Справа № 810/2831/16
Суддя: Лапій С.М.
Дата ухвалення: 2016-10-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 жовтня 2016 року 810/2831/16

Київський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Лапія С.М., суддів: Балаклицького А.І., Щавінського В.Р.,

при секретарі судового засідання - Феленюк О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві адміністративну справу за позовом Гостомельської селищної ради Київської області до Центральної виборчої комісії, треті особи: Озерська сільська рада Бородянського району Київської області та Горенська сільська рада Києво-Святошинського району Київської області про оскарження рішення та зобов'язання вчинити певні дії,-

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернулась Гостомельська селищна рада Київської області з позовом, в якому просить:

- визнати протиправною та скасувати постанову Центральної виборчої комісії від 26 липня 2016 року №341 «Про відсутність правових підстав для призначення Центральною виборчою комісією перших виборів депутатів Гостомельської селищної об'єднаної територіальної громади та Гостомельського селищного голови (Київська область) і оголошення виборчого процесу відповідних місцевих виборів»;

- визнати протиправною та скасувати постанову Центральної виборчої комісії від 07 жовтня 2016 року №417 «Про відсутність правових підстав для призначення Центральною виборчою комісією перших виборів депутатів Гостомельської селищної ради об'єднаної територіальної громади та Гостомельського селищного голови (Київська область) і оголошення виборчого процесу відповідних місцевих виборів».

- зобов'язати Центральну виборчу комісію розглянути на своєму засіданні питання щодо призначення перших виборів депутатів Гостомельської селищної об'єднаної територіальної громади та Гостомельського селищного голови і оголошення виборчого процесу відповідних місцевих виборів та прийняти відповідне рішення;

- зобов'язати Центральну виборчу комісію призначити перші вибори депутатів Гостомельської селищної об'єднаної територіальної громади та Гостомельського селищного голови і оголошення виборчого процесу відповідних місцевих виборів та прийняти відповідне рішення.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що оскаржувані рішення є протиправними, оскільки законом не пов'язується утворення об'єднаних територіальних громад з необхідністю прийняття Верховною Радою України рішення щодо зміни меж відповідних районів, тому висновок відповідача про необхідність внесення змін до меж відповідного міста та району як необхідної передумови призначення перших виборів є необґрунтованим.

У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги з підстав, викладених у позовній заяві, просив позов задовольнити.

Представники відповідача позовних вимог не визнали з підстав, викладених у письмових запереченнях проти позову, просили відмовити у його задоволенні.

Представники третіх осіб до суду не з'явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили, заяв про відкладення розгляду справи не надали.

Заслухавши доводи та пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, суд дійшов висновку, що адміністративний позов задоволенню не підлягає у зв'язку з наступним.

Як встановлено судом, до Центральної виборчої комісії надійшло повторне звернення Київської обласної державної адміністрації від 12.07.2016 № 11-14/13592 щодо призначення перших виборів депутатів Гостомельської селищної ради об'єднаної територіальної громади та Гостомельського селищного голови у зв'язку з утворенням на території Київської області Гостомельської селищної об'єднаної територіальної громади. Листом Київської обласної державної адміністрації від 13.07.2016 № 11-14/13630 до зазначеного звернення додано засвідчені копії звернення Гостомельського селищного голови до Київської обласної державної адміністрації з пропозицією звернутися до Центральної виборчої комісії для прийняття нею рішення про призначення перших місцевих виборів, рішень відповідних місцевих рад щодо їх добровільного об'єднання, а також копії висновку про відповідність проектів рішень щодо добровільного об'єднання територіальних громад Конституції та законам України і розпорядження голови Київської обласної державної адміністрації від 22.06.2015 № 224 про його затвердження.

Постановою Центральної виборчої комісії від 26.07.2016 № 341 (а.с. 9) встановлено відсутність правових підстав для призначення зазначених місцевих виборів і оголошення виборчого процесу таких виборів та вирішено повернути звернення з доданими до нього документами зазначеній обласній державній адміністрації.

У подальшому, 06.10.2016 до Центральної виборчої комісії повторно надійшло аналогічне звернення Київської обласної державної адміністрації щодо призначення перших виборів депутатів Гостомельської селищної ради об'єднаної територіальної громади та Гостомельського селищного голови у зв'язку з утворенням на території Київської області Гостомельської селищної об'єднаної територіальної громади разом із супровідним листом від 04.10.2016 №11-14/14914, зверненням секретаря Гостомельської селищної ради до Київської обласної державної адміністрації з пропозицією звернутися до Центральної виборчої комісії для прийняття нею рішення про призначення перших місцевих виборів, засвідченими копіями рішень відповідних місцевих рад щодо добровільного об'єднання територіальних громад, а також висновку про відповідність проектів рішень щодо добровільного об'єднання територіальних громад Конституції та законам України і розпорядження голови Київської обласної державної адміністрації від 22.06.2015 № 224 про його затвердження.

Постановою Центральної виборчої комісії від 07.10.2016 № 417 (а.с. 114) встановлено відсутність правових підстав для призначення зазначених місцевих виборів і оголошення виборчого процесу таких виборів та вирішено повернути звернення з доданими до нього документами зазначеній обласній державній адміністрації.

Вважаючи вказані постанови Центральної виборчої комісії протиправними, позивач звернувся до суду з позовом про їх оскарження та зобов'язання відповідача розглянути на своєму засіданні питання щодо призначення таких виборів та прийняти відповідне рішення.

Порядок об'єднання територіальних громад визначається Законом України «Про добровільне об'єднання територіальних громад» (далі - Закон), що відповідає висновкам Конституційного Суду України (Рішення № 12-рп/2002 від 18.06.2002), згідно з якими питання організації місцевого самоврядування, які не врегульовані Конституцією України, у тому числі умови та порядок об'єднання або роз'єднання територіальних громад сіл, селищ, міст, мають визначатися законом.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 2 Закону добровільне об'єднання територіальних громад сіл, селищ, міст має здійснюватися з дотриманням, зокрема, принципів конституційності та законності.

Суб'єктами добровільного об'єднання територіальних громад є суміжні територіальні громади сіл, селищ, міст (ч. 1 ст. 3 Закону).

Згідно ч. 1 ст. 4 Закону основними умовами добровільного об'єднання територіальних громад є, крім іншого, те, що територія об'єднаної територіальної громади має бути нерозривною, межі об'єднаної територіальної громади визначаються по зовнішніх межах юрисдикції рад територіальних громад, що об'єдналися; об'єднана територіальна громада має бути розташована в межах території Автономної Республіки Крим, однієї області.

У відповідності до редакції вказаного Закону від 05.02.2015 було встановлено, що у випадку коли до складу об'єднаної територіальної громади передбачається входження територіальної громади, розташованої на території суміжного району, Верховна Рада Автономної Республіки Крим, обласна рада звертається з поданням до Верховної Ради України щодо зміни меж відповідних районів у порядку, визначеному законом. У такому разі питання про утворення об'єднаної територіальної громади розглядається Верховною Радою Автономної Республіки Крим, обласною радою протягом 30 днів з дня набрання чинності рішенням Верховної Ради України про зміну меж відповідних районів (частина 9 статті 7 Закону).

Дану норму виключено із Закону на підставі Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців» та деяких інших законодавчих актів України щодо децентралізації повноважень з державної реєстрації юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» № 835-VIII від 26.11.2015.

Суд зазначає, що відсутність такої правової норми у Законі не виключає обов'язковості прийняття Верховною Радою України рішення про зміну меж відповідних районів у разі, якщо до складу об'єднаної територіальної громади передбачається входження територіальної громади, розташованої на території суміжного району (районів).

Прийняття такого рішення Верховною Радою України обумовлене правовою природою адміністративно-територіального устрою України, системи місцевого самоврядування, що закріплені в Конституції України.

Так, Україна є унітарною державою. Територія України в межах існуючого кордону є цілісною і недоторканою (ч.ч. 2, 3 ст. 2 Конституції України), має свою внутрішню організацію - територіальний устрій, який відповідно до ст. 132 Конституції України ґрунтується на засадах єдності та цілісності державної території, поєднання централізації і децентралізації у здійсненні державної влади, збалансованості і соціально-економічного розвитку регіонів з урахуванням їх історичних, економічних, екологічних, географічних і демографічних особливостей, етнічних і культурних традицій.

Територія України поділяється на адміністративно-територіальні одиниці, які складають систему адміністративно-територіального устрою України.

Систему адміністративно-територіального устрою згідно ч. 1 ст. 133 Конституції України складають: Автономна Республіка Крим, області, райони, міста, райони в містах, селища і села. Міста Київ та Севастополь мають спеціальний статус, який визначається законами України (частина третя цієї статті).

Указом Президії Верховної Ради Української РСР «Про порядок вирішення питань адміністративно-територіального устрою Української РСР» затверджено «Положення про порядок вирішення питань адміністративно-територіального устрою Української РСР» від 12.03.1981 № 1654-Х.

Згідно даного Положення (із змінами від 24.05.2012) адміністративно-територіальними одиницями Української РСР є: область, район, місто, район у місті, селище міського типу, сільрада, село і селище. Населені пункти, які є на території Української РСР, поділяються на міські і сільські. До міських населених пунктів належать міста республіканського, обласного, районного підпорядкування і селища міського типу, до сільських - села і селища незалежно від їх адміністративної підпорядкованості.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» адміністративно-територіальна одиниця - область, район, місто, район у місті, селище, село.

Згідно п. 29 ч. 1 ст. 85 Конституції України вирішення питання щодо утворення і ліквідації районів, встановлення і зміни меж районів і міст, віднесення населених пунктів до категорії міст, найменування та перейменування населених пунктів і районів належить до повноважень Верховної Ради України.

Частиною п. 1 ст. 174 Земельного кодексу України визначено, що рішення про встановлення і зміну меж районів і міст приймається Верховною Радою України за поданням Верховної Ради Автономної Республіки Крим, обласних, Київської та Севастопольської міських рад.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 13.07.2001 № 11-рп/2001 адміністративно-територіальна одиниця є просторовою основою для організації і діяльності органів державної влади та органів місцевого самоврядування.

Згідно п. 13 ч. 1 ст. 92 Конституції України територіальний устрій України визначається виключно законами України, що є однією з важливих гарантій єдності і цілісності державної території України (частина третя статті 2). Це означає, що правовий режим адміністративно-територіальних одиниць як окремих складових адміністративно-територіального устрою України повинен визначатися законами України.

Отже, держава володіє такою ознакою, як територіальність, що виявляється у тому, що територія є матеріальною базою існування держави, а влада держави поширюється на певну територію, визначену її межами (кордонами) та засвідчує про поділ єдиної, цілісної території держави на відносно відокремлені частини - адміністративно-територіальні одиниці, що є просторовою основою для організації та діяльності органів державної влади та органів місцевого самоврядування. При цьому питання встановлення і зміни меж районів і міст виключно належить до повноважень Верховної Ради України.

Основні положення, які забезпечують інституалізацію та функціонування (розвиток) місцевого самоврядування встановлені, зокрема в Конституції України, Європейській хартії місцевого самоврядування та в Законі України «Про місцеве самоврядування в Україні».

Принципами місцевого самоврядування є нормативно закріплені основні положення, які забезпечують інституалізацію та функціонування (розвиток) місцевого самоврядування. Ці принципи записані зокрема, в Конституції України (ст. З, 8, 5, 13, 15, 19, 32, 38, 41, 43, 49, 119, 140, 143, 144, 146), Європейській хартії місцевого самоврядування (ст. 4, п. 3; ст. 4, пп. 4-6, ст. 6, п. 2 ст. 7, п. 1, ст. 9) та в Законі України «Про місцеве самоврядування в Україні».

Відповідно до ч. 1 ст. 140 Конституції України місцеве самоврядування є правом територіальної громади - жителів села чи добровільного об'єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища та міста, самостійно вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України.

Згідно ст. 3 Європейської хартії місцевого самоврядування місцеве самоврядування означає право і спроможність органів місцевого самоврядування в межах закону здійснювати регулювання та управління суттєвою часткою публічних справ, під власну відповідальність, в інтересах місцевого населення. Це право здійснюється радами або зборами, члени яких вільно обираються таємним голосуванням на основі прямого, рівного, загального виборчого права і які можуть мати підзвітні їм виконавчі органи.

Також Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні» визначено, що місцеве самоврядування в Україні - це гарантоване державою право та реальна здатність територіальної громади - жителів села чи добровільного об'єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища, міста, самостійно або під відповідальність органів та посадових осіб місцевого самоврядування вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України.

Місцеве самоврядування здійснюється територіальними громадами сіл, селищ, міст як безпосередньо, так і через сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи, а також через районні та обласні ради, які представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст (частини перша, друга статті 2 Закону).

Відповідно до згаданого Рішення Конституційного Суду України від 13.07.2001 №11-рп/2001 форми місцевого самоврядування у кожній державі зумовлюються її політичним, територіальним устроєм, історичними, національними, економічними та іншими ознаками. Конституційні положення свідчать про те, що Україна не тільки закріплює гарантії місцевого самоврядування в Конституції, а й визнає його як одну з фундаментальних засад демократичного устрою держави і суспільства. Система місцевого самоврядування у своїй основі визначається адміністративно-територіальним устроєм України.

Отже територіальну основу місцевого самоврядування в Україні становлять визначені Конституцією та іншими законами елементи системи територіального устрою держави, у межах якої існує місцеве самоврядування та на яку поширюється юрисдикція відповідної територіальної громади.

Наявність об'єктивних зв'язків між територіальними громадами та адміністративно-територіальними одиницями зумовлює необхідність дотримання цих зв'язків і при об'єднанні територіальних громад.

Система місцевих рад закріплена ч.ч. 3, 4 ст. 140 Конституції України та ст. 5 Закону «Про місцеве самоврядування в Україні».

Так, законодавець передбачив обов'язкову дворівневу систему місцевих рад, перший рівень якої становлять сільські, селищні, міські ради, що представляють територіальні громади сіл, селищ, міст і здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування. На другому рівні перебувають обласні й районні ради, що представляють інтереси не обласних та районних громад (адже законодавство наявності таких громад не визнає), а спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст, у межах повноважень, визначених Конституцією і законами України.

Конституційний Суд України у своїх Рішеннях № 6-рп/2002 від 26.03.2002, №7-рп/2009 від 16.04.2009 визначив політико-правову природу органів місцевого самоврядування, які не є органами державної влади, а є представницькими органами, через які здійснюється право територіальної громади самостійно вирішувати не будь-які питання суспільного життя, а питання саме місцевого значення, тобто такі, які пов'язані передусім з життєдіяльністю територіальних громад і перелік яких визначено у Конституції і законах України.

Гарантоване державою місцеве самоврядування здійснюється через представницькі органи (ради) і передбачає правову, організаційну та матеріально-фінансову самостійність, яка має певні конституційно-правові межі, встановлені, зокрема, статтями 19, 140, 143, 146 Конституції України.

З викладеного слідує, що органи місцевого самоврядування, здійснюючи владу і самостійно вирішуючи питання місцевого значення, віднесені законом до їх компетенції, та приймаючи рішення, які є обов'язковими до виконання на відповідній території, зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Такі ж положення закріплені у ст. 4 Європейської хартії місцевого самоврядування, яка встановлює, що головні повноваження і функції органів місцевого самоврядування визначаються конституцією або законом; органи місцевого самоврядування в межах закону мають повне право вільно вирішувати будь-яке питання, яке не вилучене із сфери їхньої компетенції і вирішення якого не доручене жодному іншому органу; повноваження, якими наділяються органи місцевого самоврядування, як правило, мають бути повними і виключними.

Частиною 1 ст. 144 Конституції України встановлено форми та засоби реалізації права територіальних громад на місцеве самоврядування і вказано, що органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов'язковими до виконання на відповідній території.

При прийнятті рішення про добровільне об'єднання територіальних громад змінюється просторова (територіальна) межа діяльності та владних повноважень усіх публічних органів - органів місцевого самоврядування та державних органів, як на базовому рівні адміністративно-територіального устрою держави - сіл, селищ, міст районного значення, так і регіональному - районів та міст обласного значення.

Право територіальної громади на місцеве самоврядування здійснюється громадою як безпосередньо через різноманітні форми прямої демократії, так і через діяльність виборних та інших органів місцевого самоврядування, тобто шляхом представницької демократії (ч. 3 ст. 140 Конституції України).

Місце представницького органу в системі місцевого самоврядування чітко окреслено в Європейській Хартії місцевого самоврядування, яка віддає їм пріоритет відносно інших органів місцевого самоврядування - місцеве самоврядування здійснюється радами або зборами, члени яких вільно обираються таємним голосуванням на основі прямого, рівного, загального виборчого права і які можуть мати підзвітні їм виконавчі органи (стаття З Хартії)

Відповідно до ч. 1 ст. 141 Конституції України до складу сільської, селищної, міської, районної, обласної ради входять депутати, які обираються жителями села, селища, міста, району, області на основі загального, рівного, прямого виборчого права шляхом таємного голосування.

Згідно ст. 1 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» територіальна громада - жителі, об'єднані постійним проживанням у межах села, селища, міста, що є самостійними адміністративно-територіальними одиницями, або добровільне об'єднання жителів кількох сіл, що мають єдиний адміністративний центр; представницький орган місцевого самоврядування - виборний орган (рада), який складається з депутатів і відповідно до закону наділяється правом представляти інтереси територіальної громади і приймати від її імені рішення; районні та обласні ради - органи місцевого самоврядування, що представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ та міст. Відповідні положення також закріплені у статях 3, 6 цього Закону.

Формою прямого волевиявлення громадян, за допомогою якої відбувається створення сільських, селищних, міських, районних в місті, районних та обласних рад, обрання сільських, селищних та міських голів є місцеві вибори.

Правові положення щодо організації та порядок проведення місцевих виборів встановлені Законом України «Про місцеві вибори».

Відповідно до ст. 1 цього Закону проведення виборів депутатів Верховної Ради Автономної Республіки Крим, обласних, районних, міських, районних у містах, сільських, селищних рад, сільських, селищних, міських голів та старост (далі - місцеві вибори) регулюються Конституцією України, цим та іншими законами України, а також прийнятими відповідно до них іншими актами законодавства.

Виборчий процес включає зокрема, такі етапи, як утворення (у разі необхідності), формування складу територіальних виборчих комісій, утворення дільничних виборчих комісій; утворення одномандатних, територіальних виборчих округів та складання списків виборців, їх перевірка та уточнення; голосування у день виборів (частина третя статті 11 Закону).

Систему виборчих комісій, що здійснюють підготовку та проведення місцевих виборів, визначено частиною першою ст. 19 Закону, до яких віднесено Центральну виборчу комісію, територіальні та дільничні виборчі комісії. Повноваження територіальних виборчих комісій поширюються на територію відповідного виборчого округу або виборчого територіального округу в межах адміністративно-територіальної одиниці стосовно відповідних місцевих виборів.

Загальний склад (кількість депутатів) сільської, селищної, міської, районної в місті, районної, обласної ради визначається відповідно до частин третьої та четвертої вказаної статті залежно від кількості виборців, які належать до територіальних громад сіл, селищ, міст і проживають на території району в місті, району, області (ч. 2 ст. 16 Закону).

Кількість територіальних, одномандатних виборчих округів, що мають бути утворені відповідними територіальними виборчими комісіями на територіях адміністративно-територіальних одиниць для організації виборів депутатів усіх місцевих рад після призначення чергових, перших місцевих виборів визначається Центральною виборчою комісією на підставі відомостей Державного реєстру виборців (ч. 1 ст. 17 Закону).

Частиною 6 ст. 17 Закону встановлено, що для проведення виборів депутатів районної ради відповідна районна територіальна виборча комісія не пізніш як за 37 днів до дня чергових або перших місцевих виборів утворює на території кожного села (кількох сіл, жителі яких добровільно об'єдналися у сільську громаду), селища, міста, що входить до складу цього району, територіальні виборчі округи, кількість виборців у яких має бути за можливості максимально наближеною до середньої кількості виборців у територіальному виборчому окрузі відповідного багатомандатного виборчого округу.

Органи ведення Державного реєстру виборців складають попередні списки виборців для звичайних виборчих дільниць відповідно до Закону України «Про Державний реєстр виборців», а також виготовляють іменні запрошення, передбачені частиною другою статті 31 цього Закону (ч. 1 ст. 30 Закону).

Відповідно до ч. 6 ст. 14 Закону «Про Державний реєстр виборців» повноваження органу ведення Реєстру поширюються на територію відповідного району, міста, району в місті та сіл, селищ, міст, що входять до його складу.

Згідно ч. 2 ст. 27 цього Закону для підготовки та проведення голосування на місцевих виборах або місцевому референдумі орган ведення Реєстру після утворення виборчих дільниць складає попередні списки виборців для кожної звичайної виборчої дільниці, утвореної на території, на яку поширюються його повноваження.

За змістом ст. 3 Закону України «Про місцеві вибори» право голосу на місцевих виборах мають громадяни України, які мають право голосу відповідно до статті 70 Конституції України та проживають на відповідній території в межах відповідного виборчого округу. Належність громадянина до відповідної територіальної громади та проживання його на відповідній території визначаються його зареєстрованим місцем проживання.

Таким чином, окремі етапи виборчого процесу, в тому числі основоположні конституційно встановлені (голосування, вибори), нерозривно взаємопов'язані за ознакою територіальності із адміністративно-територіальним устроєм держави. Зокрема, громадяни України реалізують своє право на участь у формуванні виборних органів місцевого самоврядування за принципом належності до відповідної території (постійним місцем проживання на відповідній території - у межах села, селища, міста, району області); загальний склад ради визначається залежно від кількості виборців, які проживають на території; органи ведення реєстру складають списки виборців для виборчих дільниць розташованих на території відповідного району та міста обласного значення; виборчі округи утворюються на територіях відповідних адміністративно-територіальних одиниць - до ради об'єднаної громади в межах територій відповідних сіл, селищ, міст до районної ради - на території району; повноваження територіальних виборчих комісій поширюються на територію округу в межах адміністративно-територіальної одиниці тощо.

За таких обставин призначення перших місцевих виборів об'єднаних територіальних громад, утворених на території суміжних районів (на території міста обласного значення) до прийняття рішення Верховною Радою України про зміни меж районів, міст обласного значення унеможливлює здійснення організації підготовки та проведення місцевих виборів із дотриманням принципу верховенства права. Зокрема, виникне правова невизначеність щодо наявності права голосу громадян України, які проживають на території такої об'єднаної територіальної громади на виборах до відповідних районних рад, неможливості визначити загальний склад (кількість депутатів) відповідних місцевих рад, а отже, і кількість територіальних виборчих округів, визначення території, на яку поширюватимуться повноваження окремих територіальних виборчих комісій та органів ведення Державного реєстру виборців.

В Україні визнається і діє принцип верховенства права (ч. 1 ст. 8 Конституції України).

Конституційний Суд України у Рішенні від 02.11.2004 № 15-рп/2004 зазначив, що верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, зокрема, у закони, які за своїм змістом мають бути проникнуті передусім ідеями соціальної справедливості, свободи, рівності тощо.

Також у Рішенні від 22.09.2005 № 5-рп/2005 Конституційний Суд України вказав, що із конституційних принципів рівності і справедливості випливає вимога визначеності, ясності і недвозначності правової норми, оскільки інше не може забезпечити її однакове застосування, не виключає необмеженості трактування у правозастосовній практиці і неминуче призводить до сваволі.

Про те, що принцип правової визначеності є невід'ємною, органічною складовою принципу верховенства права, у низці своїх рішень зазначає також Європейський Суд з прав людини, який неодноразово звертав увагу на необхідність дотримуватися цього принципу.

Так, у справі Стіл та інші проти Сполученого Королівства Суд наголошує: Конвенція вимагає, щоб усе право, чи то писане, чи неписане, було достатньо чітким, щоб дозволити передбачати певною мірою за певних обставин наслідки, які може спричинити певна дія.

Отже, обов'язковою передумовою призначення перших виборів депутатів сільських, селищних, міських рад об'єднаних територіальних громад та відповідних сільських, селищних, міських голів і оголошення виборчого процесу таких місцевих виборів у разі входження територіальної громади, розташованої на території суміжного, у тому числі суміжного з містом обласного значення, району до складу об'єднаної територіальної громади, адміністративний центр якої знаходиться в межах міста обласного значення або іншого району, є прийняття Верховною Радою України рішення про зміни меж відповідних районів або міста та району.

Оскільки станом на час звернення Київської обласної державної адміністрації до Центральної виборчої комісії щодо призначення перших виборів депутатів Гостомельської селищної ради об'єднаної територіальної громади та Гостомельського селищного голови Верховною Радою України не було прийнято відповідного рішення про зміну меж міста Ірпінь, Києво-Святошинського та Бородянського районів Київської області у зв'язку з утворенням Гостомельської селищної об'єднаної територіальної громади, до складу якої увійшли територіальні громади зазначених суміжних районів та міста обласного значення Ірпінь, оскаржувані постанови відповідача є правомірними.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

На виконання цих вимог відповідач як суб'єкт владних повноважень надав суду докази, які спростовують доводи позивача, а відтак, довів правомірності оскаржуваних рішень.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 3 ст. 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Суд, дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, дійшов висновку, що викладені в позовній заяві доводи позивача є не обґрунтованими, відповідно, позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 69-72, 86, 94, 98, 122, 158-163, 167, 186, 254 КАС України, суд,-

п о с т а н о в и в:

У задоволенні адміністративного позову відмовити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано в установлені строки. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду подається до Київського апеляційного адміністративного суду через Київський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Головуючий - суддя Лапій С.М.

Судді: Щавінський В.Р.

Балаклицький А.І.