Справа № 826/7093/16
Суддя: Аблов Є.В.
Дата ухвалення: 2016-11-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

15 листопада 2016 року № 826/7093/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: головуючого судді Аблова Є.В., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом приватного акціонерного товариства «Лізинг інформаційних технологій», ОСОБА_1 до відділу державної виконавчої служби Оболонського районного управління юстиції у м. Києві за участю третіх осіб - товариства з обмеженою відповідальністю «Лізинг ІТ-СПВ», товариства з обмеженою відповідальністю "КУА "ПІОГЛОБАЛ Україна" про визнання протиправними дій, скасування акта опису й арешту майна та зобов'язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулися приватне акціонерне товариство «Лізинг інформаційних технологій» (далі - позивач - 1), ОСОБА_1 (далі - позивач - 2) з позовом до відділу державної виконавчої служби Оболонського районного управління юстиції у м. Києві (далі - відповідач) за участю третіх осіб - товариства з обмеженою відповідальністю «Лізинг ІТ-СПВ» (далі - третя особа - 1), товариства з обмеженою відповідальністю «КУА «ПІОГЛОБАЛ Україна» (далі - третя особа -2) та просить суд:

- визнати протиправними дії державного виконавця відділу державної виконавчої служби Оболонського районного управління юстиції у м. Києві Чорного Володимира Вікторовича, які вчинені ним 21.04.2016 у виконавчому провадженні №48878519, яке відкрито 17.09.2015 на виконання наказу №910/18023/14, який було видано господарським судом міста Києва 25.03.2015, а саме складання акту опису та арешту майна;

- скасувати акт опису й арешту майна від 21.04.2016, складений державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Оболонського районного управління юстиції у м. Києві Чорним Володимиром Вікторовичем у виконавчому провадженні №48878519;

- зобов'язати відділ державної виконавчої служби Оболонського районного управління юстиції у м. Києві здійснити дії щодо витребування у ОСОБА_3 та повернення приватному акціонерному товариству «Лізинг інформаційних технологій» описаного і арештованого 21.04.2016 державним виконавцем Чорним Володимиром Вікторовичем майна - на місце його розміщення станом на 21.04.2016 за адресою: АДРЕСА_1, скласти акт передачі майна відповідальному працівнику приватного акціонерного товариства «Лізинг інформаційних технологій», зазначити в цьому акті всі відмінні ознаки кожного предмета (товарний знак, серійний номер, рік випуску, комплектацію, форму, розміри, колір, ступінь зносу), зазначити в акті всі наявні пошкодження предметів (в тому числі комп'ютерних носіїв інформації), подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

В обґрунтування позовних вимог позивачі зазначили, що державним виконавцем складено акт опису й арешту майна без належного повідомлення боржника - третьої особи - 1. При цьому, в акті опису відсутні відмінні ознаки предмету, що в свою чергу позбавляють можливості приватного акціонерного товариства «Лізинг інформаційних технологій» звернутися до суду з позовом про визнання права власності на арештоване майно.

Крім того, позивачі у позовній заяві, як на підставу для задоволення адміністративного позову посилаються на ухвалу Господарського суду міста Києва від 24.02.2016 №910/31558/15, відповідно до якої введено мораторій на задоволення вимог кредиторів та порушено провадження про банкрутство товариства з обмеженою відповідальністю «Лізинг ІТ-СПВ». Водночас, на думку позивачів, в рамках виконавчого провадження відповідачем було здійснено ті дії, які не були передбачені рішенням суду, за яким останнє відкрито.

Відповідач та треті особи в судове засідання не прибули, явку своїх представників не забезпечили, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, заяв та клопотань не подавали, відношення до позову не висловили.

З огляду на вказані обставини, судом на підставі ч. 6 ст. 128 КАС України ухвалено про подальший розгляд справи в порядку письмового провадження.

Розглянувши подані позивачами документи і матеріали, заслухавши пояснення присутніх у судовому засіданні, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив наступне.

Постановою відділу державної виконавчої служби Оболонського районного управління юстиції у м. Києві від 17.09.2015 відкрито виконавче провадження ВП №48878519 з примусового виконання наказу №910/18023/14 від 25.03.2015 про стягнення боргу з товариства з обмеженою відповідальністю «Лізинг ІТ-СПВ» в сумі 24 170, 22 грн.

20.04.2016 в рамках вказаного вище виконавчого провадження відповідачем прийнято постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження шляхом накладення арешту на все майно, що належить боржнику - товариству з обмеженою відповідальністю «Лізинг ІТ-СПВ», адреса - 04205, м. Київ, АДРЕСА_1.

Як вбачається з матеріалів справи 21.04.2016 старшим державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Оболонського районного управління юстиції у м. Києві Чорним Володимиром Вікторовичем складено акт опису й арешту майна.

Позивачі вважають дій державного виконавця щодо складання акту опису майна протиправними, а сам акт опису та арешту майна таким, що підлягає скасуванню, з огляду на що звернулися до суду з метою захисту своїх порушених прав та охоронюваних законом інтересів.

Вирішуючи спір по суті, суд керується положеннями чинного законодавства, що діяло на час виникнення спірних правовідносин та звертає увагу на наступне.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначає Закон України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 №606-XIV (далі - Закон №606-XIV).

Згідно ч. 1 ст. 1 вказаного закону виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (ч. 1 ст. 11 Закону №606-XIV).

Державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право, серед іншого: накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку; здійснювати інші повноваження, передбачені цим Законом та іншими законами (п. 6, 20 ч. 3 ст. 11 Закону №606-XIV).

В силу приписів ч. 1 ст. 6 Закону №606-XIV державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

При цьому, рішення, дії або бездіяльність державного виконавця можуть бути оскаржені в порядку, встановленому цим Законом (ч. 3 ст. 6 Закону №606-XIV).

Згідно ч. 1 ст. 57 Закону №606-XIV арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

В контексті приписів ч. 2 ст. 57 Закону №606-XIV арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом, зокрема, винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту.

Постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження виноситься державним виконавцем не пізніше наступного робочого дня після закінчення строку для самостійного виконання рішення (якщо така постанова не виносилася під час відкриття виконавчого провадження) та не пізніше наступного робочого дня із дня виявлення майна.

Наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 №512, що зареєстрований в Міністерстві юстиції України 02.04.2012 за №489/20802, затверджено Інструкцію з організації примусового виконання рішень (далі - Інструкція №512).

Так, відповідно до п. 4.2 розділу IV встановлено, що опис та арешт майна боржника здійснюються в такій послідовності: після виявлення майна боржника державний виконавець проводить опис та арешт цього майна, про що складає акт.

В акті опису та арешту майна боржника повинні бути вказані:

а) назва кожного внесеного в акт предмета і його відмінні ознаки (вага, метраж, розмір, форма, вид, колір, товарний знак, проби, виробнича марка, дата випуску, ступінь зносу тощо);

б) якщо вилучені предмети мають ознаки дорогоцінних металів, каменів органічного та неорганічного утворення, перлів тощо, то вони ретельно описуються з визначенням усіх особливих ознак, відповідним чином пакуються в конверт, прошиваються, підписуються державним виконавцем та іншими учасниками, які були присутніми під час опису;

в) якщо проводилось опечатування предмета, зазначається, які предмети, приміщення, сховища були опечатані, кількість накладених печаток та спосіб опечатування;

г) прізвище, ім'я та по батькові особи, якій передано майно на зберігання, а якщо майно передано на зберігання не боржнику, а іншій особі, - паспортні дані, її місце проживання (далі - зберігач);

ґ) відмітка про роз'яснення зберігачеві майна обов'язків із збереження майна, попередження про кримінальну та іншу відповідальність, встановлену законодавством, за його розтрату, відчуження, приховування, підміну, пошкодження, знищення або інші незаконні дії з майном, на яке накладено арешт;

д) якщо державний виконавець установив зберігачеві обмеження права користуватися майном, зазначаються вид, обсяги і строки обмеження;

е) зауваження або заяви стягувача, боржника, осіб, що були присутні при описі.

Акт опису та арешту майна підписується державним виконавцем, понятими, зберігачем майна, боржником та стягувачем, їх представниками, а також може бути підписаний іншими особами, які були присутні при проведенні опису майна. У разі відмови від підпису сторін чи інших осіб, що були присутні при виконанні, про це робиться відмітка в акті.

Якщо опис і арешт майна здійснюються за участю боржника або його представника, акт опису та арешту майна складається в двох примірниках. Перший залишається в провадженні державного виконавця, а другий видається боржнику під розписку на першому

Якщо описане майно передано на зберігання не боржникові чи його представнику, а іншій особі, то акт опису та арешту майна складається в трьох примірниках. Перший залишається в провадженні державного виконавця, а інші вручаються зберігачеві майна та боржнику під розписку на першому примірнику акта.

Так, позивачі в позовній заяві посилаються на порушення державним виконавцем процедури проведення опису та арешту майна, зокрема проведення останнього без належного повідомлення боржника та без зазначення відмінних ознак.

Суд, оцінивши вказані доводи, звертає увагу на наступне.

Так, боржником у виконавчому провадженні, в рамках якого складено акт опису та арешту майна є - товариство з обмеженою відповідальністю «Лізинг ІТ-СПВ».

В той же час, позивачі в ході розгляду справи не подали до суду жодних належних та допустимих доказів на підтвердження обставин порушення саме їх прав та охоронюваних законом інтересів при вчинені відповідачем виконавчих дій.

Разом з цим, слід звернути увагу на те, що в матеріалах справи наявна ухвала Господарського суду міста Києва від 30.06.2016 №910/18023/14, відповідно до якої скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Лізинг ІТ-СПВ» на дії старшого державного виконавця відділу державної виконавчої служби Оболонського районного управління юстиції у м. Києві задоволено частково та, серед іншого, визнано неправомірними дії останнього в частині складання опису та арешту майна від 21.04.2016 у виконавчому проваджені ВП №48878519.

З вказаного слідує, що боржником - третьою особою в рамках виконавчого провадження реалізовано своє право щодо оскарження дій державного виконавця відносно складання опису та арешту майна від 21.04.2016.

Натомість, позивачами в ході розгляду справи не доведено обставин порушення своїх прав та охоронюваних законом інтересів відповідачем при вчиненні вищевказаних дій.

Водночас, суд звертає увагу, що акт опису та арешту майна не є по своїй суті рішенням відповідача, оскільки за правилами ч. 2 ст. 57 Закону №606-XIV арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

Частиною 1 ст. 60 Закону №606-XIV передбачено, що особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Згідно пункту 16 Постанови Пленуму Верховного суду України від 26.12.2003 №14 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження" вимоги інших осіб щодо належності їм, а не боржнику майна, на яке накладено арешт, вирішуються шляхом пред'явлення ними відповідно до правил підвідомчості, позову до боржника та особи, в інтересах якої накладено арешт, про визнання права власності на майно і звільнення його з-під арешту. В такому ж порядку розглядаються вимоги осіб, які не є власниками майна, але володіють ним на законних підставах.

Відповідно до постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 20.05.2013 № 8 «Про окремі питання юрисдикції адміністративних судів» та частини першої статті 60 Закону України від 21 квітня 1999 року № 606-XIV "Про виконавче провадження" особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Під час вирішення такого спору з'ясуванню підлягають обставини щодо підстав набуття права власності на спірне майно, у зв'язку з чим зазначені вимоги є приватноправовими.

Аналогічна правова позиція викладена в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 05.10.2016 №К/800/23037/16.

В контексті вищевикладеного, суд приходить до висновку, що належним способом порушеного права та охоронюваних законом інтересів позивачів є саме звернення останніх з позовом до суду про визнання права власності на майно, відповідно на яке накладено арешт і зняття з нього арешту.

При цьому, доводи позивачів, що відсутність в акті опису та арешту майна відмінних ознак предметів позбавляє останніх реалізувати своє право в порядку ч. 1 ст. 60 Закону №606-XIV судом не приймається до уваги, з огляду на їх безпідставність.

На думку суду, саме в рамках розгляду та вирішення справи про визнання права власності на майно, відповідно на яке накладено арешт і зняття з нього арешту має вирішуватися питання щодо наявності/чи відсутності права власності у позивачів на майно, яке зазначено в акті опису та арешту майна.

Стаття 6 КАС України визначає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси

Частиною 1 ст. 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Зважаючи на наведене, суд приходить до висновку, що спосіб захисту, застосований судом у судовому рішенні, має призводити до поновлення права особи.

Крім того, здійснюючи передбачене ст. 55 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб'єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту. Вирішуючи спір, суд зобов'язаний надати об'єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові.

Аналіз змісту позовних вимог позивачів дає суду підстави дійти висновку, що останніми невірно обрано спосіб захисту порушеного права, оскільки лише за наслідком їх звернення з позовом до суду про визнання права власності на майно, відповідно на яке накладено арешт і зняття з нього арешту, права та охоронювані законом інтереси ( у випадку їх порушення) можуть бути поновлені.

Таким чином, позовні вимоги в частині визнання протиправними дій відповідача та скасування акту опису й арешту майна від 21.04.2016 не підлягають задоволенню.

Водночас, суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що позовні вимоги про зобов'язання відділу державної виконавчої служби Оболонського районного управління юстиції у м. Києві здійснити дії щодо витребування у ОСОБА_3 та повернення приватному акціонерному товариству «Лізинг інформаційних технологій» описаного і арештованого 21.04.2016 державним виконавцем Чорним Володимиром Вікторовичем майна - на місце його розміщення станом на 21.04.2016 за адресою: АДРЕСА_1, складання акту передачі майна відповідальному працівнику приватного акціонерного товариства «Лізинг інформаційних технологій», зазначення в цьому акті всі відмінні ознаки кожного предмета (товарний знак, серійний номер, рік випуску, комплектацію, форму, розміри, колір, ступінь зносу), зазначення в акті всі наявні пошкодження предметів (в тому числі комп'ютерних носіїв інформації) також є безпідставними та не обґрунтованими, оскільки в матеріалах справи відсутні будь - які належні та допустимі докази, що підтверджують належність описаного та арештованого майна приватному акціонерному товариству «Лізинг інформаційних технологій».

Крім того, слід додати, що при вирішення спору по суті судом враховано приписи ч. 4 ст. 82 Закону №606-XIV відповідно до якої рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами до суду, який видав виконавчий документ, а іншими учасниками виконавчого провадження та особами, які залучаються до проведення виконавчих дій, - до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Приймаючи до уваги те, що позивачі не є учасниками виконавчого провадження, в рамках якого заявлено позовні вимоги, Окружним адміністративним судом міста Києва розглянуто та вирішено дану адміністративну справу.

Таким чином, оцінивши докази за правилами ст. 86 КАС України, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні суд дійшов до висновку про відсутність підстав для задоволення адміністративного позову в цілому.

Як наслідок, відсутні підстави для встановлення судом строку на виконання судового рішення.

Оскільки адміністративний позов задоволенню не підлягає, то судові витрати позивачам не відшкодовуються.

Керуючись ст. ст. 94, 158-163 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні адміністративного позову приватного акціонерного товариства «Лізинг інформаційних технологій», ОСОБА_1 відмовити.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі в Окружний адміністративний суд міста Києва апеляційної скарги на постанову протягом десяти днів з дня її проголошення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає до Київського апеляційного адміністративного суду.

Якщо апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений ст. 186 КАС України, постанова набирає законної сили після закінчення цього строку.

Суддя Є.В. Аблов