги. Апелянт мотивує свої вимоги тим, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права.

Сторони, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, в судове засідання не з'явилися. Про причини своєї неявки суд не повідомили.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін в судовому засіданні - не обов'язкова, колегія суддів, у відповідності до ч. 4 ст. 196 Кодексу адміністративного судочинства України, визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи за відсутності представників сторін.

Згідно зі ст. 41 Кодексу адміністративного судочинства України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Заслухавши в судовому засіданні суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ст. 200 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи, 14 березня 2016 року позивач звернувся до відповідача із клопотанням (заявою) №3834/0/5-16СГ про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у користування на умовах оренди земельної ділянки державної власності, орієнтовною площею 17,3 га, для сінокосіння та випасання худоби в адмінмежах Вершацької сільської ради Чигиринського району Черкаської області за межами населеного пункту. До неї позивач додав копії власного паспорта, довідки про присвоєння ідентифікаційного номера, а також графічний матеріал із зазначенням місця розташування вищевказаної земельної ділянки.

Листом від 12 квітня 2016 року №2756/6-16 відповідач повідомив позивача про неможливість позитивного вирішення вищевказаної заяви з огляду на те, що земельна ділянка включена до переліку земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності для продажу прав на них на земельних торгах.

Вважаючи зазначену відмову протиправною, позивач звернувся до суду першої інстанції з адміністративним позовом.

Даючи правову оцінку вищевикладеним обставинам, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що суд першої інстанції вірно виходив з наступного.

Згідно з ч. 2 ст. 136 Земельного кодексу України добір земельних ділянок державної чи комунальної власності, у тому числі разом з розташованими на них об'єктами нерухомого майна (будівлями, спорудами) державної чи комунальної власності, які або права на які виставляються на земельні торги, здійснюється з урахуванням затверджених містобудівної документації та документації із землеустрою, а також маркетингових досліджень, інвестиційної привабливості, звернень громадян та юридичних осіб щодо намірів забудови.

Так, наказом Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області «Про визначення переліку земельних ділянок для продажу прав на них на земельних торгах» від 04 квітня 2016 року №199 (далі - наказ №199) спірну земельну ділянку (площею 17,3000 га, кадастровий номер або номер кадастрового кварталу НОМЕР_1) включено до переліку земельних ділянок сільськогосподарського призначення для продажу прав на них на земельних торгах.

Колегія суддів звертає увагу, що наказ №199 є чинним, у судовому порядку не оскаржувався.

Дійсно, 20 вересня 2016 року позивачем до суду першої інстанції було подано заяву про збільшення позовних вимог, якою просив, крім іншого, скасувати наказ Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області «Про визначення переліку земельних ділянок для продажу прав на них на земельних торгах» від 04 квітня 2016 року №199 у частині внесення до переліку спірної земельної ділянки площею 17,3000 га.

Проте ухвалою Черкаського окружного адміністративного суду від 20 вересня 2016 року заяву про збільшення позовних вимог повернуто позивачу.

Зазначена ухвала суду першої інстанції у апеляційному порядку не оскаржувалась.

Згідно з ч. 2 ст. 11 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог.

Так, предметом розгляду у даній справі є правомірність відмови відповідача у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення в оренду земельної ділянки державної власності орієнтовною площею 17,3 га, а не наказ Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області «Про визначення переліку земельних ділянок для продажу прав на них на земельних торгах» від 04 квітня 2016 року №199.

Отже, суд апеляційної інстанції не бере до уваги доводи позивача щодо протиправності наказу №199, як підставу для задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч. 2 ст. 123 Земельного кодексу України особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, передають у власність або користування такі земельні ділянки. У клопотанні зазначаються орієнтовний розмір земельної ділянки та її цільове призначення. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування та розмір земельної ділянки, письмова згода землекористувача, засвідчена нотаріально (у разі вилучення земельної ділянки). Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у користування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Згідно з ч. 3 ст. 123 Земельного кодексу України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування в межах їх повноважень у місячний строк розглядає клопотання і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а також генеральних планів населених пунктів, іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Отже, стаття 123 Земельного кодексу України врегульовує загальний порядок надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування в тих випадках, коли згідно із законом земельні торги не проводяться; визначає вимоги до змісту клопотання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки; забороняє компетентним органам вимагати інші, ніж установлені цією статтею, матеріали та документи; установлює загальні підстави для відмови в наданні такого дозволу.

Натомість, особливості відчуження земельних ділянок шляхом продажу на торгах врегульовані главою 21 Земельного кодексу України.

Отже, відповідачем правомірно застосовано обмеження, встановлені ч. 3 ст. 136 щодо неможливості надання у користування земельної ділянки, включеної до переліку земельних ділянок державної чи комунальної власності або прав на них, які виставлені на земельні торги.

Щодо доводів позивача про те, що станом на 14 березня 2016 року (момент звернення із заявою про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою) спірна земельна ділянка була вільною, колегія суддів зазначає таке.

Згідно з положеннями ст.. 123 Земельного кодексу України особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або місцевого самоврядування. В силу вимог ч. 3 ст. 123 Земельного кодексу України відповідний орган у місячний строк розглядає клопотання і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.

Системний аналіз положень ст.. 123 Земельного кодексу України дає підстави для висновку про те, що після отримання клопотання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою, відповідний орган протягом місячного строку встановлює відповідність такого клопотання встановленим вимогам.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач звернувся до відповідача із заявою про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою 14 березня 2016 року.

12 квітня 2016 року відповідач повідомив позивача про неможливість позитивного вирішення вищевказаної заяви з огляду на те, що земельна ділянка включена до переліку земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності для продажу прав на них на земельних торгах.

Так, наказ №199, яким спірну земельну ділянку віднесено до переліку земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності для продажу прав на них на земельних торгах прийнято 04 квітня 2016 року, тобто в межах місячного строку, встановленого для розгляду клопотання позивача про надання дозволу на розробку проекту землеустрою.

Отже, під час розгляду клопотання позивача про надання дозволу на розробку проекту землеустрою, відповідачем були встановлені перешкоди для надання такого дозволу.

Відповідно до ч. 3 ст. 136 Земельного кодексу України земельні ділянки, включені до переліку земельних ділянок державної чи комунальної власності або прав на них, які виставлені на земельні торги, не можуть відчужуватися, передаватися в заставу, надаватися у користування до завершення торгів.

Проте апелянт зазначає, що надання дозволу на розроблення проекту землеустрою не є відчуженням земельної ділянки, а тому обмеження, встановлені ч. 3 ст. 136 Земельного кодексу України не можуть бути підставою для відмови.

Колегія суддів звертає увагу, що відповідно до ч. 2 ст.. 123 Земельного кодексу України суб'єктом звернення до відповідного органу з клопотанням про надання дозволу на розробку проекту землеустрою є особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності.

Більш того, системний аналіз норм Земельного кодексу України, які регулюють передачу у користування земельних ділянок із земель державної або комунальної власності, дає підстави для висновку про те, що надання дозволу на розробку проекту землеустрою є першим етапом та підставою для набуття права користування такою земельною ділянкою.

Отже, колегія суддів дійшла висновку про те, що наявність у чинному законодавстві України обмежень щодо передачі у користування земельної ділянки, віднесеної до переліку земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності для продажу прав на них на земельних торгах, є підставою для відмови у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення такої земельної ділянки.

Згідно з ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Враховуючи викладене, з'ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, об'єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення, враховуючи вимоги законодавства України та судову практику, колегія суддів дійшла погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відсутності правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_3 до Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області про визнаною відмови у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою та зобов'язання вчинити дії.

Приписами ст. 159 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яке ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до статті 200 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів приходить до висновку, що постанова суду першої інстанції ухвалена з дотриманням норм процесуального та матеріального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції, у зв'язку з чим підстав для скасування постанови суду першої інстанції не вбачається.

На підставі викладеного, враховуючи, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, керуючись ст. ст. 160, 198, 200, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 на постанову Черкаського окружного адміністративного суду від 20 вересня 2016 року - залишити без задоволення.

Постанову Черкаського окружного адміністративного суду від 20 вересня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення набирає та може бути оскаржена протягом двадцяти днів, відповідно до вимог ст. 212 КАС України, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Повний текст ухвали виготовлено 16.11.2016

Головуючий суддя Л.В.Бєлова

Судді Н.В. Безименна,

І.Л. Желтобрюх

Головуючий суддя Бєлова Л.В.

Судді: Желтобрюх І.Л.

Безименна Н.В.