Справа № 522/23500/15-а
Суддя: Танасогло Т.М.
Дата ухвалення: 2016-11-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 листопада 2016 р.м.ОдесаСправа № 522/23500/15-а

Категорія: 2.1 Головуючий в 1 інстанції: Шенцева О.П.

Судова колегія Одеського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого - Танасогло Т.М.,

суддів - Бойка А.В.,

- Турецька І.О.,

при секретарі - Осавуляк О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на постанову Приморського районного суду м.Одеси від 13 червня 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Одеської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Департамент комунальної власності Одеської міської ради, про зобов'язання вчинити певні дії -,

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_2 (далі - ОСОБА_2) звернулася до суду з позовом до Одеської міської ради, у якому просить зобов'язати Одеську міську раду скасувати рішення Одеської міської ради №624-ХХIV від 15 жовтня 2002 року про передачу у безоплатну приватну власність ОСОБА_3 земельної ділянки площею 0,0255 га за адресою: АДРЕСА_1 для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель; зобов'язати Одеську міську раду скасувати державний акт НОМЕР_1 від 02 грудня 2003 року, виданий на підставі рішення Одеської міської ради №624-ХХIV від 15 жовтня 2002 року.

В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначила, що в порушення вимог діючого законодавства Одеською міською радою не виконано рішення Приморського районного суду м.Одеси від 19 січня 2015 року у справі №522/28744/12, яке набрало законної сили та згідно якого рішення Одеської міської ради №624-ХХIV від 15 жовтня 2002 року стосовно вищевказаного спірного питання вже визнано судом недійсним, крім того у цьому судовому рішенні визнано, що ОСОБА_3 незаконно отримав державний акт стосовно спірної земельної ділянки на підставі рішення Одеської міської ради від 15 жовтня 2002 року.

Постановою Приморського районного суду м.Одеси від 13 червня 2016 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись з ухваленим у справі судовим рішенням, ОСОБА_2 звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій просить постанову суду скасувати та ухвалити нову, якою задовольнити адміністративний позов в повному обсязі.

Ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 25 жовтня 2016 року в протокольній формі за клопотанням ОСОБА_2 залучено до участі у справі в якості третьої особи Департамент комунальної власності Одеської міської ради.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи та доводи апеляційної скарги ОСОБА_2, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлені наступні обставини справи.

15 жовтня 2002 року рішенням Одеської міської ради №624-ХХIV «Про затвердження проекту відведення, зміну цільового призначення та передачу у приватну власність земельної ділянки площею 0,0255 га ОСОБА_3 за адресою АДРЕСА_1 , для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель» було затверджено проект відведення земельної ділянки змінено цільове призначення земельної ділянки для будівництво та обслуговування житлового будинку і господарських будівель (землі житлової та громадської забудови) передано безоплатно у приватну власність ОСОБА_3 земельну ділянку площею 0,0255 га за адресою: АДРЕСА_1.

02 грудня 2003 року ОСОБА_3 виданий державний акт НОМЕР_1 від 02 грудня 2003 року на підставі рішення Одеської міської ради від 15 жовтня 2002 року №624-ХХIV про право власності на земельну ділянку 0,0255 га, розташованої за адресою АДРЕСА_1, для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель.

19 січня 2015 року рішенням Приморського районного суду міста Одеси вищевказане Рішення Одеської міської ради №624-ХХIV від 15 жовтня 2002 року «Про затвердження проекту відведення, зміну цільового призначення та передачу у приватну власність земельної ділянки площею 0,0255 га ОСОБА_3 за адресою АДРЕСА_1, для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель» - було визнано недійсним та визнано, що ОСОБА_3 незаконно отримав, виданий державний акт НОМЕР_1 від 02 грудня 2003 року на підставі рішення Одеської міської ради від 15 жовтня 2002 року №624-ХХIV про право власності на земельну ділянку 0,0255 га, розташованою за адресою АДРЕСА_1.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що підстав для зобов'язання Одеської міської ради скасувати своє рішення №624-ХХIV від 15 жовтня 2002 року не має, у зав'язку з тим, що воно вже скасоване рішенням Приморського районного суду міста Одеси від 19 січня 2015 року. Щодо позовних вимог про зобов'язання Одеської міської ради скасувати Державний акт НОМЕР_1 від 02 грудня 2003 року, виданий ОСОБА_3, суд вважав їх недоведеними.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову ОСОБА_2, але вважає за необхідне змінити мотивувальну частину рішення та викласти її в наступній редакції.

Неможливість зобов'язати Одеську міську раду скасувати своє рішення №624-ХХIV від 15 жовтня 2002 року суд першої інстанції мотивував тим, що воно вже скасоване рішенням Приморського районного суду міста Одеси від 19 січня 2015 року.

Однак колегія суддів звертає увагу на те, що рішенням Приморського районного суду міста Одеси від 19 січня 2015 року, рішення Одеської міської ради №624-ХХIV від 15 жовтня 2002 року «Про затвердження проекту відведення, зміну цільового призначення та передачу у приватну власність земельної ділянки площею 0,0255 га ОСОБА_3 за адресою АДРЕСА_1, для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель» - було визнано недійсним(а.с.82), а не скасованим, як зазначає суд першої інстанції.

Поряд з цим, колегія суддів вважає, що позовна вимога позивача про зобов'язання Одеської міської ради скасувати своє рішення №624-ХХIV від 15 жовтня 2002 року про передачу у безоплатну приватну власність ОСОБА_3 земельної ділянки площею 0,0255 га за адресою: АДРЕСА_1 для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель; не підлягає задоволенню, оскільки це суперечить вимогам рішення конституційного Суду України №7-рп/2009 від 16.04.2009 року.

В даному рішенні Конституційного Суду України визначено, що органи місцевого самоврядування є відповідальними за свою діяльність перед юридичними і фізичними особами. Таким чином, органи місцевого самоврядування не можуть скасувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних та охоронюваних законом інтересів.

З матеріалів справи вбачається, що позивачка просить зобов'язати Одеську міську раду скасувати прийняте нею своє рішення від 15 жовтня 2002 року, яке вже реалізовано, оскільки на підставі цього рішення у 2003 році гр. ОСОБА_3 було видано державний акт на право приватної власності на землю і це право з того часу належить вищевказаному громадянину.

Що стосується позовних вимог про зобов'язання Одеської міської ради скасувати Державний акт НОМЕР_1 від 02 грудня 2003 року, виданий ОСОБА_3, які суд першої інстанції вважав недоведеними, колегія суддів вважає некоректним такий висновок, оскільки ці вимоги є необґрунтованими, у зв'язку з відсутністю у Одеської міської ради на це законодавчих повноважень.

При цьому колегія суддів звертає увагу на те, що відповідно до ст. 24 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» органи місцевого самоврядування та їх посадові особи діють лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією і законами України, та керуються у своїй діяльності Конституцією і законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України, а в автономній республіці Крим - також нормативно - правовими актами Верховної ради і Ради Міністрів АРК, прийнятих у межах їх компетенції.

Отже колегія суддів приходить до висновку, що обраний позивачкою спосіб захисту своїх порушених прав є неналежним, та погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення даного позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 201 КАС України підставами для зміни постанови або ухвали суду першої інстанції є правильне по суті вирішення справи чи питання, але із помилковим застосуванням норм матеріального чи процесуального права.

Колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно по суті вирішив справу, але з помилковим застосуванням норм матеріального права, тому на підставі п.1 ст.201 КАС України постанова суду першої інстанції підлягає зміні в мотивувальній частині рішення, шляхом викладення її в інший редакції.

Керуючись ст.ст. 184, 185, 196, 198, 201, 205, 207, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Постанову Приморського районного суду м.Одеси від 13 червня 2016 року змінити, виклавши мотивувальну частину в іншій редакції.

В іншій частині постанову залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого Адміністративного Суду України протягом двадцяти днів з дня складання судового рішення в повному обсязі (після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції).

Головуючий: Т.М. Танасогло

Суддя: А.В. Бойко

Суддя: І.О. Турецька