Справа № 348/1791/16-а
Суддя: Мужик І.І.
Дата ухвалення: 2016-11-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа № 348/1791/16-а

10 листопада 2016 року м. Надвірна

Надвірнянський районний суд Івано-Франківської області

в складі: головуючого судді: Мужика І.І.

секретаря: Дмитрук С.І.

з участю позивача ОСОБА_1

представника позивача: ОСОБА_2

представника відповідача: Жукової О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Надвірна справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Надвірнянського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії,-

Встановив:

ОСОБА_1 звернувся в суд із адміністративним позовом до Надвірнянського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії.

В судовому засіданні позивач по справі позивач по справі ОСОБА_1 позов підтримав в уточненому вигляді з мотивів викладених в позовній заяві, яку просить задоволити та визнати дії Надвірнянського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області неправомірними.

Представник відповідача-управління Пенсійного фонду України в Надвірнянському районі Івано-Франківської області Жукова О.О. позов не визнала і просять в його задоволенні відмовити, оскільки він безпідставний.

Суд, вислухавши пояснення сторін по справі, дослідивши письмові докази, представлені сторонами на виконання вимог ст.71 КАС України і які сторони вважають достатніми для обгрунтування і заперечення позовних вимог та з'ясувавши фактичні обставини справи, перевіривши матеріали справи приходить до висновку про часткове задоволення позову виходячи з наступних підстав:

Відповідно до ст.2 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому зазначеним кодексом, звернутися до суду для оскарження будь-яких рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень.

Зі змісту ст.71 КАС України випливає, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на яких грунтуються її вимоги та заперечення, а в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності його рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Зі змісту ч.3 ст.23 Загальної Декларації прав людини, п.4 ч.1 Європейської Соціальної хартії та ч.3 ст.46 Конституції України випливає, що кожна особа похилого віку має право на справедливу і задовільну винагороду, соціальний захист, за роки важкої праці та шкідливих робіт, - яка є основним джерелом існування для них та їхніх сімей.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 2 ст. 18 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України.

Стаття 46 Конституції України передбачає, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до ст. 6 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Статтею 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийнятті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 1 статті 11 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і доведенні перед судом їх переконливості.

Частина 1 статті 71 КАС України закріплює, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу, а суд згідно ст. 86 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Відповідно до ч.2 ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Згідно частини 2 статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову, зокрема, про визнання протиправним рішення суб'єкта владних повноважень і про скасування рішення, зобов'язання відповідача вчинити певні дії, іншу постанову, яка б гарантувала дотримання і захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Оскільки відповідач по справі в силу норм ст.3 КАС України є суб'єктом владних повноважень, то застосуванню при розв'язанні спору підлягають норми ч.2 ст.71 КАС України, де зазначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Згідно з ч.3 ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь якими несприятливими наслідками для прав, свобод, та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку. Відсутність хоча б однієї з наведених вище ознак, є підставою для задоволення адміністративного позову.

У відповідності з вимогами ст.13 Закону України "Про пенсійне забезпечення", право на пенсію за віком на пільгових умовах мають працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими та важкими умовами праці, за Списками №1 і №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених КМ України, і за результатами атестації робочих місць.

Пунктом 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою КМ України від 12.08.1993 року №637 передбачено, що у випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

Відповідно до п. 4 ст. 24 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" від 09 липня 2003 року № 1058 - ІV (далі Закон № 1058) періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах.

Судом встановлено, що позивач по справі-ОСОБА_1 перебуває на обліку в Надвірнянському об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України Івано-Франківської області та отримує пенсію за віком з 10.02.2007 року.

На підставі заяви та поданих документів управлінням Пенсійного фонду України в Надвірнянському районі, правонаступником якого є Надвірнянське об'єднане управління Пенсійного фонду Івано-Франківської області, йому призначено пенсію за віком по Списку №2 з 10.02.2007 року.

У період з 13.10.1981 року по 08.07.1994 року позивач працював на посадах слюсаря-ремонтника 4-го, 5-го і 6-го розряду та слюсарем по ремонту та обслуговуванню технологічного устаткуваня 6-го розряду в Нафтогазовидобувному управлінні «Усінськнафта» об'єднання «Комінафта» (згодом реорганізовано в НГВУ «Усінськтермнафта» ВАТ «Комінафта»).

Вищевказане підприємство знаходиться на території м. Усінськ, Республіка Комі, Ненецького автономного округу (РФ), яка згідно Постанови Ради Міністрів СССР від 10.10.1967 року №1029 «Про розширення пільг для осіб, які працюють в районах крайньої Півночі і в місцях, прирівняних до районів Крайньої Півночі» віднесена до районів Крайньої Півночі і тут він отримував заробітну плату з районними коефіцієнтами та північною надбавкою.

Весь стаж роботи позивача по справі на вищевказаному підприємстві підтверджується відповідними записами у його трудовій книжці від 26.10.1967 року з посиланням на дату та номер наказів про прийняття, переведення, звільнення та запис про місцезнаходження підприємства, на якому він виконував роботи(ас.5-6).

У зв'язку з досягненням 56 річного віку позивач по справі у 2007 році звернувся до Надвірнянського оУПФУ для призначення йому пенсії за віком по Списку №2. При цьому до заяви ним було подано пакет документів про стаж роботи, заробітну плату та посвідчення про проживання у гірському населеному пункті. Для підтвердження розміру заробітної плати яку позивач отримував у НГВУ «Усінськнафта» об'єднання «Комінафта» у період з 01.01.1987 року по 31.12.1991 рік ним було подано відповідачу архівну довідку ТзОВ «Лукойл-Комі» №04/121 від 19.03.2006 року з врахуванням районних коефіцієнтів та північної надбавки, а за період з 01.01.1992 року по 08.07.1994 року позивачем у липні місяці 2016 року було подано відповідачу архівну довідку ТОВ «Лукойл-Комі» від 18.02.2016 року. Також для підтвердженням того, що мені виплачували на вказаному підприємстві районні коефіцієнти та північну надбавку мною були надані відповідачу уточнюючі довідки.

При представленні всіх необхідних документів, Надвірнянське оУПФУ з 10.02.2007 року призначило позивачу пенсію за віком на пільгових умовах по Списку №2.

Проте, відповідач при обчисленні пенсії не врахував позивачу районні коефіцієнти та північну надбавку, при визначенні розміру заробітної плати, яку він отримував у НГВУ «Усінськнафта» об'єднання «Комінафта» в період з 01.01.1992 року по 08.07.1994 року згідно архівної довідки ТзОВ «Лукойл-Комі» від 18.02.2016 року(8-10).

Свою відмову відповідач мотивує Законом СРСР «Про пенсійне забезпечення громадян в СРСР» від 15.05.1990 року № 1480-I, незважаючи на те, що з 1991 року в Україні було прийнято державні нормативно-правові акти, які регулюють суспільні відносини у сфері пенсійного забезпечення громадян України, в тому числі і заробітної плати (доходів) які мають бути враховані при обчисленні пенсії .

Так, згідно із ст. 41 Закону «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року № 1058-IV до заробітної плати для обчислення пенсії враховуються, зокрема, суми виплат (доходу), отримуваних застрахованою особою до набрання чинності цим Законом, у межах сум, на які відповідно до законодавства, що діяло раніше, нараховувалися внески на державне соціальне страхування або збір на обов'язкове державне пенсійне страхування.

Статтею 66 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 року № 1788-XII було передбачено, що до заробітку для обчислення пенсії включаються всі види оплати праці (виплат, доходу), на які відповідно до Закону України «Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування» нараховується збір на обов'язкове державне пенсійне страхування, в межах максимальної величини фактичних витрат на оплату праці найманих працівників, оподатковуваного доходу (прибутку), сукупного оподатковуваного доходу (граничної суми заробітної плати (доходу), з яких справляються страхові внески (збори) до соціальних фондів, що діяла на день одержання зазначеного заробітку (виплат, доходу).

Відповідно до підпункту "д" пункту 15 Інструкції про порядок утримання страхових внесків і використання коштів державного соціального страхування, затвердженої постановою Президії ВЦРПС від 29.02.1960 року, в загальну суму заробітної плати, на яку нараховуються страхові внески, включалися районний коефіцієнт та надбавка.

Згідно із Положенням про порядок призначення та виплати державних пенсій від 03.08.1972 року, Законом СРСР "Про пенсійне забезпечення громадян в СРСР" від 15.05.1990 року особам, які проживали у районах, де до заробітної плати робітників і службовців встановлено районні коефіцієнти, при призначенні пенсій враховувалася фактична заробітна плата, обчислена із застосуванням районного коефіцієнта.

Також, неврахування відповідачем при розрахунку позивачу пенсії сум районного коефіцієнту та північної надбавки при визначенні розміру заробітної плати суперечить положенням Угоди про гарантії прав громадян - держав учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 року на отримання, гарантованої міжнародною Угодою, пенсії в більшому розмірі. Відповідно до Конституції України та чинного законодавства України, міжнародна угода, ратифікована Верховною Радою України має перевагу над чинним законодавством України, в тому числі і в галузі пенсійного забезпечення.

Статтею 6 даної Угоди визначено, що для встановлення права на пенсію, громадянам держав - учасниць Угоди, враховується трудовий стаж набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до вступу в силу цієї Угоди. Обчислення пенсії проводиться з заробітку за період роботи, який зараховується в трудовий стаж.

Оскільки позивач працював в районах Крайньої Півночі та місцевості прирівняній до районів Крайньої Півночі та подав відповідачу довідку про заробітну плату, з посиланням на первинні документи, особові рахунки по заробітній платі та інші уточнюючі документи які підтверджують про те, що я отримував заробітну плату з районними коефіцієнтами в розмірі 80% та північною надбавкою в розмірі 80% відповідно на мене поширюється дія Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 року і має право на врахування районного коефіцієнту та північної надбавки при обчисленні пенсії за весь періоди роботи у даній місцевості.

До аналогічних висновків про наявність правових підстав для зарахування районних коефіцієнтів та північних надбавок при визначенні розміру пенсій також прийшов Вищий адміністративний суд України у своїй постанові від 25 вересня 2012 року по справі №К/9991/24753/12 та в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 22 травня 2014 року по справі №К/800/27953/13.

Також, при призначенні позивачу пенсії відповідач до його заробітної плати застосував обмеження коефіцієнтом 5,6.

01 серпня 2016 року позивач звернувся в Надвірнянське оУПФУ із заявою, в якій просив провести мені перерахунок пенсії без обмеження заробітку у 5,6 разів розміру середньої заробітної плати в Україні на день отримання зазначених сум та максимальним розміром заробітної плати (доходу).

Проте, відповідач своїм листом №152/С-15 від 05.08.2016 року відмовив йому у такому перерахунку пенсії, посилаючись на п. 2 ст. 41 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», який набрав чинності з 01.01.2004 року.

Такі дії Надвірнянського оУПФУ щодо нарахування пенсії із обмеженого заробітку у межах суми, що не перевищують 5,6 розміру середньої заробітної плати в Україні на день отримання заробітку на думку суду є неправомірними, враховуючи те, що страхові внески сплачувалися до Пенсійного фонду з всієї (повної) заробітної плати. Так в матеріалах пенсійної справи містяться довідки про його заробітну плату, в яких зазначено, що з усіх сум були сплачені внески до пенсійного фонду(ас.8-10).

Частинами 1, 2 ст.41 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» визначено, що до заробітної плати (доходу) для обчислення пенсії враховуються суми виплат (доходу), отримуваних застрахованою особою до набрання чинності цим Законом, у межах сум, на які відповідно до законодавства, що діяло раніше, нараховувалися внески на державне соціальне страхування або збір на обов'язкове державне пенсійне страхування, а за періоди до запровадження обмеження максимального розміру заробітної плати (доходу), з якої сплачувалися зазначені внески (збір), - у межах сум, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, включалися до заробітної плати, з якої обчислювалася пенсія відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення» і не перевищують 5,6 розміру середньої заробітної плати в Україні на день отримання зазначених сум. (Пункт другий статті 41 доповнено абзацом згідно із Законом N 2343-IV від 13.01.2005 року).

Відповідно до ч.1статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, тобто не поширюються на правовідносини, які виникли до їх видання. До конкретного факту чи випадку необхідно застосовувати закон, який діяв у момент, коли трапився цей випадок або мав місце даний факт.

На підставі наведеної норми Конституції, частина 2 статті 41 Закону № 1058-ІУ посилається на законодавство, що діяло раніше, а саме: вимоги Закону України "Про пенсійне забезпечення", який набув чинності з 01 січня 1992 року і діяв у періоди роботи, з яких розрахована пенсія.

Відповідно до ст. 66 Закону України «Про пенсійне забезпечення» передбачено, що у заробіток для обчислення пенсії включаються всі види оплати праці, на які за діючими правилами нараховуються страхові внески.

Зміни до вищевказаної статті були внесені Законом України від 22.05.2003 року, які набули чинності з 10.06.2003 року.

Відповідно до вказаних змін та доповнень, до заробітку для обчислення пенсії включаються всі види оплати праці (виплат, доходу), на які відповідно до Закону України "Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування" нараховується збір на обов'язкове державне пенсійне страхування, в межах максимальної величини фактичних витрат на оплату праці найманих працівників, оподатковуваного доходу (прибутку), сукупного оподатковуваного доходу (граничної суми заробітної плати (доходу), з яких справляються страхові внески (збори) до соціальних фондів, що діяла на день одержання зазначеного заробітку (виплат, доходу).

Аналізуючи дану норму Закону, обчислення пенсії проводиться за правилами та відповідно до законодавства, що діяло раніше, а обмеження 5,6 розміру середньої заробітної плати повинно застосовуватися до перерахунку за період починаючи з 13.01.2005 року. В період отримання мною заробітної плати з грудня 1988року таких обмежень максимальної величини заробітної плати не існувало, так як були встановлені лише 13.07.1998року. Постановою КМ України №1064 «Про встановлення максимальної величини фактичних витрат суб'єктів». Крім того, таких обмежень у законодавстві Російської Федерації на час отримання мною заробітної плати взагалі не передбачено.

Статтею 1 Закону України "Про пенсійне забезпечення" передбачено, що у тих випадках, коли договорами (угодами) між Україною та іншими державами передбачено інші правила, ніж ті, що містяться у цьому Законі, то застосовуються правила, встановлені цими договорами (угодами)."

Також, нарахування відповідачем пенсії із обмеженого заробітку у межах суми, що не перевищують 5,6 розміру середньої заробітної плати в Україні на день отримання заробітної плати суперечить положенням Угоди про гарантії прав громадян-держав учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 року на отримання, гарантованої міжнародною Угодою, пенсії в більшому розмірі. Відповідно до Конституції України та чинного законодавства України, міжнародна угода, ратифікована Верховною Радою України має перевагу над чинним законодавством України, в тому числі і в галузі пенсійного забезпечення.

Відповідно до п.3 статті 6 Угоди від 13.03.1992 року обчислення пенсій проводиться з заробітку (доходу) за періоди роботи, які зараховуються до трудового стажу.

Водночас стаття 5 цієї ж Угоди констатує, що вона поширюється на всі види пенсійного забезпечення громадян, які встановлені або будуть встановлені законодавством держав - учасниць Угоди.

Згідно чинного законодавства України та загальновизнаних норм міжнародного права, міжнародна Угода від 13.03.1992 року в даному випадку має вищу юридичну силу над чинним законодавством України в галузі пенсійного забезпечення, зокрема, щодо визначення розміру заробітної плати, яка використовується при розрахунку розміру пенсії зацікавленої особи.

Відповідно до ч.2 ст. 19 Закону України "Про міжнародні договори України" від 29 червня 2004 року № 1906-ІУ, якщо міжнародним договором України, який набрав чинності в установленому порядку, встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені у відповідному акті законодавства України, то застосовуються правила міжнародного договору.

Відповідно до довідок виданих ТЗоВ «Лукойл Комі» НГВУ «Усінськнафта» об'єднання «Комінафта» від 18.02.2016 року та від 19.03.2016 року, 19.05.2016 року з усіх включених в довідки сум заробітної плати проводилися всі відповідні відрахування до бюджету та позабюджетних фондів, а також врахована північна надбавка і районний коефіцієнт(ас 7-12).

Дані записи про трудову діяльність позивача по справі внесені в його трудову книжку(ас.5-6).

Даний факт ствердив позивач по справі.

Відповідно до ст. 99, 100 Кодексу адміністративного судочинства України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна дізнатися я про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Тому підстави для відмови в зарахуванні заробітної плати з врахуванням сум районного коефіцієнту та північної надбавки та проведення перерахунку йому пенсії відсутні.

Як вбачається з матеріалів справи позивач звернувся до відповідача з заявою про призначення йому пенсії за віком 01.08.2016 року, отримавши відмову від 05.08.2016 року, а тому суд приходить до висновку щодо часткового задоволення позовних вимог за період починаючи з 05.02.2016 року.

А тому, суд, оцінюючи в сукупності здобуті докази по справі прийшов до висновку про часткове задоволення позову.

На підставі ст.ст.18, 124 Конституції України, керуючись ст. ст. 163, 167, 186, 254 КАС України, суд,-

Постановив:

Позов ОСОБА_1 - задоволити частково.

Визнати протиправними дії Надвірнянського об"єднаного управління Пенсійного Фонду України Івано-Франківської області щодо неврахування ОСОБА_1 при розрахунку пенсії сум районного коефіцієнту та північної надбавки при визначенні розміру заробітної плати, яку він отримував у Нафтогазовидобувному управлінні «Усінськнафта» об'єднання «Комінафта» в період з 01.01.1992 року по 08.07.1994 року згідно архівної довідки ТзОВ «Лукойл-Комі» від 18.02.2016 року.

Зобов'язати Надвірнянське об"єднане управління Пенсійного Фонду України Івано-Франківської області здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 починаючи з 01.08.2016 року, з урахуванням розміру заробітної плати, з районним коефіцієнтом та північною надбавкою, яку він отримував у Нафтогазовидобувному управлінні «Усінськнафта» об'єднання «Комінафта» в період з 01.01.1992 року по 08.07.1994 року згідно згідно архівної довідки ТзОВ «Лукойл-Комі» від 18.02.2016 року з районним коефіцієнтом в розмірі 1,8 та північною надбавкою в розмірі 80%, а також дорахувати, виплатити ОСОБА_1 недоплачені суми пенсії та виплачувати ОСОБА_1 пенсію в подальшому згідно проведеного перерахунку до виникнення обставин, з якими закон пов'язує виникнення, зміну чи припинення спірних правовідносин.

Визнати неправомірними дії Надвірнянського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області щодо нарахування ОСОБА_1 пенсії із обмеженням заробітної плати коефіцієнтом 5,6.

Зобов'язати Надвірнянське об'єднане управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області зняти обмеження коефіцієнтів 5,6 заробітної плати за період з 01.07.1989 року по 04.12.2006 року при обчисленні ОСОБА_1 пенсії та здійснити ОСОБА_1 перерахунок пенсії починаючи з 05.02.2016 року з врахуванням повного заробітку, а також дорахувати, виплатити ОСОБА_1 недоплачені суми пенсії та виплачувати пенсію в подальшому згідно проведеного перерахунку до виникнення обставин, з якими закон пов'язує виникнення, зміну чи припинення спірних правовідносин.

Апеляційна скарга на постанову може бути подана до Львівського апеляційного адміністративного суду в порядку, визначеному ст. 186 КАС України через Надвірнянський районний суд Івано-Франківської області.

Суддя Мужик І.І.

Повний текст постанови виготовлено 14.11.2016 року.