Справа № 823/1538/16
Суддя: А.В. Каліновська
Дата ухвалення: 2016-11-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 листопада 2016 року справа № 823/1538/16

м. Черкаси

17 год. 00 хв.

Черкаський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Каліновської А.В.,

при секретарі - Баклаженко Н.В.,

за участю:

представника позивача - Безпалого Є.П.,

представника відповідача - Савенко Ю.Н.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Агрозернохолдінг» до державної податкової інспекції у м. Черкасах Головного управління ДФС у Черкаській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся в Черкаський окружний адміністративний суд з вищезазначеним адміністративним позовом, в якому просить визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення державної податкової інспекції у м. Черкасах Головного управління ДФС у Черкаській області від 10.10.2016 №, №, №.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що відповідач помилково дійшов висновку про заниження позивачем податку на прибуток за І півріччя 2016 року на суму 146082 грн. 00 коп., про завищення від'ємного значення в сумі 116113 грн. 00 коп. та про заниження суми податку на додану вартість у розмірі 46200 грн. 00 коп. по господарським правовідносинам з контрагентом ТОВ «Акцент-Лайн», оскільки із зазначеним контрагентом здійснені реальні господарські операції, на підтвердження яких наявні необхідні первинні документи. Представник позивача зазначає, що висновки акту перевірки не відповідають нормам чинного законодавства, базуються на припущеннях і не підтверджуються доказами.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримав з підстав зазначених вище та додаткових поясненнях по справі.

Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечив, надав суду письмове заперечення, в якому послався на те, що проведеною фактичною позаплановою виїзною перевіркою товариства з обмеженою відповідальністю «Агрозернохолдінг» встановлено заниження позивачем податку на прибуток за І півріччя 2016 року на суму 146082 грн. 00 коп., завищення від'ємного значення в сумі 116113 грн. 00 коп. та заниження суми податку на додану вартість у розмірі 46200 грн. 00 коп. по господарським правовідносинам з контрагентом ТОВ «Акцент-Лайн», у зв'язку з відсутністю фактичного здійснення господарських операцій із вказаним контрагентом. Таким чином, на думку відповідача, оскаржувані податкові повідомлення-рішення скасуванню не підлягають, а надані позивачем до суду документи не підтверджують реальності здійснення господарських операцій позивача із ТОВ «Акцент-Лайн».

Заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Агрозернохолдінг» зареєстроване як юридична особа Черкаським міським управлінням юстиції 20.03.2015, ідентифікаційний код 39706683.

На підставі наказу ДПІ у м. Черкасах від 05.09.2016 №1637 та направлення від 05.09.2016 №601/23-01-14-02, згідно із пп. 78.1.4 п. 78.1 ст. 78 Податкового кодексу України від 2 грудня 2010 року №2755 - VІ (із змінами та доповненнями) з 05.09.2016 по 13.09.2016 посадовою особою ДПІ у м. Черкасах проведено документальну позапланову виїзну перевірку товариства з обмеженою відповідальністю «Агрозернохолдінг» з питань дотримання вимог податкового законодавства по взаємовідносинах із ТОВ «Акцент-Лайн». За результатами вищезазначеної перевірки Смілянською ОДПІ складено акт від 20.09.2016 №574/23-01-14-02/39706683.

В акті перевірки встановлено порушення ТОВ «Агрозернохолдінг» вимог:

- п. 134.1 ст. 134 Податкового кодексу України, в результаті занижено податок на прибуток за І півріччя 2016 року на суму 146082 грн. 00 коп.;

- п. 198.1, п. 198.2, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України, в результаті чого завищено від'ємне значення в сумі 116113 грн. 00 коп. та занижено суму податку на додану вартість у розмірі 46200 грн. 00 коп.

Не погоджуючись із висновками вищезазначеного акта перевірки, позивачем подано до ДПІ у м. Черкасах заперечення від 28.09.2016 та їх доповнення від 04.10.2016, рішенням від 05.10.2016 №24334/23-01-14-02 висновки акту перевірки від 20.09.2016 №574/23-01-14-02/39706683 залишені без змін.

На підставі акта перевірки від 20.09.2016 №574/23-01-14-02/39706683, ДПІ у м. Черкасах винесено: податкове повідомлення-рішення 10.10.2016 №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток у розмірі 182632 грн. 75 коп., в тому числі за основним платежем 146082 грн. 00 коп., за штрафними санкціями 36521 грн. 00 коп.; податкове повідомлення-рішення 10.10.2016 №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 57750 грн. 00 коп., в тому числі за основним платежем 46200 грн. 00 коп., за штрафними санкціями 11550 грн. 00 коп.; податкове повідомлення-рішення 10.10.2016 №, яким до позивача застосовано штрафні (фінансові) санкції з податку на додану вартість у розмірі 29028 грн.

Вирішуючи даний спір, з огляду на аргументацію позивача, суд враховує, що згідно п. 44.1 статті 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Водночас статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» № 996-XIV від 16.07.1999 визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Отже, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

З урахуванням викладеного для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» № 996-XIV від 16.07.1999 господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків як обов'язкова ознака господарської операції кореспондує з нормами Податкового кодексу України.

В свою чергу, відповідно до пп. 14.1.181. п. 14.1. ст. 14 Податкового кодексу України податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Пунктом 198.3. ст. 198 Податкового кодексу України визначено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до ст. 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою п. 193.1. ст. 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з, зокрема, придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає, зокрема, у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг (п. 198.1. ст. 198 Податкового кодексу України)

Згідно п. 198.2. ст. 198 Податкового кодексу України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг або дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Пунктом 201.1 ст. 201 Податкового кодексу України визначено, що платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою податкову накладну, у якій зазначаються в окремих рядках певні обов'язкові реквізити.

Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог ст. 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими п. 201.11 ст. 201 цього Кодексу(п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України).

Також, відповідно до пп. 14.1.27 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України витрати - це сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).

Згідно п. 138.1 ст. 138 Податкового кодексу України передбачено, що витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із: витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті: інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу; крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

Відповідно до п. 138.2 ст. 138 Податкового кодексу України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

До складу витрат не включаються витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку (пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 Податкового кодексу України).

Отже, витрати для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток, а також податковий кредит для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість мають бути фактично здійснені і підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

Водночас за відсутності факту придбання товарів чи послуг або в разі якщо придбані товари чи послуги не призначені для використання у господарській діяльності платника податку відповідні суми не можуть включатися до складу витрат для цілей оподаткування податком на прибуток або податкового кредиту з податку на додану вартість навіть за наявності формально складених, але недостовірних документів або сплати грошових коштів.

Як вбачається з матеріалів справи, 25 квітня 2016 року між ТОВ «Агрозернохолдінг» та ТОВ «Акцент-Лайн» укладено договір поставки товарів №131.

Перевіряючи реальність здійснення вказаних господарських операцій між позивачем та ТОВ «Акцент-Лайн» судом досліджено відомості, які містяться у видатковій накладній виданій позивачу ТОВ «Акцент-Лайн» від 27.04.2016 № РН-0000068, у якій не зазначено прізвище та ініціали особи, яка від імені позивача отримала товар.

Крім того, вказана видаткова накладна від 27.04.2016 № РН-0000068 не містить дати та номеру довіреності на отримання товарно-матеріальних цінностей, у матеріалах адміністративної справи відсутній журнал довіреностей, згідно якого можливо встановити придбання товару від постачальника.

Згідно п. 3.4 договору поставки від 25.04.2016 №131, кожна поставка повинна супроводжуватись наступними документами: видаткова накладна, податкова накладна, рахунок-фактура.

Для підтвердження транспортування товару за вказаним договором позивачем надано товарно-транспортні накладні від 27.04.2016 № 7321, від 27.04.2016 № 7322, від 27.04.2016 № 7325, від 27.04.2016 № 7326, від 27.04.2016 № 7341, від 27.04.2016 № 7342, від 27.04.2016 № 7343, у яких відсутній відтиск печатки підприємства перевізника.

Згідно п. 3.4 договору поставки від 25.04.2016 №131, кожна поставка повинна супроводжуватись наступними документами: видаткова накладна, податкова накладна, рахунок-фактура.

У матеріалах адміністративної справи міститься податкова накладна від 27.04.2016 №67, видаткова накладна від 27.04.2016 № РН-0000068 та рахунок-фактура від 27.04.2016 № СФ-00000256, однак згідно товарно-транспортних накладних від 27.04.2016 № 7321, від 27.04.2016 № 7322, від 27.04.2016 № 7325, від 27.04.2016 № 7326 місце розвантаження товару - м. Миколаїв, а згідно товарно-транспортних накладних від 27.04.2016 № 7341, від 27.04.2016 № 7342, від 27.04.2016 № 7343 місце розвантаження товару - м. Черкаси, тобто з вказаних ТТН вбачається транспортування товару декількома партіями, однак всупереч п. 3.4 договору поставки від 25.04.2016 №131 вищезазначені поставки товару не супроводжують видатковими накладними, податковими накладними, рахунками-фактурами відповідно до кількості здійснених поставок, тому посилання позивача на постачання вищезгаданого товару однією поставкою - не береться судом до уваги.

Крім того, у податковій накладній від 27.04.2016 №67, видатковій накладній від 27.04.2016 № РН-0000068 та рахунку-фактурі від 27.04.2016 № СФ-00000256 - у графі «кількість» зазначено 234,670, одиниця «тонна», однак згідно відомостей, які містяться у товарно-транспортних накладних від 27.04.2016 № 7321, від 27.04.2016 № 7322, від 27.04.2016 № 7325, від 27.04.2016 № 7326, від 27.04.2016 № 7341, від 27.04.2016 № 7342, від 27.04.2016 № 7343 - загальна кількість товару становить 250,350 (353,780 + 36,040 + 36,370 + 36,550 + 35,600 + 35,140 + 34,870 = 250,350), що не узгоджується між собою.

Крім того, суд не бере до уваги посилання позивача на первинні документи, що були надані ним для підтвердження подальшого використання товару, адже з наданих документів не можливо встановити походження самого товару (чи придбаний він саме у контрагента позивача - ТОВ «Акцент-Лайн»), а з урахуванням тих обставин, що судом не встановлено реальності укладених угод між позивачем та його контрагентами, надані документи не можуть вважатися підтвердженням реальності господарських зобов'язань.

Відповідно до листа Вищого адміністративного суду від 01.11.2011 № 1936/11/13-11 сама собою наявність або відсутність окремих документів, а так само помилки у їх оформленні не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов'язаннях платника податків у зв'язку з його господарською діяльністю мали місце. Водночас наявність формально складених, але недостовірних первинних документів, відповідність яких фактичним обставинам спростована належними доказами, не є безумовним підтвердженням реальності господарської операції.

Крім того, необхідно перевірити фізичні, технічні та технологічні можливості певної особи до вчинення тих чи інших дій, що становлять зміст господарської операції, як-то: наявність кваліфікованого персоналу, основних фондів, у тому числі транспортних засобів для перевезення, приміщень для зберігання товарів тощо; можливість здійснення операцій з відповідною кількістю певного товару у відповідні строки з урахуванням терміну його придатності, доступності на ринку тощо; наявність відповідних ліцензій та інших дозвільних документів, що необхідні для ведення певного виду господарської діяльності.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що в даному випадку наявність у платника податку (позивача у справі) виданої йому податкової накладної не є достатньою підставою для формування податкового кредиту з податку на додану вартість, з урахуванням відсутності підтвердження реального здійснення господарської операції саме із контрагентом - ТОВ «Акцент-Лайн».

Враховуючи сукупність встановлених вище обставин справи, суд приходить до висновку про відсутність факту здійснення господарської операції між позивачем та ТОВ «Акцент-Лайн», а тому оскаржувані податкові повідомлення-рішення державної податкової інспекції у м. Черкасах Головного управління ДФС у Черкаській області від 10.10.2016 №, №, № є правомірними та скасуванню не підлягають.

Згідно із ч. 1 ст. 11 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

У відповідності до ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

При цьому в силу ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Представник державної податкової інспекції у м. Черкасах Головного управління ДФС у Черкаській області в суді обґрунтував свою позицію з посиланням на норми законодавства України.

Натомість представник позивача вмотивованих доводів на підтвердження позову не навів.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 14, 86, 94, 159-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана до Київського апеляційного адміністративного суду через Черкаський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня проголошення постанови. У разі застосування судом частини третьої статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя А.В. Каліновська

Повний текст рішення виготовлено 14.11.2016.