Справа № 805/1880/16-а
Суддя: Гаврищук Тетяна Григорівна
Дата ухвалення: 2016-11-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Троянова О.В.
Суддя-доповідач - Гаврищук Т.Г.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 листопада 2016 року справа №805/1880/16-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Гаврищук Т.Г.

суддів: Блохіна А.А.

Сухарька М.Г.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 на постанову Донецького окружного адміністративного суду від 30 вересня 2016 року по справі №805/1880/16-а (головуючий І інстанції Троянова О.В.) за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 до Слов'янської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області про скасування податкової вимоги №387-17 від 18.04.2016 року,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до Слов'янської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області про скасування податкової вимоги №387-17 від 18.04.2016 року.

Постановою Донецького окружного адміністративного суду від 30 вересня 2016 року у задоволені позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач просить скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким скасувати податкову вимогу №387-17 від 18.04.2016 року.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги позивач посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального права. Позивач зазначив, що судом першої інстанції не прийнято до уваги ті обставини, що за результатами підприємницької діяльності за 2013 р. він подав до ДПІ в Артемівському районі м. Луганська (за місцем реєстрації) декларацію про майновий стан і доходи, самостійно задекларувавши річну суму податку на доходи фізичних осіб у розмірі 18000грн. На підставі зазначеної декларації повинен був сплачувати авансові платежі по 4500 грн. щокварталу, проте у зв'язку з проведенням АТО протягом 2014 року підприємницька діяльність фактично не здійснювалась, тому будь-яких доходів за цей час не отримував. Позивач також зазначає, що п.177.2 ст.177 Податкового кодексу України передбачено, що об'єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та не грошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи-підприємця. Позивач вважає, що чинним законодавством визначено, що оподаткуванню підлягає дохід, отриманий за результатами господарської діяльності, а у разі відсутності такого доходу внаслідок зупинення здійснення господарської діяльності також відсутні й підстави для оподаткування.

Позивач у апеляційній скарзі просить розгляд адміністративної справи проводити за його відсутністю.

Особи, які беруть участь у справі, у судове засідання не з'явились, про дату, час і місце апеляційного розгляду були повідомленні належним чином, а тому згідно до вимог п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 197 КАС України справу було розглянуто в порядку письмового провадження.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає виходячи з наступного.

Судом першої інстанції та під час апеляційного розгляду справи встановлено, що позивач зареєстрований в якості фізичної особи-підприємця, з 20 серпня 1993 року перебував на обліку в ДПІ у Артемівському районі м. Луганська, з 13.07.2015 р. перебуває на обліку як платник податків в Краснолиманському відділенні Слов'янської ОДПІ Головного управління ДФС у Донецькій області.

Позивачем 10 лютого 2014 року було подано до ДПІ у Артемівському районі м.Луганська ГУ ДФС у Донецькій області податкову декларацію про майновий стан і доходи за 2013 рік, у якій самостійно визначено річну суму податку на доходи фізичних осіб у розмірі 18000грн.(по 4500грн. що кварталу - до 15.03.2014, до 15 травня 2014р, до 15 серпня 2014р і до 15 листопада 2014р).

Відповідно до відомостей інтегрованих карток за позивачем обліковується податковий борг: - за платежем 11010500 «Податок на доходи фізичних осіб, що сплачується за результатами річного декларування» по узгодженому податковому зобов'язанню за 2013 рік по строку сплати 15.08.2014р у сумі 3737,50грн. та 15.11.2014р у сумі 4500грн.; - за платежем 14010100 «податок на додану вартість» борг у сумі 0,99 (пеня за несвоєчасну сплату узгоджених податкових зобов'язань за податковими повідомленнями-рішеннями № від 04.12.2014 у сумі 0,74грн. та № від 04.12.2014 року у сумі 0,25грн..

У зв'язку із наявністю податкового боргу відповідачем було сформовано податкову вимогу від 18.04.2016 р.форми «Ф» №387-17, якою повідомлено позивача про те, що станом на 17.04.2016 року сума податкового боргу за узгодженими податковими зобов'язаннями з податку на доходи фізичних осіб та податку на додану вартість становить 8238,49 грн., податок на додану вартість 0,99 грн.

Скарга позивача щодо скасування спірної податкової вимоги рішенням ГУ ДФС у Донецькій області №2744/10/05-99-17-01-13-4 від 25.05.2016 року залишена без задоволення.

За клопотанням позивача для підтвердження відсутності отримання ним доходів від підприємницької діяльності за період 2014 року судом першої інстанції було направлено запит від 17.08.2016р. до Податкової інспекції та Управління пенсійного фонду.

На наведений запит Слов'янським об'єднаним управлінням Пенсійного фонду України Донецької області листом від 29.08.2016 року надано відповідь про те,що зазначена інформація належить до персональних даних та є конфіденційною.

Згідно до письмових пояснень, наданих представником відповідача під час розгляду справи, податковий орган не має можливості надати інформацію про отриманні позивачем доходи, в зв'язку з тим, що позивачем не надавалась декларація за 2014 р.

Наведені обставини сторонами не оспорюються.

Підпунктом 16.1.4 статті 16 Податкового кодексу України визначено, що платник податків зобов'язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Відповідно до пункту 38.1 статті 38 Податкового кодексу України виконанням податкового обов'язку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов'язань у встановлений податковим законодавством строк.

Згідно пункту 57.1 статті 57 Податкового кодексу України, платник податків зобов'язаний самостійно сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У відповідності до п.177.5 Податкового кодексу України фізичні особи - підприємці подають до контролюючого органу податкову декларацію за місцем своєї податкової адреси за результатами календарного року у строки, встановлені цим Кодексом для річного звітного податкового періоду, в якій також зазначаються авансові платежі з податку на доходи.

Підпунктом 177.5.1 п.177.5 ст.177 Податкового кодексу України визначено, що авансові платежі з податку на доходи фізичних осіб розраховуються платником податку самостійно згідно з фактичними даними, зазначеними у Книзі обліку доходів і витрат, кожного календарного кварталу та сплачуються до бюджету до 20 числа місяця, наступного за кожним календарним кварталом (до 20 квітня, до 20 липня і до 20 жовтня). Авансовий платіж за четвертий календарний квартал не розраховується та не сплачується.

Якщо результатом розрахунку авансового платежу за відповідний календарний квартал є від'ємне значення, то авансовий платіж за такий період не сплачується.

За приписами п.177.5.3 наведеної норми остаточний розрахунок податку на доходи фізичних осіб за звітний податковий рік здійснюється платником самостійно згідно з даними, зазначеними в річній податковій декларації, з урахуванням сплаченого ним протягом року податку на доходи фізичних осіб на підставі документального підтвердження факту його сплати.

В матеріалах справи відсутні докази, що засвідчують сплату відповідачем узгодженої суми податкового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується за результатами річного декларування» по узгодженому податковому зобов'язанню за 2013 рік по строку сплати 15.08.2014р у сумі 3737,50грн. та 15.11.2014р у сумі 4500грн., а також пені по податку на додану вартість в розмірі 0,99 грн.

За приписами ст.59 Податкового кодексу України у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов'язання в установлені законодавством строки, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення. Податкова вимога надсилається (вручається) також платникам податків, які самостійно подали податкові декларації, але не погасили суми податкових зобов'язань у встановлені цим Кодексом строки, без попереднього надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

В матеріалах справи відсутні докази, що засвідчують сплату позивачем самостійно узгодженої суми з податку на доходи фізичних осіб в розмірі 8237,50 грн., а тому колегія суддів погоджує висновок суду першої інстанції про те, що відповідачем правомірно було складено спірну податкову вимогу.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги колегією суддів не прийняті до уваги виходячи з наступного.

За приписами п.56.11 ст.56 Податкового кодексу України не підлягає оскарженню грошове зобов'язання, самостійно визначене платником податків.

Згідно до вимог п.50.1 ст.50 Податкового кодексу України у разі якщо у майбутніх податкових періодах (з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу) платник податків самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявляє помилки, що містяться у раніше поданій ним податковій декларації (крім обмежень, визначених цією статтею), він зобов'язаний надіслати уточнюючий розрахунок до такої податкової декларації за формою чинного на час подання уточнюючого розрахунку.

Доказів подання уточнюючого розрахунку позивачем не надано.

Згідно до вимог п.38.1ст.38 Податкового кодексу України виконанням податкового обов'язку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов'язань у встановлений податковим законодавством строк.

За приписами п. 37.3 ст.37 Податкового кодексу України підставами для припинення податкового обов'язку, крім його виконання, є: ліквідація юридичної особи; смерть фізичної особи, визнання її недієздатною або безвісно відсутньою; втрата особою ознак платника податку, які визначені цим Кодексом; скасування податкового обов'язку у передбачений законодавством спосіб.

Позивачем не надано доказів на припинення, у передбачений законом спосіб, обов'язку щодо сплати суми податкового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується за результатами річного декларування» по узгодженому податковому зобов'язанню за 2013 рік по строку сплати 15.08.2014р у сумі 3737,50грн. та 15.11.2014р у сумі 4500грн.. За таких обставин, посилання позивача на положення п.177.2 Податкового кодексу України, колегі суддів вважає безпідставним.

Указом Президента України № 405/2014 від 14 квітня 2014 року введено в дію рішення РНБО України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо боротьби з терористичною загрозою і збереження територіальної цілісності України» та розпочато проведення Антитерористичної операції (далі - АТО) на території Донецької і Луганської областей.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02 вересня 2014 року № 1669-VII (надалі Закон №1669) період проведення антитерористичної операції це час між датою набрання чинності Указом Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року № 405/2014 та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України.

Виходячи з наведених приписів, датою початку періоду проведення антитерористичної операції є 14.04.2014року.

На виконання Закону №1669 розпорядженнями Кабінету Міністрів України № 1053-р від 30 жовтня 2014 року та від 02.12.2015р. №1275-р затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалась антитерористична операція.

Згідно із ст. 10 Закону №1669 протягом терміну дії цього Закону єдиним належним та достатнім документом, що підтверджує настання обставин непереборної сили (форс-мажору), що мали місце на території проведення антитерористичної операції, як підстави для звільнення від відповідальності за невиконання (неналежного виконання) зобов'язань, є сертифікат Торгово-промислової палати України.

Крім того, відповідно до ст. 101 Податкового кодексу України та наказу Міністерства доходів і зборів України від 10.10.2013 року № 577 «Про затвердження Порядку списання безнадійного податкового боргу платників податків», документом-підставою для прийняття керівником (заступником керівника) контролюючого органу рішення про списання безнадійного боргу, що виник внаслідок обставин непереборної сили (форс-мажорних обставин), є відповідний сертифікат (висновок) Торгово-промислової палати України, що засвідчує настання форс-мажорних обставин у податкових правовідносинах та використовується при списанні безнадійного податкового боргу відповідно до статті 101 Податкового кодексу України.

Позивачем не надано доказів щодо наявності відповідного сертифікату. За таких обставин, посилання позивача на проведення антитерористичної операції, колегією суддів не прийнято до уваги.

Відповідно до вимог Кодексу адміністративного судочинства України підставами для скасування рішення є порушення судом норм матеріального чи процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про те, що при розгляді справи судом першої інстанції було допущено неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

Судова колегія дійшла висновку про те, що підстави для скасування рішення суду першої інстанції відсутні, а тому відхиляє апеляційну скаргу і залишає судове рішення без змін.

Керуючись статтями 24, 184, 195, 196, 198, 200, 205, 207, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 на постанову Донецького окружного адміністративного суду від 30 вересня 2016 року по справі №805/1880/16-а - залишити без задоволення.

Постанову Донецького окружного адміністративного суду від 30 вересня 2016 року по справі №805/1880/16-а - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь в справі, та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Головуючий: Гаврищук Т.Г.

Судді: Блохін А.А.

Сухарьок М.Г.