Справа № 817/1215/16
Суддя: Сало А.Б.
Дата ухвалення: 2016-10-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

31 жовтня 2016 р.Р і в н е 817/1215/16

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Сала А.Б. за участю секретаря судового засідання Мідлік А.В. та сторін і інших осіб, які беруть участь у справі:

позивача: представник ОСОБА_1

відповідача: представник Федченко О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом

ОСОБА_3

до Рівненської митниці Державної фіскальної служби України
про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинення певних дій , -
В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_3, звернувся до Рівненського окружного адміністративного суду з позовом до відповідача, Рівненської митниці Державної фіскальної служби України, про:

- визнання неправомірними дій відповідача щодо винесення рішення про коригування митної вартості товарів №204000009/2016/000023/2 від 25.07.2016, та винесення Картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформлені випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №204000009/2016/00022 від 26.07.2016;

- визнання протиправним та скасування рішення відповідача про коригування митної вартості товарів №204000009/2016/000023/2 від 25.07.2016;

- визнання протиправним та скасування винесеної відповідачем Картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №204000009/2016/00022 від 26.07.2016;

- зобов'язати відповідача, Рівненської митниці Державної фіскальної служби України, здійснити митне оформлення вантажного автомобіля, бувшого у використанні з механічним пошкодженням після ДТП, марки "CITROEN", модель "NEMO", ідентифікаційний номер (номер кузова) НОМЕР_2, номер двигуна НОМЕР_1 на підставі наданих позивачем документів.

В обгрунтування позовних вимог позивач зазначив, що подав усі документи і виконав всі умови, визначені статтею 53 Митного кодексу України від 13.03.2012 №4495-VI, необхідні для визначення митної вартості товару за основним методом - ціною договору (контракту) щодо імпортованого товару, відтак вважає протиправним рішення відповідача про коригування митної вартості за резервним методом, а також Картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення, якою позивачу відмовлено у митному оформленні товару, що ввозиться. З таких підстав просив суд позов задовольнити повністю.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав повністю з підстав, викладених у позовній заяві, просив суд позов задовільнити.

Відповідач проти позовних вимог заперечував, представник відповідача подав суду письмові заперечення (а.с.33-35), у яких зазначив, що у інформації, наданій декларантом під час подання митної декларації, було відсутнє обґрунтування числового значення рівня заявленої митної вартості товару, що імпортується, тому, відповідно до вимог Митного кодексу України від 13.03.2012 №4495-VI, посадовою особою відповідача було направлено позивачу електронну вимогу щодо надання додаткових документів з метою підтвердження заявлених відомостей у митній декларації, на яку декларантом було надано відмову в наданні додаткових документів. Враховуючи те, що заявлені числові значення складових митної вартості не були підтверджені документально та не піддаються обчисленню, відповідач стверджував, що застосування методу визначення митної вартості товару за ціною угоди було неможливим. Оскільки декларантом було надано відмову в наданні додаткових документів, що підтвердили б рівень митної вартості товару, та за результатом проведеної процедури консультації з декларантом та наявної цінової інформації щодо подібних, аналогічних товарів у офіційних джерелах, відповідачем підставно було прийнято оскаржуване рішення про коригування митної вартості заявленого товару та Картку відмови в прийнятті митної декларації, відтак позовні вимоги вважає необгрунтованими та просив суд відмовити у задоволенні позову повністю.

У судовому засіданні представник відповідача заперечував проти позовних вимог із підстав, викладених у письмових запереченнях, просив суд відмовити у задоволенні позову повністю.

Заслухавши у відкритому судовому засіданні пояснення представників сторін, дослідивши подані ними письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об'єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити повністю. При цьому суд виходив з наступного.

Як встановлено судом, 25.07.2016 на митному посту "Рівне-центральний" Рівненської митниці ДФС за митною декларацією №204050003/2016/010455 подано до митного оформлення товар "Вантажний автомобіль бувший у використанні, марка "CITROEN", модель "NEMO", ідентифікаційний номер кузова НОМЕР_2". Імпортер - Гр.України ОСОБА_3. Фактурна вартість товару згідно рахунку від 19.07.2016 №20160085 становить 2800 євро.

При цьому, враховуючи відомості щодо цінових рівнів на подібні транспортні засоби, наявні у періодичному довіднику Schwackeliste IIІ/2016, сторінка 18 (вартість 6950 євро), у відповідача виникли сумніви у правильності визначення митної вартості задекларованого до митного оформлення товару.

За відсутності підтвердження розрахунку числового значення заявленої митної вартості товару, з метою підтвердження інформації щодо числових значень складових митної вартості, яка містилася у документах, поданих разом з митною декларацією, 25.07.2016 відповідачем направлено позивачу електронне повідомлення з вимогою надання додаткових документів, а саме:

1) висновку експерта-автотоварознавця щодо вартості імпортованого транспортного засобу, із врахуванням технічного стану транспортного засобу, терміну його експлуатації, його комплектації, відомості щодо яких вказані у Актах про проведення огляду (переогляду) товарів до МД від 25.07.2016 №204050003/2016/010455, від 25.07.2016 №209100003/2016/00750 та технічному паспорті від 17.08.2015 №422897501;

2) документи, щодо вартості перевезення транспортного засобу.

Також зазначено, що у відповідності до частини 6 статті 53 Митного кодексу України від 13.03.2012 №4495-VI декларант має право за бажанням надати інші документи, які підтверджують числові значення складових митної вартості товарів.

25.07.2016 позивачем на електронне повідомлення відповідача стосовно необхідності надання додаткових документів для підтвердження заявленої митної вартості товару, листом від 25.07.2016 №28 повідомлено, що додаткові документи надаватися не будуть.

Вказані обставини слугували підставою для визначення відповідачем митної вартості імпортованого позивачем товару ("Вантажний автомобіль бувший у використанні, марка "CITROEN", модель "NEMO", ідентифікаційний номер кузова НОМЕР_2") за резервним методом та прийняття спірного рішення про коригування митної вартості товарів №204000009/2016/000023/2 від 25.07.2016 та Картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №204000009/2016/00022 від 26.07.2016 (а.с.15-16).

З матеріалів справи встановлено, що митну вартість транспортного засобу визначено відповідачем на підставі інформації щодо ціни аналогічного транспортного засобу, наявної у довіднику Schwackeliste IIІ/2016, сторінка 18 (за основу розрахунку прийнято вартість 6950 євро).

Ціна 6950 євро наведена у довідковій літературі для транспортного засобу з терміном експлуатації 15 місяців, а фактичний термін експлуатації імпортованого автомобіля позивача, станом на дату здійснення митного оформлення, становив 11 місяців (дата першої реєстрації 17.08.2015). Для приведення бази оподаткування у відповідність до фактичного терміну експлуатації, відправну вартість було скориговано наступним чином: 6950 євро + (6950 євро - 5950 євро) / 12 міс. х 4 міс. = 7283,33 євро.

Крім того, як пояснив суду представник відповідача у ході судового розгляду, при винесенні оскаржуваного рішення про коригування митної вартості товарів посадовою особою відповідача були враховані пошкодження, заявлені декларантом згідно Актів про проведення огляду (переогляду) товарів до МД від 25.07.2016 №204050003/2016/010455, від 25.07.2016 №209100003/2016/00750 та технічному паспорті від 17.08.2015 №422897501. Застосовані значення показників зниження вартості транспортного засобу, визначені таблицями 4.1 та 4.2 Додатку 4 до Методики товарознавчої експертизи та оцінки дорожніх транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24.11.2003 №142/5/2092; відсоткове значення показників зниження вартості транспортного засобу, згідно фізичних пошкоджень становило 5,75 %.

Таким чином, було здійснено коригування відправної вартості на 5,75 %.

Крім цього, згідно Актів про проведення огляду (переогляду) товарів до МД від 25.07.2016 №204050003/2016/010455, від 25.07.2016 №209100003/2016/00750 імпортований транспортний засіб мав додаткову комплектацію, що також було враховано при визначенні митної вартості. Так, до базової комплектації імпортованого транспортного засобу не були включені: бортовий комп'ютер (78 євро), кондиціонер (493 євро) (а.с.54-55).

Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, розрахунок числового значення митної вартості було здійснено наступним чином: 6950 євро + (6950 євро - 5950 євро) / 12 міс. х 4 міс. - 5,75% + 78 євро + 493 євро = 7435,54 євро або 203202,49 грн. за курсом НБУ на день подання товару до митного оформлення.

Стверджуючи про достатність поданих позивачем документів для визначення митної вартості товару за першим методом, тобто за вартістю товару згідно угоди про його придбання, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Правове регулювання порядку та методів визначення митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, здійснюється розділом III Митного кодексу України і базується на положеннях статті VII Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (далі - ГАТТ) та Угоди про застосування статті VII Генеральної угоди з тарифів і торгівлі, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно з частиною першою статті 51 Митного кодексу України від 13.03.2012 №4495-VI митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.

Згідно частини першої статті 52 Митного кодексу України від 13.03.2012 №4495-VI заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.

Відповідно до положень частини другої статті 52 Митного кодексу України від 13.03.2012 №4495-VI декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов'язані:

1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з органом доходів і зборів;

2) подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об'єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню;

3) нести всі додаткові витрати, пов'язані з коригуванням митної вартості або наданням органу доходів і зборів додаткової інформації.

Визначення вартості товарів, що переміщуються (пересилаються) громадянами через митний кордон України, для цілей нарахування митних платежів здійснюється згідно положень статті 368 Митного кодексу України від 13.03.2012 №4495-VI.

Так, згідно з частиною першою цієї статті Митного кодексу України від 13.03.2012 №4495-VI для цілей оподаткування товарів, що переміщуються (пересилаються) громадянами через митний кордон України, застосовується фактурна вартість цих товарів, зазначена в касових або товарних чеках, ярликах, інших документах роздрібної торгівлі, які містять відомості щодо вартості таких товарів.

Згідно з частиною другою цієї статті Митного кодексу України від 13.03.2012 №4495-VI при визначенні фактурної вартості товарів, які переміщуються у несупроводжуваному багажі та вантажному відправленні, крім вартості самих товарів враховується вартість їх страхування та перевезення (фрахту) до моменту перетинання ними митного кордону України.

Частиною третьою цієї ж цієї статті Митного кодексу України від 13.03.2012 №4495-VI визначено, що особа, яка декларує товари, вправі довести достовірність відомостей, представлених для визначення їх фактурної вартості.

При цьому відповідно до частини четвертої цієї статті Митного кодексу України від 13.03.2012 №4495-VI у разі наявності доказів недостовірності заявленої фактурної вартості товарів органи доходів і зборів визначають їх вартість самостійно, на підставі ціни на ідентичні або подібні (аналогічні) товари відповідно до вимог цього Кодексу.

Під час проведення митного контролю і митного оформлення транспортних засобів, контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості у порядку, встановленому розділом ІІІ Митного кодексу України від 13.03.2012 №4495-VI.

При цьому, відповідно до наказу Державної митної служби України від 13.10.2006 №885 "Про забезпечення контролю за правильністю визначення митної вартості транспортних засобів, вузлів та агрегатів" контроль за правильністю визначення митної вартості транспортних засобів, вузлів та агрегатів проводиться з урахуванням принципів Методики товарознавчої експертизи та оцінки дорожніх транспортних засобів (далі - Методика), затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24.11.2003 №142/5/2092, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 24.11.2003 за №1074/8395.

Розрахунок числового значення вартісного рівня транспортних засобів здійснюється відповідно до формул, наведених у пункті 7.53.3 пункту 7.53 розділу VII Методики, та методик розрахунку вартісного рівня, наведеного у спеціалізованих офіційних виданнях, які містять інформацію про ціни на транспортні засоби, сформовані на світовому ринку (видавництва "Kelley Blue Book", "Eurotax", "Nada" тощо), з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (GATT). При цьому, для моторних транспортних засобів, враховуються відомості, що містяться у товаросупровідних документах та актах про проведення фізичного або митного огляду щодо: марки, моделі, модифікації, типу та маркування кузова, об'єму та потужності двигуна, типу пального, повної маси, вантажопідйомності, фактичного терміну експлуатації, пробігу, технічного стану, комплектації, функціонального призначення. Ідентифікація кожного транспортного засобу проводиться на основі даних його виробника; визначальним при цьому є ідентифікаційний номер VIN конкретного транспортного засобу.

Відповідно до частини першої статті 53 Митного кодексу України від 13.03.2012 №4495-VI у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

У частині другій цієї статті наведений перелік документів, які підтверджують митну вартість товарів.

Частиною третьою статті 53 Митного кодексу України від 13.03.2012 №4495-VI встановлено обов'язок декларанта або уповноваженої ним особи на письмову вимогу митного органу протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи, у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Згідно з положенням частини четвертої вказаної статті у разі якщо митний орган має обґрунтовані підстави вважати, що існуючий взаємозв'язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу, крім документів, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, подає (за наявності) визначені в ній документи.

Згідно положень частини першої статті 54 Митного кодексу України від 13.03.2012 №4495-VI контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребовування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше.

Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов'язковою, оскільки з цією обставиною закон пов'язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.

Разом з тим витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 Митного кодексу України від 13.03.2012 №4495-VI. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

Відповідно до частини другої статті 54 Митного кодексу України від 13.03.2012 №4495-VI контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється органом доходів і зборів шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу

При цьому, частиною 4 статті 54 Митного кодексу України від 13.03.2012 №4495-VI визначено, що митний орган під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобов'язаний здійснювати контроль заявленої декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих зазначеними особами документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари (пункт перший).

Як свідчать обставини справи, при проведенні контролю правильності визначення позивачем митної вартості товару "Вантажний автомобіль бувший у використанні, марка "CITROEN", модель "NEMO", ідентифікаційний номер кузова НОМЕР_2", відповідач врахував відомості щодо цінових рівнів на подібні транспортні засоби, наявні у періодичному довіднику Schwackeliste IIІ/2016, сторінка 18 (вартість 6950 євро), що призвело до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості вказаного товару позивачем та наявності обґрунтованих підстав вважати, що декларантом заявлено неповні відомості щодо складових митної вартості товару.

Згідно частини 5 статті 54 Митного кодексу України від 13.03.2012 №4495-VI при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості товарів орган доходів і зборів має право, зокрема, упевнюватись в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості (пункт перший), що узгоджується з положеннями статті 17 Угоди про застосування статті VІІ ГАТТ/СОТ від 1994 року.

За обставинами справи, не вбачаючи обґрунтованого підтвердження розрахунку числового значення заявленої митної вартості задекларованого позивачем товару, з метою підтвердження інформації щодо числових значень складових митної вартості, яка міститься у документах, поданих разом з митною декларацією, посадовою особою відповідача 25.07.2016 року було направлено декларанту електронне повідомлення з вимогою надання додаткових документів, зокрема:

1) висновку експерта-автотоварознавця щодо вартості імпортованого транспортного засобу, із врахуванням технічного стану транспортного засобу, терміну його експлуатації, його комплектації, відомості щодо яких вказані у Актах про проведення огляду (переогляду) товарів до МД від 25.07.2016 №204050003/2016/010455, від 25.07.2016 №209100003/2016/00750 та технічному паспорті від 17.08.2015 №422897501;

2) документів, щодо вартості перевезення транспортного засобу.

При цьому зазначено, що у відповідності до частини 6 статті 53 Митного кодексу України від 13.03.2012 №4495-VI декларант має право за бажанням надати інші документи, які підтверджують числові значення складових митної вартості товарів.

25.07.2016 листом №28 позивачем повідомлено відповідача, що додаткові документи надаватися не будуть, що не заперечувалось представником позивача у ході судового розгляду.

Таким чином, позивачем не було надано документів, які б спростовували сумніви митного органу стосовно дійсного рівня митної вартості товару.

Відповідно до статтей 57-58 Митного кодексу України від 13.03.2012 №4495-VI основним методом визначення митної вартості товарів є метод за ціною угоди щодо товарів, які імпортуються. Відповідно до частини другої статті 58 Митного кодексу України від 13.03.2012 №4495-VI метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або невизначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов'язковою при її обчисленні.

Відповідно до статті 57 Митного кодексу України від 13.03.2012 №4495-VI другорядними методами визначення митної вартості є наступні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Частиною першою статті 61 Митного кодексу України від 13.03.2012 №4495-VI встановлено, що товари не вважаються ідентичними або подібними (аналогічними) оцінюваним, якщо вони не вироблені в тій же країні, що і товари, які оцінюються.

Суд погоджується із доводами відповідача, що визначення понять "ідентичних" або "подібних (аналогічних)" товарів, наведені у Митному кодексі України від 13.03.2012 №4495-VI, унеможливлює використання при коригуванні вартісного рівня будь-яких товарів бувших у використанні, у тому числі, транспортних засобів (враховуючи їх фактичний технічний стан, який може значно різнитись), та методів визначення митної вартості за ціною договору щодо ідентичних (стаття 59 Митного кодексу України від 13.03.2012 №4495-VI) та подібних (аналогічних) (стаття 60 Митного кодексу України від 13.03.2012 №4495-VI) товарів.

Крім того суд враховує, що метод визначення митної вартості на основі віднімання вартості (стаття 62 Митного кодексу України від 13.03.2012 №4495-VI) був неприйнятним, оскільки у митного органу на момент проведення митної оцінки імпортованого товару була відсутня інформація щодо ціни одиниці товару, за якою оцінювані або ідентичні та подібні (аналогічні) імпортовані товари продаються на території України у найбільш загальних кількостях покупцю, який не є пов'язаною з продавцем особою, одночасно або у час, наближений до дати ввезення оцінюваних товарів на митну територію України, або на найбільш ранню дату після ввезення товарів, які оцінюються, але до сплину 90-денного строку.

Метод визначення митної вартості товарів на основі додавання вартості (обчислена вартість) (стаття 63 Митного кодексу України від 13.03.2012 №4495-VI) був також неприйнятним, оскільки у митного органу на момент проведення митної оцінки імпортованого товару була відсутня інформація щодо:

1) вартості матеріалів та витрат, понесених виробником при виробництві оцінюваних товарів, яка мала базуватися на комерційних рахунках виробника за умови, що такі рахунки сумісні із загальновизнаними принципами бухгалтерського обліку, які застосовуються в країні, де ці товари виробляються;

2) обсягу прибутку та загальних витрат, що дорівнює сумі, яка звичайно відображається при продажу товарів того ж класу або виду, що й оцінювані товари, які виготовляються виробниками у країні експорту для експорту в Україну;

3) загальних витрат при продажу в Україну з країни вивезення товарів того ж класу або виду, тобто витрат на завантаження, розвантаження та обробку оцінюваних товарів, їх транспортування до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України, витрат на страхування цих товарів.

Таким чином, суд погоджується з тим, що митним органом послідовно до застосування відповідно до статті 64 Митного кодексу України від 13.03.2012 №4495-VI, був прийнятий шостий (резервний) метод визначення митної вартості - митну вартість визначено на підставі інформації щодо аналогічного транспортного засобу, наявної у офіційному довіднику "SchwackeListe ІІІ/2016".

Отже, враховуючи те, що позивач не надав належні документи, витребувані відповідачем, це дало підставу, після проведення консультацій, для визначення митної вартості товару у спосіб, передбачений статтями 57, 64 Митного кодексу України від 13.03.2012 №4495-VI. При цьому відповідач обґрунтував та довів неможливість послідовного застосування попередніх методів визначення митної вартості та зазначив у своєму рішенні номер та дату митної декларації, яку було взято за основу для визначення митної вартості оцінюваного товару.

Таких же висновків дійшов Верховний Суд України у постанові від 02.06.2015.

Відповідно до вищенаведених обставин, суд погоджується із висновками митного органу про те, що контрактна вартість імпортованого позивачем товару не є такою, що ґрунтується на дійсній вартості, та про те, що документи, подані декларантом до митного оформлення, не містять належного документального підтвердження відомостей, заявлених декларантом. Відповідно митний орган правомірно прийшов до висновку, що застосування методу визначення митної вартості товару за ціною угоди є неможливим.

Згідно положень пункту 2 частини 6 статті 54 Митного кодексу України від 13.03.2012 №4495-VI, орган доходів і зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Виходячи із вищевикладеного, суд приходить до висновку, що відповідачем у повній мірі реалізовані повноваження, регламентовані статтями 53, 54, 55 Митного кодексу України від 13.03.2012 №4495-VI, в частині проведення контролю за правильністю визначення декларантом митної вартості, обґрунтованості підстав для витребовування додаткових документів та винесення рішення щодо коригування митної вартості імпортованого товару.

Пунктом 12 статті 264 Митного кодексу України від 13.03.2012 №4495-VI встановлено, що у разі відмови у прийнятті митної декларації посадовою особою органу доходів і зборів заповнюється картка відмови у прийнятті митної декларації за формою, встановленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику. Один примірник зазначеної картки невідкладно вручається (надсилається) декларанту або уповноваженій ним особі. Інформація про відмову у прийнятті для оформлення електронної митної декларації надсилається декларанту електронним повідомленням, засвідченим електронним цифровим підписом посадової особи органу доходів і зборів.

Розділом 7 Наказу Міністерства фінансів України від 30.05.2012 №631 "Про затвердження Порядку виконання митних формальностей при здійсненні митного оформлення товарів із застосуванням митної декларації на бланку єдиного адміністративного документа" встановлено, що у всіх випадках відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні, випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення оформлюється картка відмови за формою, наведеною в додатку 2 до цього Порядку. Оскаржувана позивачем Картка відмови від 25.07.2016№204000009/2016/00022 повністю відповідає вищенаведеним вимогам.

Відтак суд дійшов висновку, що оскільки відповідачем правомірно було прийнято рішення про коригування митної вартості товарів від 25.07.2016 року №204000009/2016/000023/2, Картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні чи пропуску товарів і транспортних засобів через митний кордон від 26.07.2016 №204000009/2016/00022, то підстави для скасування вказаних рішень відсутні.

Доводи позивача, викладені в позовній заяві, щодо неправомірності оскаржуваних рішень є необґрунтованими і не підтвердились під час розгляду даної адміністративної справи належними та допустимими доказами. Отже, в задоволенні позовних вимог слід відмовити повністю.

Відповідно до частини другої статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони - суб'єкта владних повноважень, суд присуджує з іншої сторони всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати, пов'язані із залученням свідків та проведенням судових експертиз.

Відповідач не надав суду доказів понесення ним судових витрат, тому підстави для присудження на його користь судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні адміністративного позову - відмовити.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Житомирського апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Сало А.Б.