Справа № 826/22606/15
Суддя: Качур І.А.
Дата ухвалення: 2016-11-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

07 листопада 2016 року № 826/22606/15

Окружний адміністративний суд м. Києва у складі головуючого судді Качура І.А., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «АК Інжинірінг» до Державної податкової інспекції у Солом'янському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень.

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду м. Києва звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю «АК Інжинірінг» (надалі - позивач/ТОВ «АК Інжинірінг») з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у Солом'янському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві (надалі - відповідач/ДПІ у Солом'янському р-н ГУ ДФС у м. Києві), в якому просить суд:

1. Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення - рішення ДПІ у Солом'янському р-н ГУ ДФС у м. Києві від 23.04.2015 р. № та № в повному обсязі.

2. Витрати по сплаті судового збору покласти на відповідача.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення винесені податковим органом з порушенням чинного законодавства України, ґрунтуються на неправильному застосуванні норм податкового законодавства, а тому, підлягають скасуванню. При цьому позивач стверджує, що ним було правомірно сформовано податковий кредит.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 29.09.2015 р. провадження у справі було відкрито та призначено до судового розгляду.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідач проти позовних вимог заперечив, у судовому засіданні 29.10.2015 надав суду письмові заперечення, у яких просив відмовити у задоволенні адміністративного позову повністю. Доводи відповідача, викладені в письмових запереченнях, аналогічні доводам та висновкам, викладеним в акті перевірки.

Відповідно до положень ст.122 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України), на підставі спільної заяви сторін, суд дійшов висновку про можливість перейти до розгляду справи в порядку письмового провадження за наявними в матеріалах справи доказами.

Розглянувши наявні в матеріалах справи докази, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи на яких ґрунтується позов, оцінивши докази які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, в межах заявлених позовних вимог, суд дійшов висновку про наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, ТОВ «АК Інжинірінг» () зареєстроване 10.06.2002 р. Солом'янською районною у м. Києві державною адміністрацією за №0005576. Взято на податковий облік ДПІ у Солом'янському р-н м. Києва від 14.06.2003 р. №3826.

Так, на підставі наказу від 19.03.2015 р. №395 та повідомлення про проведення перевірки №89/26-58-22-05-18 від 19.03.2015 р., головним ревізором-інспектором відділу аудиту фінансових установ управління податкового інспектором податкової служби І рангу Боярчуком В.Б., згідно із пп.75.1.2, п.75.1, ст.75, пп.78.1.1, п.78.1, ст.78, ст.79, ст.82 Податкового кодексу України (ПК України) проведено документальну позапланову невиїзну перевірку ТОВ «АК Інжинірінг» () з питань дотримання вимог податкового законодавства при взаємовідносинах з ТОВ «ПСМК» () з 01.09.2014 р. по 30.09.2014 р.

За результатами проведеної перевірки, ДПІ у Солом'янському районі ГУ ДФС у м. Києві було складено Акт про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки ТОВ «АК Інжинірінг» () з питань дотримання вимог податкового законодавства при взаємовідносинах з ТОВ «ПСМК» () за період з 01.09.2014 р. по 30.09.2014 р.» №1549/26-58-22-03/32041006 від 02.04.2015 р. (надалі - Акт №1549), в якому було зафіксовано встановлені порушення, зокрема:

- п.198.6 ст.198, п.198.3 ст.198 ПК України в результаті завищення податкового кредиту встановлено заниження податку на додану вартість, що підлягає нарахуванню до сплати в бюджет на загальну суму 115 250,00 грн., в тому числі за вересень 2014 у сумі 115 250,00 грн.

- пп.138.1.1 п.138.1 ст.138, пп.139.1.9 п.139.1 ст.139 ПК України в результаті чого, ТОВ «АК Інжинірінг» занижено податок на прибуток на суму 103 725,00 грн., в тому числі за 2014 рік на суму 103 725,00 грн.

На підставі Акту №1549 відповідачем було винесено оскаржувані податкові повідомлення - рішення, а саме:

- № від 23.04.2015 р., яким позивачу нараховано суму грошового зобов'язання з податку на прибуток приватних підприємств в загальному розмірі 129 656,25 грн., в тому числі за основним платежем - 103 725,00 грн., та за штрафними (фінансовими) санкціями - 25 931,25 грн.

- №3 від 23.04.2015 р., яким позивачу нараховано суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість в загальному розмірі 144 062,50 грн., в тому числі за основним платежем - 115 250,00 грн., та за штрафними (фінансовими) санкціями - 28 812,50 грн.

Не погоджуючись з прийнятими податковими повідомленнями-рішеннями, вважаючи їх протиправними та такими, що на думку позивача порушують його законні права та інтереси, ТОВ «АК Інжинірінг» звернулося до суду з даним адміністративним позовом.

Вирішуючи спір по суті суд виходив з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, ТОВ «АК Інжинірінг» (Генпідрядник) та ТОВ «ПСМК» (Підрядник, були укладені наступні договори підряду, а саме:

- №9 від 26.07.2013 р., відповідно до умов якого, Підрядник на свій ризик та за завданням Генпідрядника, зобов'язується виконати відповідно до проектної документації і здати Генпідряднику комплекс робіт з монтажу сантехнічних систем на об'єкті: « 4 Етап будівництва: Секція 3.4 пятої черги, секція 3.5 шостої черги, 52-го пускового комплексу дев'ятої черги (підземний паркінг) будівництва житлового комплексу з вбудовано - прибудованими приміщеннями громадського призначення та паркінгом за адресою: 40-річчя Жовтня, 60, в Голосіївському районі м. Києва, Україна», а Генпідрядник зобов'язується прийняти такі роботи і оплатити їх на умовах цього Договору;

- №1409-1 від 10.09.2014 р., відповідно до умов якого, Підрядник на свій ризик та завданням Генпідрядника, зобов'язується виконати і здати Генпідряднику комплекс робіт з монтажу систем водопостачання та каналізації на об'єкті: « 4 Етап будівництва: Секція 3.4 п'ятої черги (підземний паркінг) будівництва житлового комплексу з вбудовано-прибудованими приміщеннями громадського призначення та паркінгом за адресою: 40- річчя Жовтня, 60, в Голосіївському р-н м. Києва», а Генпідрядник зобов'язується прийняти такі роботи і оплатити їх на умовах цього Договору;

- №1409-2 від 10.09.2014 р., відповідно до умов якого, Підрядник на свій ризик та за завданням Генпідрядника, зобов'язується виконати і здати Генпідряднику комплекс робіт з монтажу системи опалення на об'єкті: « 4 Етап будівництва: Секція 3.4 п'ятої черги, секція 3.5 щостої черги, 2-го пускового комплексу дев'ятої черги (підземний паркінг) будівництва житлового комплексу з вбудовано - прибудинкованими приміщеннями громадського призначення та паркінгом за адресою: 40-річчя Жовтня, 60, в голосіївському районі м. Києва, Україна», а Генпідрядник зобов'язується прийняти такі роботи і оплатити їх на умовах цього Договору.

Так, на підтвердження виконання умов укладених договорів підряду, позивачем було надано до суду акти приймання виконаних будівельних робіт; довідки про вартість виконаних будівельних робіт.

Відповідно до п.201.1 ст.201 ПК України, платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою податкову накладну. Згідно з п.201.7 ст.201 ПК України податкова накладна виписується на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс). Відповідно до п.201.10 ст.201 ПК України податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Згідно із п.201.6 ст.201 ПК України податкова накладна є податковим документом і одночасно відображається у податкових зобов'язаннях та реєстрі виданих податкових накладних продавця та реєстрі отриманих податкових накладних покупця.

Так, позивачем було надано до суду, податкові накладні, які були виписані позивачу ТОВ «ПСМК» за надані послуги у перевіряємий період відповідно до укладених договорів підряду №9 від 26.07.2013 р., №1409-1 від 10.09.2014 р. та №1409-2 від 10.09.2014 р.

В той же час, позивачем було надано до суду платіжні доручення, як доказ проведення оплати за укладеними договорами підряду із ТОВ «ПСМК» у перевіряємий період.

Так, в ході проведення перевірки TOB «АК Інжинірінг» з питань дотримання вимог податкового законодавства при взаємовідносинах з ТОВ «ПСМК» (код за ») встановлено наступне:

Відповідно до поданої податкової декларації з податку на додану вартість за вересень 2014 року (№ 17.10.2014 р.) та додатку 5 «Розшифровки податкових зобов'язань та податкового кредиту у розрізі контрагентів» до декларації з податку на додану вартість за вересень 2014 року (№ від 17.10.2014 р.) встановлено, що ТОВ «АК Інжинірінг» задекларовано податкового кредиту з податку на додану вартість по взаємовідносинах з ТОВ «ПСМК» на за суму 115 250,00 грн.

Відповідач дійшов висновків, що позивачем завищено податковий кредит по взаємовідносинах з ТОВ «ПСМК» (на загальну суму 115 250,00 грн. в тому числі, за вересень 2014 року на 115 250,00 грн.).

Відповідно до інформації викладеної відповідачем в Акті №1549, позивачем за період з 01.09.2014 р. по 30.09.2014 р. порушено норми чинного законодавства та не підтверджено взаємовідносини з ТОВ «ПСМК» за період з 01.09.2014 р. по 30.09.2014 р., в результаті чого, TOB «АК Інжинірінг» завищено витрати по операціях з ТОВ «ПСМК» на загальну суму 576 250,00 грн., в тому числі, за 2014 рік на суму 576 250,00 грн., які не підтверджені документально зустрічними звірками, в результаті чого, підприємством занижено податок на прибуток на суму 103 725,00 грн., в тому числі за 2014 рік на суму 103 725,00 грн.

Суд з зазначеними висновками не погоджується, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Так, відповідно до ч.3 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів регулює ПК України, який, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Статтею 62 ПК України передбачено, що податковий контроль здійснюється шляхом: - ведення обліку платників податків; - інформаційно-аналітичного забезпечення діяльності органів державної податкової служби; - перевірок та звірок відповідно до вимог цього Кодексу, а також перевірок щодо отримання законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, порядку, встановленому законами України, що регулюють відповідну сферу правовідносин.

Згідно пп.21.1.1, пп.21.1.2, пп.21.1.4 п.21.1 ст.21 ПК України, посадові особи контролюючих органів зобов'язані, крім іншого: дотримуватися Конституції України та діяти виключно у відповідності з цим Кодексом та іншими законами України, іншими нормативними актами; забезпечувати сумління виконання покладених на контролюючі органи функцій; не допускати порушень прав та охоронюваний законом інтересів громадян, підприємств, установ, організацій.

Відповідно до пп.20.1.4 п.20.1 ст.20 ПК України, контролюючі органи мають право, зокрема, проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

Відповідно до ст.198.3 ПК України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до ст.39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою п.193.1 ст.193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Згідно вимог ст.198.1 ПК України, право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає, зокрема, у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Статтею 198.2 ПК України встановлено, що датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг або дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Відповідно до положень ст.201.10 ПК України, податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

При цьому, згідно ст.201.8 ПК України, право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку в порядку, передбаченому ст.183 цього Кодексу.

Судом встановлено, що на виконання умов вище зазначених договорів позивачем було перераховано передоплату ТОВ «ПСМК» платіжними дорученнями: №4347 від 17.09.2014 р. на суму 140 000,00 грн. та №4348 від 17.09.2014 р. на суму 280 000,00 грн.

В той же час, до матеріалів справи було надано акти виконаних робіт вересень 2014 року, згідно яких позивачем було прийнято виконані підрядні роботи, та довідки про вартість виконаних підрядних робіт за вересень 2014 року.

На підставі вищезазначених документів позивачу були виписані податкові накладні.

Копії зазначених документів залучено до матеріалів справи. Матеріалами справи підтверджується виконання зазначених робіт на замовлення іншого контрагента позивача, натомість відповідачем фактичного виконання робіт не спростовано.

Отже, позивачем правомірно було сформовано податковий кредит за рахунок податкових накладних, виписаних ТОВ «ПСМК».

Відсутні в акті перевірки й посилання на будь-які пояснення посадових осіб контрагента позивача, порушені кримінальні справи, вироки чи постанови судів.

Як зазначено Вищим адміністративним судом України в інформаційному листі від 20.07.2010 р. №1112/11/13-10 «Проблемні питання застосування законодавства у справах за участю органів державної податкової служби», процесуальна діяльність суду із встановлення обґрунтованості права платника податку на податковий кредит та/або бюджетне відшкодування з податку на додану вартість повинна включати такі етапи: 1. Встановлення факту здійснення господарської операції. 2. Встановлення спеціальної податкової правосуб'єктності учасників господарської операції. 3. Встановлення зв'язку між фактом придбання товарів (послуг) спорудженням основних фондів, імпортом товарів (послуг) і господарською діяльністю платника податку. 4. Встановлення дотримання платником податку спеціальних вимог щодо документального підтвердження сум податкового кредиту та/або бюджетного відшкодування з податку на додану вартість.

Відповідно до ст.627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Суд звертає увагу, що на час проведення перевірки та на час розгляду справи відповідачем не надано переконливих доказів про те, що контрагент позивача був ліквідований або припинено підприємницьку діяльність даного контрагенту під час укладання та виконання договорів.

Як зазначено Вищим адміністративним судом України в інформаційному листі від 02.06.2011 р. №742/11/13-11, оцінюватися при дослідженні факту здійснення господарської операції повинні відносини безпосередньо між учасниками тієї операції, на підставі якої сформовані дані податкового обліку.

Не є обов'язковою передумовою для визначення контролюючими органами грошових зобов'язань визнання недійсними (у тому числі нікчемними) правочинів, які укладалися за ланцюгом між попередніми посередниками, через ланцюг яких декларувався рух товарів чи послуг, нібито придбаних останнім у такому ланцюгу платником податку. При цьому відносини між учасниками попередніх ланцюгів постачань товарів та послуг не мають безпосереднього впливу на дослідження факту реальності господарської операції, вчиненої між останнім у ланцюгу постачань платником податків та його безпосереднім контрагентом.

Засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні врегульовані Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

Відповідно до ст.9 розділу 3 Закону про бухгалтерський облік, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Господарські операції, як зазначено в п.5 ст.9 цього Закону, повинні бути відображені в облікових регістрах у тому звітному періоді, в якому вони були здійснені.

Відповідно до ст.11 Закону, на основі даних бухгалтерського обліку підприємства зобов'язані складати фінансову звітність.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, а також наявні в матеріалах справи документи, суд приходить до висновку, що позивачем надано до суду належні докази, на підтвердження, того що вищезазначені договори були укладені з метою настання реальних обставин, а тому висновки викладені в Акті №1549 є помилковими та такими, що відповідають реальним обставинам справи.

Разом з тим, слід відмітити, що сторонами не заперечується та обставина, що на момент вчинення господарських правовідносин між позивачем та контрагентом, ТОВ «ПСМК» та ТОВ «АК Інжинірінг», як юридичні особи були внесені в Єдиний державний реєстр юридичних осіб та фізичних осіб підприємців та були зареєстровані платниками податку на додану вартість.

Крім того, відповідно до п.18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 р. №9 «Про судову практику розгляду справ про визнання правочинів недійсними» при кваліфікації правочину за ст.228 ЦК України має враховуватись вина, яка виражається в намірі порушити публічний порядок сторонами правочину або однією зі сторін. Доказом вини може бути вирок суду, постановлений у кримінальній справі.

Однак, відповідачем не було надано доказів наявності вироку суду відносно позивача чи його контрагента за ознаками злочину, передбаченого ч.2 ст.205 КК України (фіктивне підприємництво), а договори, укладені позивачем з ТОВ «ПСМК» до теперішнього часу у судовому порядку не визнано недійсними.

Слід відмітити, що податковим органом не було надано рішення суду у цивільній чи господарській справі, вироку суду у кримінальній справі або іншого належного доказу на підтвердження «фіктивності» здійснених позивачем господарських операцій.

В той же час, не надано також добутих у визначений процесуальним законодавством спосіб доказів підробки документів або складання фіктивних документів на підтвердження здійснених позивачем господарських операцій. Зазначене вказує на необґрунтованість тверджень відповідача про фіктивність проведених позивачем господарських операцій.

Відповідно до ст.198.3 ПК України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до ст.39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою п.193.1 ст.193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Згідно вимог ст.198.1 ПК України, право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає, зокрема, у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Статтею 198.2 ПК України встановлено, що датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг або дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Відповідно до ст.201.10 ПК України, податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

При цьому, згідно із ст.201.8 ПК України, право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку в порядку, передбаченому ст.183 цього Кодексу.

Для підтвердження включення до складу податкового кредиту сум податку на додану вартість сплачених позивачем у складі ціни за виконані роботи, необхідні первинні документи, оформлені відповідно до вимог Закону України «Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні».

Відповідно до ст.9 розділу 3 Закону про бухгалтерський облік, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Господарські операції, як зазначено в п.5 ст.9 цього Закону, повинні бути відображені в облікових регістрах у тому звітному періоді, в якому вони були здійснені. Відповідно до ст.11 Закону, на основі даних бухгалтерського обліку підприємства зобов'язані складати фінансову звітність.

Виходячи з правових приписів п.44.1 ст.44 ПК України, для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

У відповідності до ч. 2 ст. 8 даного Закону питання організації бухгалтерського обліку на підприємстві належать до компетенції його власника (власників) або уповноваженого органу (посадової особи) відповідно до законодавства та установчих документів.

Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій (ч.1, ч.2 ст.9 Закону).

Первинні облікові документи можуть бути складені на паперових носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

З вищенаведених норм слідує, що обов'язковими ознаками господарської діяльності є здійснення її суб'єктами господарювання у сфері суспільного виробництва, яка спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг; результати зазначеної діяльності - продукція, роботи чи послуги - мають вартісний характер і цінове вираження.

Згідно п.138.2 ст.138 ПК України, витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визначаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку та інших документів, встановлених розділом 2 ПК України.

Взаємовідносини ТОВ «АК Інжиніринг» з ТОВ «ПСМК», які на момент здійснення господарських операцій були належним чином зареєстровані як платник податку, оформлені всіма первинними документами, зокрема: договорами, які не були визнані в судовому порядку недійсними, актами виконаних робіт, платіжними дорученнями, довідками про вартість виконаних робіт, які оформлені сторонами належним чином та відповідно до вимог чинного законодавства

Згідно з ч.2 ст.71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Всупереч наведеним вимогам, відповідач, як суб'єкт владних повноважень, не довів правомірності прийнятих ним спірних рішень з урахуванням всіх встановлених фактичних обставин та вимог законодавства.

Частиною 1 ст.9 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч.3 ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача щодо визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до положень ст.94 КАС України, судовий збір відшкодовується на користь позивача.

Керуючись ст. ст. 69-71, 94, 160-163, 167, 254 КАС України, Окружний адміністративний суд м. Києва, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «АК Інжиніринг» до Державної податкової інспекції у Солом'янському районі Головного управління ДФС у м. Києві - задовольнити.

2. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення Державної податкової інспекції у Солом'янському районі Головного управління ДФС у м. Києві від 23.04.2015 р. №.

3. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення Державної податкової інспекції у Солом'янському районі Головного управління ДФС у м. Києві від 23.04.2015 р. №.

4. Присудити на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «АК Інжиніринг» () понесені судові витрати в розмірі 4 105 (чотири тисячі сто п'ять грн.) 78 коп. із Державного бюджету України.

Постанова набирає законної сили згідно ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст. ст. 185 -187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя І.А. Качур