Справа № 826/5613/16
Суддя: Аблов Є.В.
Дата ухвалення: 2016-11-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

11 листопада 2016 року № 826/5613/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Аблова Є.В., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 до ДПІ у Дніпровському районі Головного управління ДФС у м. Києві про визнання протиправними та скасування рішень, -

В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулась фізична особа - підприємець ОСОБА_1 з позовом до ДПІ у Дніпровському районі ГУ ДФС у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 20.09.2013 р.:

- №, відповідно до якого позивачу збільшено грошове зобов'язання за платежем «податок на доходи фізичних осіб» у розмірі 20629,84 грн. за основним платежем та 5157,46 грн. за штрафними санкціями;

- №, відповідно до якого позивачу збільшено грошове зобов'язання за платежем «податок на додану вартість» у розмірі 30388 грн. за основним платежем та 7584,50 грн. за штрафними санкціями.

В обґрунтування позову зазначається, що висновки ДПІ ґрунтуються на начебто нездійсненні господарських операцій, які були відображені в обліку та за результатами яких були сформовані спірні суми податкових вигод, які не визнаються ДПІ.

Між тим, наполягає позивач, господарські операції за період квітня, липня, серпня 2012 року з контрагентами фактично виконані та належним чином документально оформлені, у т.ч. податковими накладними; контрагенти є реально діючими підприємствами та від їх імені діють уповноважені особи.

Таким чином, як вважає позивач, він мав всі правові підстави для формування спірних сум податкових вигод.

Відносно посилання ДПІ на діяльність інших підприємств «по ланцюгу», які були постачальниками на адресу контрагентів позивача, позивач зазначає, що не мав відносин з цими підприємствами та йому не відомо про діяльність цих підприємств - контрагентів позивача.

Позивач акцентує також увагу на тому, що контрагенти на момент укладання правочинів, які ДПІ вважає нікчемними, були правоздатними і перебували в якості зареєстрованих юридичних осіб.

Посилаючись на наведене, а також на рішення ЄСПЛ Інтерсплав проти України, «Булвес» АД проти Болгарії і Бізнес Супорт Центр проти Болгарії, позивач вважає висновки акту перевірки безпідставними, а оскаржувані рішення такими, що є протиправними та підлягають скасуванню.

ДПІ проти позову заперечує та з підстав, викладених в акті перевірки, вважає оскаржувані рішення законними та обґрунтованими.

ДПІ зазначає, що відносно контрагентів складено акти про неможливість проведення зустрічної звірки, в яких проаналізовано діяльність інших (третіх) осіб - підприємств, які були постачальниками на адресу контрагентів позивача. З пояснень керівників цих інших (третіх осіб) - підприємств, з якими мали відносини контрагенти позивача, вбачається, що вони не мали відношення до діяльності цих підприємств, а відтак наведене вказує на нездійснення спірних операцій та, відповідно, відсутність підстав для формування позивачем спірних сум податкових вигод.

На підставі ч. 6 ст. 128 КАС України у судовому засіданні 12.09.2016. ухвалено про розгляд справи у письмовому провадженні.

Розглянувши подані матеріали, заслухавши пояснення присутніх представників осіб, які беруть участь у справі, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд зазначає наступне.

ДПІ у Дніпровському районі ГУ Міндоходів у м. Києві, правонаступником якої є ДПІ у Дніпровському районі Головного управління ДФС у м. Києві, проведено документальну планову виїзну перевірку дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства, правильності обчислення, повноти та своєчасності внесення до бюджету держави податків, зборів та інших платежів фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 (р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1; АДРЕСА_1) за період з 01.01.2012 р. по 31.12.2012 р.

За результатами перевірки складено акт від 06.09.2013 р. №617/26-53-17-01/НОМЕР_1 (далі - Акт перевірки).

Відносно загальних відомостей про платника податків зазначено, що в якості СПД позивачка зареєстрована 30.10.2003 р; на податковий облік взято 13.11.2003 р.; платником ПДВ зареєстрована згідно свідоцтва від 15.12.2003 р. №88020480.

Позивачка перебувала на загальній системі оподаткування.

До видів діяльності належить: інші види перероблення та консервування фруктів та овочів; оптова торгівля фруктами та овочами; оптова торгівля іншими продуктами харчування, у тому числі рибою, ракоподібними і молюсками; роздрібна торгівля фруктами та овочами в спеціалізованих магазинах; роздрібна торгівля іншими продуктами харчування в спеціалізованих магазинах; інші види роздрібної торгівлі поза магазинами.

За період з 01.01.2012 р. по 31.12.2012 р. позивачка здійснювала роздрібну торгівлю зеленню, фруктами.

В акті зазначається про наявність у позивача складу/офісу.

Перевіркою правильності визначення витрат, відображених в декларації про доходи, з даними перевірки, виявлено, що в 2012 р. позивачка віднесла до валових витрат суми, які мають ознаки фіктивності: за 2012 р. задекларовано 5 153 516,04 грн., фактичні - 5 032 164,04 грн. Різниця склала 121 352,00 грн. Йдеться про суму коштів у розмірі 76 193,12 грн. (без ПДВ) перерахованих ТОВ «Компанія «Скрап-продакшн» (код з ЄДР 37739743), ТОВ «Аквамарин груп» (код з ЄДР 36126732) в квітні 2012 р. на суму 45 158,88 грн.

В Акті перевірки зазначається, що зазначені підприємства мають ознаки фіктивності, свідоцтва платників ПДВ анульовано відповідно 22.10.2012 р. та 24.04.2013 р.

Відносно ТОВ «Компанія «Скрап-продакшн» (код з ЄДР 37739743; 04212, м.Київ, вул. Маршала Тимошенка, 9) ДПІ в Оболонському районі м. Києва ДПС проведено невиїзну документальну позапланову перевірку. Фактично ж - складено акт про неможливість проведення зустрічної звірки від 06.11.2012 р. № 291/22-7/37739743. В ньому зазначається, що правочини не спрямовані на реальне настання правових наслідків по правочинах з контрагентами, у т.ч. з позивачем в липні 2012 р. на суму податку на додану вартість 7378,92 грн. та в серпні 2012 р. на суму ПДВ 11668,99 грн. В акті зазначено, що станом на дату акту в ЄДР внесено запис про відсутність підтвердження відомостей.

Також в Акті перевірки зазначається, що ДПІ у Печерському (фактично - у Шевченківському) районі м. Києва відносно ТОВ «Аквамарин груп» (код з ЭДР 36126732) проведено невиїзну документальну позапланову перевірку. Фактично ж - складено акт про неможливість проведення зустрічної звірки від 12.07.2012 р. № 797/2220/36126732.

Згідно з висновками цього акту про неможливість проведення зустрічної звірки правочини мають ознаки нікчемності в силу закону, в частині недодержання в момент вчинення правочину вимог, які не спрямовані на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ними по правочинах, здійснених ТОВ «Аквамарин груп» з контрагентами, у т.ч. ПП-ФО ОСОБА_1 в квітні 2012 р. суму податку на додану вартість 11 289,72 грн. В акті зазначено, що звірку неможливо провести у зв'язку з відсутністю цього товариства за адресою м. Київ, вул. Кирилор-Мефодіївська, 8.

З урахуванням положень п. 177.4. ПК України (щодо витрат) ДПІ зазначає, що позивач «не мала включати до валових, витрати з підприємством яке мало ознаки «фіктивності» ТОВ «Компанія «Скрап-продакшн», ТОВ «Аквамарин груп».

Відтак, робиться висновок, що за 2012 рік до складу валових витрат не включається сума оплати вказаним підприємствам відповідно у розмірі 76 193,12 грн. та 45 158,88 грн.

ДПІ зазначає, що в порушення вимог п. 177.2., 177.4. ПК України позивач допустила заниження податку на доходи фізичних осіб у розмірі 20 629,84 грн., оскільки контрагенти мали ознаки «фіктивності».

Відносно податкового кредиту з ПДВ в Акті перевірки зазначається, що на порушення п. 14.1., 188.1., 198.2. ПК України позивачем завищено податковий кредит з ПДВ на суму 30 338 грн., у т.ч. за липень 2012 р. - на 7 379 грн., за серпень 2012 р. на суму 11 669 грн., за квітень 2012 р. на 11 290 грн.

В обґрунтування цих висновків, крім вищенаведених, ДПІ зазначає, що ТОВ «Компанія «Скрап-продакшн» має розбіжності згідно бази даних «АІС співставлення ПЗ та ПК» на суму 19067 грн. Згідно бази даних товариство не задекларувало податкові зобов'язання по ФОП ОСОБА_1 за липень 2012 р. на суму 7378,92 грн. та за серпень 2012 р. на суму 11668,99 грн.

Окрім того, на момент перевірки ТОВ «Аквамарин груп», має розбіжності згідно бази даних на суму ПДВ 11 289,72 грн. Згідно бази даних цим контрагентом не задекларовано та не відображено податкові зобов'язання по ФОП ОСОБА_1 за квітень 2012 року на суму 11 289,72 грн.

Надалі, на стор. 14 Акту перевірки ДПІ зроблено висновок, що враховуючи вищевикладене, слідує, шо ПП-ФО ОСОБА_1 не надано доказів фактичного постачання товару, таким чином зроблено висновок про відсутність реальної поставки.

ДПІ зазначає, що сам факт сплати коштів контрагенту не є безумовним підтвердженням того, що купівля-продаж мало місце.

Таким чином, як ще надалі зазначає ДПІ, перевіркою встановлено проведення транзитних фінансових потоків, спрямованих на здійснення операцій надання податкової вигоди, зокрема, у випадках, коди операції здійснюються з метою штучного формування валових витрат та податкового кредиту та не мають реального товарного характеру.

ДПІ зазначає, що у позивача встановлено відсутність об'єктів оподаткування при придбанні товарів із зазначеними контрагентами, дані, наведені в деклараціях є недійними.

Зазначено, що в порушення вимог п. 14.1, 188.1., 198.2. ПК України занижено ПДВ до сплати у розмірі 30 338 грн.

На підставі саме вищезазначених висновків Акту перевірки прийнято оскаржувані рішення.

Проаналізувавши у взаємозв'язку з вищенаведеним положення ПК України (в редакції на час виникнення спірних відносин), а саме:

- - п/п. 14.1.36. (щодо визначення терміну «господарська діяльність»), п/п. 14.1.185. (щодо визначення «постачання послуг»), п/п. 14.1.203 (щодо визначення «продаж результатів робіт (послуг), п/п. 14.1.191. (щодо визначення «постачання товарів»), п/п. 14.1.202. (щодо визначення «продаж (реалізація) товарів»),

- (щодо ПДВ) п/п. 14.1.178 (щодо визначення «податок на додану вартість»), п/п. 14.1.181 (щодо визначення «податковий кредит»), п. 188.1. (щодо бази оподаткування), п. 185.1. (щодо визначення «об'єкт оподаткування), п. 198.1. ПК України (щодо операцій, при здійсненні яких виникає право на віднесення сум податку до податкового кредиту), п. 198.2. (щодо дати виникнення права на віднесення сум податку до податкового кредиту), п. 198.3. (щодо порядку визначення сум податкового кредиту), п. 201.1. (щодо видачі п/п та її реквізитів), п. 201.4. (щодо дати видачі податкової накладної), п. 201.6. (щодо статусу податкової накладної (п/н) та її відображення у РПН), п. 201.7. (щодо видачі п/н на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг); п. 201.8. (щодо осіб, яким надано право нарахування податку та видачі п/н), п. 201.10 ПК України (щодо видачі п/н платником податку та статусу п/н як підстави нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту); п. 198.6. (щодо наслідків не підтвердження сум податку),

- (щодо оподаткування доходів, отриманих фізичною особою - підприємцем) п. 177.2. (щодо об'єкта оподаткування), п. 177.4. та розділу ІІІ, п. 138.2. (щодо витрат),

- а також п/п. 16.1.2., 16.1.3., п. 44.1. ПК України (щодо ведення обліку та підтвердження даних обліку) та положення ч. 2. ст. 3., ч. 1 ст. 9, ст. 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», суд приходить до наступних висновків.

Так, податкова звітність формується на підставі первинних бухгалтерських документів, які, для надання їм юридичної значимості (сили), крім іншого, мають бути видані за фактично вчиненою операцією.

Правові наслідки у вигляді виникнення у покупця права на формування сум витрат та податкового кредиту з ПДВ, виникають за наявності сукупності обставин та підстав, з якими наведені вище норми податкового законодавства пов'язують можливість формування спірних сум податкових вигод та які є передумовою їх формування.

Зокрема, такі правові наслідки наступають у разі: (1) фактичного (реального) здійснення оподатковуваних операцій; (2) документального підтвердження реального здійснення господарських операцій сукупністю юридично значимих (дійсних) первинних та інших документів, які зазвичай супроводжують операції певного виду (в залежності від характеру певних операцій) та які містять інформацію про зміст та обсяг операції, підписані уповноваженими особами; (3) придбання товарів/послуг з метою їх використання в господарській діяльності; (4) наявності розумних економічних причин (ділової мети) для здійснення господарських операцій; (5) наявності у сторін спеціальної податкової правосуб'єктності (особа, що видає податкову накладну, повинна бути зареєстрованою як платник ПДВ); (6) наявності у покупця податкової накладної, яка відповідає вимогам ст. 201 ПК України та підписана уповноваженою особою.

У той же час, наведені вище норми податкового законодавства у взаємозв'язку з приписами законодавства з питань бухгалтерського обліку та звітності визначають окремі випадки, за яких неможливе формування витрат та податкового кредиту, зокрема, це: не пов'язаність здійсненої операції (понесених витрат) з господарською діяльністю покупця (придбання товарів/послуг без мети їх використання у господарській діяльності), фіктивність операцій/нездійснення оподатковуваних операцій, видача податкової накладної особою, яка не є платником ПДВ та, крім того, відсутність у платника податків юридично значимих первинних документів, зареєстрованих у встановлених випадках в ЄРПН податкових накладних.

У взаємозв'язку з вищенаведеним, суд, вирішуючи спір по суті, також зазначає, що відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

При цьому, вирішуючи з урахуванням наведених вище обставин та норм законодавства спір по суті, суд виходить також з того, що при дослідженні факту здійснення господарської операції оцінці підлягають відносини безпосередньо між учасниками тієї операції, на підставі якої сформовані дані податкового обліку, на що звертає увагу у своєму роз'ясненні ВАС України від 02.06.2011 р. № 742/11/13-11.

Окрім того, вирішуючи спір по суті, суд також виходить з того, що суб'єкт владних повноважень не має права, обґрунтовуючи правомірність свого рішення, посилатися на підстави, які не враховувалися ним при ухваленні оспорюваного рішення, тобто оскаржуване рішення оцінюються судом виходячи з доведеності з боку податкового органу тих обставин (фактичних підстав) і норм права (юридичних підстав), які наведені податковим органом в Акті перевірки, що забезпечує дотримання принципу правової визначеності при вирішенні спірних взаємовідносин.

В даному випадку, як приходить до висновку суд, в порядку виконання обов'язку визначеного ч. 2 ст. 71 КАС України, та з урахуванням приписів ч. 1 ст. 138 КАС України (щодо предмету доказування), відповідач не довів належними та допустимими доказами наявності обставин, які б свідчили про порушення позивачем податкового законодавства, наявність яких би призводила до невизнання права позивача на формування спірних сум податкових вигод, а відтак ДПІ не довела законності та обґрунтованості оскаржуваних рішень.

Доводи, покладені ДПІ в основу висновків Акту перевірки та оскаржуваних рішень (зокрема «контрагенти мають ознаки фіктивності»), є доволі гіпотетичними та неприпустимо спрощеними, висновки ДПІ по суті ґрунтуються на припущеннях та недоведених обставинах, з огляду на що висновки Акту перевірки не можуть бути підставою для висновків про порушення позивачем податкового законодавства за відносинами із зазначеними контрагентами та підставою для прийняття спірних рішень.

Так, крім іншого, наявними матеріалами справи спростовують доводи ДПІ, що контрагенти позивача не задекларували податкові зобов'язання по операціям з поставки позивачу товарів/послуг.

ДПІ зазначає в Акті перевірки (стор. 11), що ТОВ «Компанія «Скрап-Продакшн» не задекларувало податкові зобов'язання по ФОП ОСОБА_1 за липень 2012 р. на суму 7378,92 грн. та за серпень 2012 р. на суму 11668,99 грн. Однак, з акту від 06.11.2012 р. №291/22-7/37739743 (стор. 7, 9) вбачається та ДПІ у Оболонському районі м. Києва зазначається, що контрагент задекларував вказані податкові зобов'язання у звітності за липень - серпень 2012 р.

ДПІ зазначає в Акті перевірки, що ТОВ «Аквамарин Груп» не задекларувало податкові зобов'язання по ФОП ОСОБА_1 за квітень 2012 року на суму 11 289,72 грн. Однак, з акту від 12.07.2012 р. №797/22-20/36126732 (стор. 8) вбачається та ДПІ у Шевченківському районі м. Києва зазначається, що контрагент задекларував вказані податкові зобов'язання у звітності за квітень 2012 р.

Будь-яких рішень про невизнання цієї звітності ДПІ не надано.

Слід зазначити, що по суті доводи ДПІ в обґрунтування нездійснення господарських операцій зводяться до того, що постачальниками позивача були товариства, які у свою чергу мали відносини по ланцюгу з іншими (третіми особами), які мають ознаки фіктивності, з якими, однак, позивач не вступав у взаємовідносини.

При цьому, посилаючись на безтоварність операцій інших осіб з контрагентами позивача та на ці ж обставини в обґрунтування безтоварності операцій між власне позивачем та його безпосередніми контрагентами, ДПІ не проаналізувала характер операцій між контрагентами та їх постачальниками, а також асортимент товарів по «ланцюгу» та не надала доказів того, що позивачу поставлялися товари, які були відсутні у контрагентів (не придбавалися у вказаних інших осіб).

Суд в контексті наведеного наголошує на тому, що згідно з усталеною судовою практикою вищих судових інстанцій, можливі порушення податкового законодавства з боку контрагентів позивача, чого в даному випадку не доведено ДПІ, а тим більше - інших осіб (контрагентів контрагента позивача), за відсутності доказів протиправної змови учасників операцій з метою отримання позивачем (покупцем) необґрунтованої податкової вигоди, не є підставою для висновку про порушення саме покупцем вимог податкового законодавства та не є підставою для позбавлення покупця сформованих податкових вигод за фактично вчиненою операцією.

Під час розгляду справи відповідачем не надано вироку суду відносно посадових осіб позивача або контрагентів позивача за спірними операціями, яким би встановлювались обставини протиправної діяльності цих осіб та підприємств з метою отримання необґрунтованої податкової вигоди за спірними операціями.

Не надано навіть пояснень будь-яких осіб щодо непричетності до діяльності підприємств по «ланцюгу» постачання.

Слід також зазначити, що під час розгляду справи не надано рішення суду відносно контрагента позивача, яке б набрало законної сили та яке б було прийнято в порядку ст. 55-1 ГК України («Фіктивна діяльність суб'єкта господарювання»).

У взаємозв'язку з наведеним, суд також зазначає, що під час розгляду справи ДПІ не надано рішення суду, прийнятого в порядку ч. 2. ст. 234 ЦК України щодо фіктивності правочину, тобто щодо вчинення правочину без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином.

Під час розгляду справи ДПІ також не надано рішення суду про визнання укладених з контрагентами правочинів недійсними з підстав їх суперечності інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, як-то передбачено приписами ч. 3 ст. 228 ЦК України.

В контексті наведеного слід додати, що під час розгляду справи ДПІ не надано рішення суду, яке б було прийнято в порядку ст. 207 ГК України щодо визнання недійсними спірних операцій з підстав невідповідності спірних операцій вимогам закону, або вчинення їх з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства.

Що стосується посилання на акти перевірок контрагентів, то, як вже зазначалося вище, фактично відносно контрагентів позивача складено акти про неможливість проведення зустрічної звірки по контрагентам, хоча в силу вимог 75.3. ПК України має складатися довідка.

В зв'язку з цим слід зазначити, що неможливість звірки свідчить про відсутність у податкового органу відомостей, а отже і про неможливість формування податкової інформації. При неможливості звірки, відповідно, податковим органом не можуть формуватися висновки за аналогією висновків акту перевірки.

В силу вимог п/п. 73.5. ПК України та п. 3 Порядку проведення органами державної податкової служби зустрічних звірок, затвердженого постановою КМ України від 27 грудня 2010 р. № 1232 (в редакції на час складання зазначених актів), зустрічна звірка може бути ініційована ДПІ, яка здійснює перевірку платника податку (позивача), шляхом надіслання до ДПІ за місцезнаходженням контрагентів платника податків (третіх осіб) відповідного доручення.

Як вбачається із змісту актів про неможливість проведення зустрічної звірки, процедура проведення звірки не була ініційована відповідачем по даній справі у зв'язку з проведенням перевірки позивача, як-то передбачено п. 3 Порядку, та проводилась за власною ініціативою та на власний розсуд ДПІ за місцем реєстрації контрагентів.

Наведене вказує на порушення проведення порядку проведення зустрічної звірки відомостей щодо взаємовідносин позивача з даними його контрагентів та на те, що акти про неможливість звірки складені з порушенням встановлених законодавством правил і процедур, що зумовлює застосування до них положень ч. 3 ст. 70 КАС України, відповідно до яких докази, одержані з порушенням закону, судом при вирішенні справи не беруться до уваги.

В контексті наведеного слід додати, що акти про неможливість проведення зустрічних звірок взагалі не містять відомостей щодо інформування контрагентів про такий захід, не містять відомостей щодо витребування у контрагента певної інформації, не містять відомостей щодо виходу працівників ДПІ за місцезнаходженням контрагента, як і відомостей щодо направлення цих актів контрагентам та, складені поза межами періоду виконання спірних операцій, що додатково вказує на те, що ці акти не можуть бути самостійною та достатньою підставою для висновку про відсутність контрагентів за місцезнаходженням у період виконання спірних операцій, відсутності у контрагентів відповідних умов для здійснення спірних операцій в період проведення цих операцій, підставою для висновку про нездійснення спірних операцій та про порушення позивачем податкового законодавства.

Тобто, з наведеного вбачається, що акти про неможливість проведення зустрічної звірки є доказами, здобутим з порушенням закону та відповідно ч. 3 ст. 70 КАС України судом не беруться до уваги в якості доказів на обґрунтування висновків Акту перевірки, складеного відносно позивача, що у свою чергу вказує на те, що висновки Акту перевірки не містять в собі достатніх обставин, які б давали відповідачу підстави для формування висновків Акту перевірки про нездійснення спірних операцій та про відсутність у позивача підстав для формування спірних сум податкових вигод.

Слід зазначити, що під час перевірки ДПІ взагалі не розкрила - у чому саме полягає зміст операцій за якими донараховала позивачу податкові зобов'язання.

У той же час, позивачем надано сукупність первинних та інших документів, які зазвичай супроводжують виконання операцій такого роду операцій, які у сукупності не дають підстав для сумніву щодо фактичного здійснення спірних операцій, підстав для висновку про нездійснення спірних операцій контрагентами позивача та про відсутність у позивача підстав для формування спірних сум податкових вигод. Натомість, сукупність вказаних матеріальність підтверджує фактичне виконання спірних операцій.

Так, 13.07.2916 р. між позивачем (покупець) та ТОВ «Компанія «Скрап-Продакшн» (продавець) укладено договір № 130712 від 13.07.2012 р. на поставку сільськогосподарської продукції та/або продуктів харчування. Заявки формуються у телефонному режимі. Передача товару оформляється видатковими накладними (п. 2.1., п. 3.9. договору). Товар приймається за адресою поставки (п. 3.3. договору), - за місцем знаходження покупця (п. 3.7. договору). Оплата здійснюється не пізніше 14 календарних днів від дати здійснення поставки (п. 5.1. договору).

Згідно з видатковою накладною від 13.07.2012 р. № 130712 позивачкою прийнята продукція: імбир, Айсберг салат, баклажани, броколі, буряк, картопля та інша аналогічна овочева та плодова продукція загальною вартістю 14 770,22 грн., ПДВ - 2954,04 грн., з ПДВ - 17724,26 грн. Оформлено податкову накладну № 144 від 13.07.2012 р.

30.07.2012 р. між тими ж особами укладено договір № 300710 аналогічного змісту. Згідно із накладною від 30.07.2012 р. позивачці поставлено аналогічну сільськогосподарську продукцію на суму 22 124,36 грн., ПДВ - 4424,87 грн., з ПДВ - 26 549,23 грн. оформлено податкову накладну № 148 від 30.07.2012 р.

З первинних документів вбачається, що обсяг поставки по окремій продукції складав невеликі обсяги, наприклад, салат - 12 кг., морква - 153 кг., картопля 623 кг., буряк - 37,2 кг., що відповідно, не потребувало наявності у позивача значних людських та матеріальних ресурсів для реалізації вказаних операцій.

З умов договорів вбачається, що приймання продукції здійснюється на складі позивача, наявність якого ДПІ підтверджує в Акті перевірки. Тобто, за умовами договорів позивач не приймає участі у транспортних відносинах щодо доставки йому продукції та, відповідно, наявність ТТН у даному випадку не передбачається.

У свою чергу, між ТОВ «Аквамарин Груп» (виконавець) та позивачем укладено договір № 100112 від 10.01.2012 р., відповідно до умов якого виконавець за дорученням позивача виконує роботи з фасування (маркування) та пакування продукції на складі позивача за адресою м. Київ, вул Куренівська, 15-а. Відповідно до акту від 28.04.2012 р. за період з 11.01.2012 р. по 28.04.2012 р. позивачу надано послуги з фасування, маркування (упаковки) продукції: м'яти, руколи, базиліка, цибулі, розмарину, тім'яну, коріандру, орегано, тархуна, шавлія на загальну суму 11 289,72 грн. На цю ж дату складено податкову накладну № 272 від 28.04.2012 р.

Проведення розрахунків за вказаними операціями ДПІ не заперечується.

Що стосується подальшого руху товарів та використання придбаних товарів/послуг у власній господарській діяльності позивача, останнім надано договори поставки: з ТОВ «БУДА-БАР Україна», ФОП ОСОБА_2, ПП «АГРОМІКС ПРОДАКТС», ФОП ОСОБА_3, ТОВ «АЛНАИР», ТОВ «АТОР», ТОВ «Куренівський парк», а також 47 видаткових накладних на поставку вказаним особам продуктів харчування, сільськогосподарської продукції за період липня - листопада 2012 року, а також виписки по рахунку позивачки за період з липня по вересень 2012 року щодо проведених розрахунків.

ДПІ під час розгляду справи не спростовано обставин руху товарів на підставі наведених вище первинних документів.

В контексті наведеного слід додати, що в порядку виконання обов'язку, визначеного ч. 2 ст. 71 КАС України, ДПІ під час розгляду справи не доведено обсягів трудових та інших ресурсів, які були необхідні контрагентам для виконання спірних операцій, але були відсутні, а відтак не доведено неможливості здійснення контрагентами господарської діяльності та, зокрема, спірних операцій.

Водночас, слід зазначити, що вищезгадані первинні документи за спірними операціями, податкові накладні, видані контрагентами позивача за оподатковуваними операціями, що відповідає наведеним вище положенням податкового законодавства стосовно порядку оформлення та підстав їх видачі, наведені в п/н данні відповідають та кореспондуються з даними первинних документів.

Контрагенти позивача на момент вчинення господарських операцій, видачі податкових накладних були зареєстровані платниками ПДВ, що не заперечується в Акті перевірки, а отже видача ними податкових накладних як платниками ПДВ є правомірною.

Судом під час розгляду справи також не встановлено обставин, які б відповідно до конкретних норм ЦК України свідчили про нікчемність правочинів, укладених між позивачем та його контрагентами.

В Акті перевірки не наведено жодних обставин та доказів, які б свідчили про незвичність цін за спірними операціями, або про невідповідність господарських операцій цілям та завданням статутної діяльності позивача, незвичності цих операцій, збитковості здійснених операцій, або інших обставин, які б окремо або в сукупності могли б свідчити про не пов'язаність операцій з господарською діяльністю позивача, фіктивність вчинених операцій, а також про те, що вчинення зазначених операцій не було обумовлено розумними економічними причинами (цілями ділового характеру), а дії позивача та його контрагентів були спрямовані на отримання необґрунтованої податкової вигоди.

Відповідачем по суті не надано в порядку виконання обов'язку, передбаченого ч. 2 ст. 71 КАС України, будь-яких належних та допустимих доказів, не доведено наявності обставин та підстав, які б свідчили про порушення позивачем податкового законодавства та наявність яких би призводила до невизнання права позивача на формування спірних сум податкових вигод та які б відповідно до вищезгаданих положень податкового законодавства та законодавства з питань бухгалтерського обліку унеможливлювали формування позивачем спірних сум податкових вигод за вищезгаданими операціями, які б свідчили про нездійснення спірних операцій та про юридичну дефектність первинних документів за спірними операціям, а відтак ДПІ не довела законності та обґрунтованості висновків акту перевірки та, відповідно, оскаржуваних рішень.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Враховуючи вищенаведене в сукупності, суд приходить до висновку, що ДПІ не доведено законності та обґрунтованості оскаржуваних рішень у зв'язку з чим приходить до висновку про задоволення позову шляхом визнання протиправними та скасування оскаржуваних рішень. З огляду на це, на користь позивача підлягають відшкодуванню судові витрати (судовий збір).

Керуючись вимогами статей 11, 69-71, 94, 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва,-

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 20.09.2013 р. № та № , прийняті ДПІ у Дніпровському районі ГУ Міндоходів у м. Києві.

Стягнути з Державного бюджету України за рахунок бюджетних асигнувань Державної податкової інспекції у Дніпровському районі Головного управління ДФС у м. Києві (код з ЄДР 39469994) на користь фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1; АДРЕСА_1) 637,11 гривень на відшкодування судового збору, сплаченого платіжним дорученням № 4344 від 04.04.2016 р.

Постанова набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України. Постанова може бути оскаржена за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Є.В. Аблов