Справа № 263/3287/16-а
Суддя: Томілін О. М.
Дата ухвалення: 2016-11-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа №263/3287/16-а
Провадження №2-а/263/78/2016
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 листопада 2016 року Жовтневий районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі головуючого судді Томіліна О.М., при секретарі Пахніц О.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Маріуполі адміністративну справу за позовом Башкірової Юлії Гнатівни, діючої в інтересах Громадської організації «Ініціативна група «РАЗОМ!», до Маріупольської міської ради про визнання невідповідним законодавству, не чинним з моменту прийняття рішення Маріупольської міської ради від 28.01.2016р. №7/4-37 «Про внесення змін до рішення міської ради від 27.02.2015р. №6/46-5136 «Про затвердження Положень про місцеві податки і збори у м.Маріуполі і визнання такими, що втратили чинність рішень міської ради від 28.01.2011 №6/3-164; від 27.12.2011 №6/15-1496; від 24.12.2013 №6/33-4003» в частині затвердження податків на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки,

В С Т А Н О В И В:

Башкірова Ю.Г., діюча в інтересах Громадської організації «Ініціативна група «РАЗОМ!», звернулась до суду з даним позовом, в якому, з урахуванням уточнень, просила визнати невідповідним законодавству, не чинним з моменту прийняття рішення Маріупольської міської ради від 28.01.2016р. №7/4-37 «Про внесення змін до рішення міської ради від 27.02.2015р. №6/46-5136 «Про затвердження Положень про місцеві податки і збори у м.Маріуполі і визнання такими, що втратили чинність рішень міської ради від 28.01.2011 №6/3-164; від 27.12.2011 №6/15-1496; від 24.12.2013 №6/33-4003» в частині затвердження податків на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки, посилаючись на те, що в результаті проведення громадського контролю стало відомо, що було прийнято вищевказане рішення. Зазначене рішення прийнято з порушенням 20-денного строку публікації проекту рішення, встановленого ЗУ «Про доступ до публічної інформації». В результаті чого, депутати, громадяни були позбавлені можливості ретельно ознайомитися з проектом рішення та надати свої пропозиції та виправлення щодо невідповідності деяких положень діючому законодавству, встановлення пільг та ставок податку на нерухомість, відокремлену від земельної ділянки, виходячи з майнового стану та рівня доходів громадян. Вважає, що це рішення прийнято Маріупольською міською радою з перевищенням своїх владних повноважень, з порушенням вимог Податкового кодексу, ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», ЗУ «Про тимчасові заходи на час проведення АТО», та грубо порушує права громадян м.Маріуполя, а тому просить суд його скасувати в цій частині.

Представник позивача Башкірова Ю.Г. у судовому засіданні позов підтримала повністю з вищенаведених підстав і просила його задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні надав письмові заперечення проти позову, позовні вимоги не визнав, оскільки вважає, що позивачем не надано документів, які б підтвердили право ГО «Ініціативна група «РАЗОМ» представляти або захищати інтереси громадян м.Маріуполя. Метою створення ГО «Ініціативна група «РАЗОМ» є захист власних інтересів, а не інтересів громадян міста Маріуполя. При цьому позивачем не доведено, що оскаржуване рішення призвело до звуження обсягу, зменшення чи обмеження існуючих її прав.

Вказав також, що Маріупольська місцева рада при прийнятті оскаржуваного рішення діяла законно та в межах наданих повноважень, посилаючись при цьому на наступне. Законом України від 24 грудня 2015 року N 909-VIII «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2016 році» внесені зміни в частині місцевих податків і зборів та рекомендовано органам місцевого самоврядування у місячний строк з дня набрання чинності цим Законом переглянути прийняті на 2016 рік рішення щодо встановлення місцевих податків і зборів, визначених статтею 10 Податкового кодексу України. Даний закон набрав чинності 01.01.2016р.

Згідно із ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні» акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування підлягають обов'язковому оприлюдненню та наданню за запитом відповідно до Закону України "Про доступ до публічної інформації". Проекти актів органів місцевого самоврядування оприлюднюються в порядку, передбаченому Законом України "Про доступ до публічної інформації", крім випадків виникнення надзвичайних ситуацій та інших невідкладних випадків, передбачених законом, коли такі проекти актів оприлюднюються негайно після їх підготовки. Таким чином, з метою дотримання місячного строку з дня набрання чинності вищезазначеного Закону було підготовлено проект рішення міської ради Про внесення змін до рішення міської ради від 27.02.2015 №6/46-5136 «Про затвердження Положень про місцеві податки і збори у м. Маріуполі і визнанні такими, що втратили чинність рішень міської ради від 28.01.2011 №6/3-164; від 27.12.2011 №6/15-1496; від 24.12.2013 №6/33-4003», який оприлюднено на офіційному сайті міської ради 14.01.2016 та прийнято на сесії міської ради 28.01.2016р. Також представник відповідача звертав увагу на те, що для підготовки проекту рішення було обмаль часу, оскільки робочими днями в січні 2016р. були 4,5,6,11,12,13 числа, та за вказаний період необхідно було підготувати проект рішення, отримати відповідні погодження, зокрема у начальників Жовтневої ОДПІ ГУ ДФСУ у Донецькій області, Маріупольської ОДПІ ГУ ДФСУ у Донецькій області, та обговорити проект рішення на засіданнях усіх постійно діючих комісіях міської ради, які не висловили зауважень або пропозицій до змісту проекту рішення.

Розширення переліку нерухомості, що не є об'єктом оподаткування, у порівнянні із переліком, встановленим Податковим кодексом України, не порушує норм податкового законодавства та є правом міської ради.

До прийняття Закону України від 24 грудня 2015 року N 909 - VIII ставки податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, встановлювалися у розмірі, що не перевищує 2,0 відсотків мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 кв. метр бази оподаткування. З метою підтримки суб'єктів господарювання у зв'язку із проведенням АТО, ставку податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, для об'єктів нежитлової нерухомості було встановлено у м. Маріуполі на найнижчому рівні (0,01 відсоток від мінімальної заробітної плати на 01.01.2015 - 1278,0 грн. або 0,13 грн. за 1 кв.м.). Законом України від 24 грудня 2015 року N 909 - VIII передбачено збільшення граничного розміру ставки податку до 3,0 відсотків та скасовано норми, якими було надано право органам місцевого самоврядування на встановлення пільгової площі, з якої сплачується податок. Оскільки на теперішній час відбулися певні позитивні зміни соціально-економічного стану міста порівняно із 2014 - початком 2015 року, враховуючи, що попереднє рішення про встановлення ставки податку у розмірі 0,01 відсоток приймалося у лютому 2015 року, міською радою було прийнято рішення про встановлення ставки податку для нежитлової нерухомості не на максимальному рівні (3,0 відсотки), а підвищено лише частково - до 1,0% мінімальної заробітної плати. Крім того, з метою недопущення додаткового податкового навантаження на власників об'єктів житлової нерухомості, перелік об'єктів, що не є об'єктами оподаткування податком на нерухомість, попереднього рішення було доповнено підпунктами щодо захисту прав та встановлення пільг для багатодітних сімей, інвалідів І та ІІ групи, ветеранів війни, малозабезпечених осіб. При цьому, пільги, встановлені іншими нормативними актами, зокрема, ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», ЗУ «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», безумовно продовжують свою дію та не скасовані спірним рішенням.

Суд, вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні ним правовідносини.

Законом України від 24 грудня 2015 року N 909-VIII «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2016 році» (оприлюднено 31.12.2015р.) внесені зміни в частині місцевих податків і зборів та рекомендовано органам місцевого самоврядування у місячний строк з дня набрання чинності цим Законом переглянути прийняті на 2016 рік рішення щодо встановлення місцевих податків і зборів, визначених статтею 10 Податкового кодексу України (п.7 прикінцевих положень). Даний закон набрав чинності 01.01.2016р.

Статтею 10 «Місцеві податки» Податкового кодексу України визначено, що:

10.1. До місцевих податків належать:

10.1.1. податок на майно;

10.1.2. єдиний податок.

10.2. До місцевих зборів належать:

10.2.1. збір за місця для паркування транспортних засобів;

10.2.2. туристичний збір.

10.2. Місцеві ради обов'язково установлюють єдиний податок та податок на майно (в частині транспортного податку та плати за землю).

10.3. Місцеві ради в межах повноважень, визначених цим Кодексом, вирішують питання відповідно до вимог цього Кодексу щодо встановлення податку на майно (в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки) та встановлення збору за місця для паркування транспортних засобів, туристичного збору.

10.4. Установлення місцевих податків та зборів, не передбачених цим Кодексом, забороняється.

10.5. Зарахування місцевих податків та зборів до відповідних місцевих бюджетів здійснюється відповідно до Бюджетного кодексу України.

27.02.2015р. Маріупольською міською радою було прийнято рішення № 6/46-5136, яким було затверджено Положення про податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки в м. Маріуполі.

Відповідно до пп. 6.2. п. 6 Положення про податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки в м. Маріуполі (рішення від 27.02.2015 № 6/46-5136), ставки податку для фізичних та юридичних осіб встановлюються:

- для об'єктів житлової нерухомості у розмірі 0,5 % розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року.

- для об'єктів нежитлової нерухомості в розмірі 0,01% розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року.

Відповідно до п. 266.5.1. ч. 266.5. ст. 266 Податкового кодексу України (в редакції від 17.01.2015р.), ставки податку для об'єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної або міської ради в залежності від місця розташування (зональності) та типів таких об'єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 2 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 кв. метр бази оподаткування.

П. 266.4.1. ч. 266.4. ст. 266 Податкового кодексу України (в редакції від 17.01.2015р.) були передбачені пільги із сплати податку.

База оподаткування об'єкта/об'єктів житлової нерухомості, в тому числі їх часток, що перебувають у власності фізичної особи платника податку, зменшується:

а) для квартири/квартир незалежно від їх кількості - на 60 кв. метрів;

б) для житлового будинку/будинків незалежно від їх кількості - на 120 кв. метрів;

в) для різних типів об'єктів житлової нерухомості, в тому числі їх часток (у разі одночасного перебування у власності платника податку квартири/квартир та житлового будинку/будинків, у тому числі їх часток), - на 180 кв. метрів.

Таке зменшення надається один раз за кожний базовий податковий (звітний) період (рік).

Сільські, селищні, міські ради можуть збільшувати граничну межу житлової нерухомості, на яку зменшується база оподаткування встановлена цим підпунктом.

З врахуванням абз. 6 п. 266.4.1. ч. 266.4. ст. 266, рішенням Маріупольської міської ради були затверджені пільги із сплати податку та збільшено граничну межу житлової нерухомості, на яку зменшується база оподаткування:

- для квартир - на 120,0 м2;

- для житлового будинку - на 300,0 м2;

- для різних типів об'єктів житлової нерухомості - на 420 м2.

Законом України від 24 грудня 2015 року N 909 - VIII «Про внесення змін до Податкового кодексу України і деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень в 2016 році» передбачено збільшення у 2016 році граничного розміру ставки податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, до 3,0 відсотків, та скасовано абз. 6 п. 266.4.1. ч. 266.4. ст. 266, яким було надано право органам місцевого самоврядування на встановлення пільгової площі, з якої сплачується податок.

Рішенням Маріупольської міської ради від 28.01.2016 № 7/4-37 «Про внесення змін до рішення міської ради від 27.02.2015р. № 6/46-5136 «Про затвердження Положень про місцеві податки і збори у м. Маріуполі і визнання такими, що втратили чинність рішень міської ради від 28.01.2011 № 263/3-164; від 27.12.2011 № 6/15-1496; від 24.12.2013 № 6/33-4003», проект якого оприлюднено на офіційному сайті міської ради 14.01.2016р., були внесені зміни до Положення про нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, у м. Маріуполі з метою приведення його до вимог чинного законодавства, а саме, п.5.1 викладено в наступній редакції:

База оподаткування об'єкта/об'єктів житлової нерухомості, в тому числі їх часток, що перебувають у власності фізичної особи платника податку, зменшується:

а) для квартири/квартир незалежно від їх кількості - на 60 кв. метрів;

б) для житлового будинку/будинків незалежно від їх кількості - на 120 кв. метрів;

в) для різних типів об'єктів житлової нерухомості, в тому числі їх часток (у разі одночасного перебування у власності платника податку квартири/квартир та житлового будинку/будинків, у тому числі їх часток), - на 180 кв. метрів.

За п.п.6.2 Положення ставки податку для фізичних та юридичних осіб встановлюються:

- для об'єктів житлової нерухомості у розмірі 0,5 % розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року.

- для об'єктів нежитлової нерухомості в розмірі 1% розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року.

Тобто, міською радою було прийнято рішення про встановлення ставки податку для нежитлової нерухомості не на максимальному рівні (3,0 відсотки), а підвищено лише частково - до 1,0% мінімальної заробітної плати.

Крім того, з метою недопущення додаткового податкового навантаження на власників об'єктів житлової нерухомості (4-5 кімнатних квартир, у яких проживають, зокрема, багатодітні родини) перелік об'єктів, що не є об'єктами оподаткування податком на нерухомість, попереднього рішення було доповнено підпунктами:

е1) об'єкти житлової нерухомості, в тому числі їх частки, що належать багатодітним сім'ям (3 та більше дітей), але не більше одного такого об'єкта на сім'ю;

е2) об'єкти житлової нерухомості, в тому числі їх частки, що належать інвалідам І та ІІ групи, ветеранам війни, малозабезпеченим особам, визнаними такими відповідно до закону, але не більше одного такого об'єкта на громадянина.

Як вбачається з матеріалів справи проект спірного рішення було підготовлено, та, відповідно, рішення було прийнято у відповідності до регламенту Маріупольської міської ради. Зокрема, необхідно зазначити, що під час обговорення проекту рішення на постійних комісіях міської ради жодних зауважень або пропозицій до нього не надходило.

Також з матеріалів справи вбачається, що низка копій рішень місцевих рад України, зокрема м.Львова, м.Вінниці, м.Красноармійська, м.Угледар, спростовують твердження позивача про те, що ставка податку для великих міст України, які не знаходяться на межі лінії розмежування та у зоні АТО, обласні міста мають ставку податку для юридичних осіб нижчу за Маріуполь.

Відповідно до ст.2 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", місцеве самоврядування в Україні - це гарантоване державою право та реальна здатність територіальної громади - жителів села чи добровільного об'єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища, міста - самостійно або під відповідальність органів та посадових осіб місцевого самоврядування вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України. Місцеве самоврядування здійснюється територіальними громадами сіл, селищ, міст як безпосередньо, так і через сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи, а також через районні та обласні ради, які представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст.

Положеннями ч.1 ст.5 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" визначено, що система місцевого самоврядування включає: територіальну громаду; сільську, селищну, міську раду; сільського, селищного, міського голову; виконавчі органи сільської, селищної, міської ради; районні та обласні ради, що представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст; органи самоорганізації населення.

У відповідності до п. 24 ч. 1 ст. 26 ЗУ «Про місцеве самоврядування», виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішується, зокрема, питання встановлення місцевих податків та зборів відповідно до Податкового кодексу України.

Відповідно до ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Отже, орган місцевого самоврядування при здійсненні своїх владних управлінських функцій діє від імені відповідної територіальної громади та в рамках повноважень регламентованих Законом.

У відповідності до положень статті 1 Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності» (№ 1160-IV від 11.09.2003, далі - Закон) державна регуляторна політика у сфері господарської діяльності - це напрям державної політики, спрямований на вдосконалення правового регулювання господарських відносин, а також адміністративних відносин між регуляторними органами або іншими органами державної влади та суб'єктами господарювання, недопущення прийняття економічно недоцільних та неефективних регуляторних актів, зменшення втручання держави у діяльність суб'єктів господарювання та усунення перешкод для розвитку господарської діяльності, що здійснюється в межах, у порядку та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України.

Стаття 9 Закону встановлює, що кожен проект регуляторного акта оприлюднюється з метою одержання зауважень і пропозицій від фізичних та юридичних осіб, їх об'єднань.

Відповідно до ст. 36 Закону, регуляторний акт не може бути прийнятий або схвалений уповноваженим на те органом чи посадовою особою місцевого самоврядування, якщо наявна хоча б однак з таких обставин: відсутній аналіз регуляторного впливу, проект регуляторного акту не був належним чином оприлюднений.

В свою чергу, згідно з п.4 прикінцевих положень Закону України від 24.12.2015 року №99 - УІІ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2016 році» установлено, що у 2016 році до прийнятих рішень органів місцевого самоврядування про встановлення місцевих податків та зборів на 2016 рік не застосовуються вимоги, визначені пп. 12.3.4 п. 12.3 ст. 12 Податкового кодексу України та Законом України «Про засади державної регуляторної політики в сфері господарської діяльності».

Відповідно до ч.3 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), безсторонньо (неупереджено), добросовісно, розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації, пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія), з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, своєчасно, тобто, протягом розумного строку.

На підставі викладеного суд приходить до висновку, що оскаржуване рішення в частині затвердження податків на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки - Положення про нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, у м. Маріуполі (п.п.5,6), прийняте на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, з дотриманням принципу рівності перед законом, пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення, а тому позовні вимоги ГО «Ініціативна група «Разом» є недоведеними та такими, що задоволенню не підлягають.

При цьому суд враховує, що вказане рішення було прийнято на виконання вимог Закону України від 24 грудня 2015 року N 909-VIII «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2016 році» та в термін, встановлений цим Законом (у місячний строк з дня набрання чинності цим Законом). Органи місцевого самоврядування до 1 лютого поточного року подають до відповідного контролюючого органу за місцезнаходженням відомості стосовно пільг, наданих ними щодо об'єктів житлової нерухомості. Згідно із ч.11 ст.59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування підлягають обов'язковому оприлюдненню та наданню за запитом відповідно до Закону України "Про доступ до публічної інформації". Проекти актів органів місцевого самоврядування оприлюднюються в порядку, передбаченому Законом України "Про доступ до публічної інформації", крім випадків виникнення надзвичайних ситуацій та інших невідкладних випадків, передбачених законом, коли такі проекти актів оприлюднюються негайно після їх підготовки. Прикладом незастосування норми про 20-дений строк є, зокрема розгляд проекту місцевого бюджету в строки, передбачені Бюджетним кодексом (це один із тих «інших невідкладних випадків», про які йдеться в ст.59 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні»). Враховуючи вимоги ч.1 ст.59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» та інші об'єктивні чинники, які зумовили опублікування проекту рішення міської ради 14.01.2016р., зокрема, святкові та вихідні дні на початку 2016р., необхідність узгодження проекту рішення з керівниками Жовтневої ОДПІ ГУ ДФСУ у Донецькій області, Маріупольської ОДПІ ГУ ДФСУ у Донецькій області, обов'язок обговорення проекту рішення на засіданнях постійно діючих комісіях міської ради, під час яких жодних зауважень або пропозицій до змісту проекту рішення не надійшло.

Представник позивача під час судового засідання також особисто погодилася з тим, що неприйняття такого рішення у встановлений законом строк призвело б до порушення вимог ЗУ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2016 році».

Окрім того, відповідно до ст.6 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Тобто право на позов має особа, конкретні права, свободи або інтереси якої безпосередньо порушені.

Разом з тим ГО «Ініціативна група «Разом» не доведено належними доказами, що оскаржуване рішення відповідача призвело до звуження обсягу, зменшення чи обмеження існуючих її прав. Європейський суд з прав людини в своїй практиці (рішення від 9 жовтня 1979 року в справі Ейрі (пункт 24), рішення від 13 травня 1980 року в справі Артіко проти Італії (пункт 35) визначає, що Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод призначена для гарантування не теоретичних або примарних прав, а прав практичних та ефективних. Суду не надано доказів того, що позивач є власником об'єктів нерухомого майна в місті Маріуполі та є платником податку на нерухоме майно, відмінним від земельної ділянки. Проте, імовірність виникнення ситуації порушення прав ГО «Ініціативна група «Разом» в майбутньому не може слугувати достатньою підставою для висновку про необхідність захисту цього права.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.2, 6-9, 159-163 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні позову Башкірової Юлії Гнатівни, діючої в інтересах Громадської організації «Ініціативна група «РАЗОМ!», до Маріупольської міської ради про визнання невідповідним законодавству, не чинним з моменту прийняття рішення Маріупольської міської ради від 28.01.2016р. №7/4-37 «Про внесення змін до рішення міської ради від 27.02.2015р. №6/46-5136 «Про затвердження Положень про місцеві податки і збори у м.Маріуполі і визнання такими, що втратили чинність рішень міської ради від 28.01.2011 №6/3-164; від 27.12.2011 №6/15-1496; від 24.12.2013 №6/33-4003» в частині затвердження податків на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки - відмовити.

Апеляційна скарга на постанову суду може бути подана до Донецького апеляційного адміністративного суду через Жовтневий районний суд міста Маріуполя Донецької області протягом десяти днів з дня її оголошення.

Суддя О.М.Томілін