Справа № 806/666/16
Суддя: Охрімчук І.Г.
Дата ухвалення: 2016-11-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції: Семенюк М.М.
Суддя-доповідач:Охрімчук І.Г.
УХВАЛА

іменем України

"15" листопада 2016 р. Справа № 806/666/16

Житомирський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Охрімчук І.Г.

суддів: Жизневської А.В.

Котік Т.С.,

розглянувши в письмовому провадженні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на постанову Житомирського окружного адміністративного суду від "27" вересня 2016 р. у справі за позовом ОСОБА_3 до Апеляційного суду Житомирської області, Державної судової адміністрації України, третя особа - Головне управління Державної казначейської служби України у Житомирській області про визнання протиправною бездіяльність, зобов'язання вчинити дії та стягнення невиплаченої заробітної плати ,

ВСТАНОВИВ:

В квітні 2016р. ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом про:

- визнання протиправною бездіяльності Апеляційного суду Житомирської області щодо неперерахування ОСОБА_3 заробітної плати за період з 26.10.2014 року по 31.12.2015 року згідно ст. 144 Закону України "Про судоустрій та статус суддів" у редакції Закону "Про прокуратуру" від 14.10.2014 року, ст. 147 Закону України "Про судоустрій та статус суддів" у редакції Закону "Про забезпечення права на справедливий суд" від 12.02.2015 року, Постанови Кабінету Міністрів України від 02.09.2015 року № 644 "Про внесення змін до деяких актів Кабінету Міністрів України (зокрема Постанови КМ України № 268 "Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів" від 09.03.2006 року);

- зобов'язання Державну судову адміністрацію України здійснити дофінансування на суму заборгованості в розмірі 102654,49 грн.;

- стягнення з Апеляційного суду Житомирської області на користь ОСОБА_3 невиплачену заробітну плату в розмірі 102654,49 грн. за період з 26.10.2014 року по 31.12.2015 року.

Обґрунтовуючи позов ОСОБА_3 зазначила, що з 08.07.2002 року працює в Апеляційному суді Житомирської області на посаді помічника судді. З 26.10.2014 року по 28.03.2015 року розмір посадових окладів працівників апаратів судів мав визначатися, нараховуватись та виплачуватись відповідно до абз. 2 ч. 1 ст. 144 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" в редакції Закону України "Про прокуратуру", а з 29.03.2015 року по 31.12.2015 року відповідно до Закону України "Про судоустрій і статус суддів" в редакції Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд".

Постановою Житомирського окружного адміністративного суду від 27.09.2016р. в позові ОСОБА_3 відмовлено.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що дії відповідачів при обчисленні та виплаті заробітної плати позивачу в період з 26.10.2014р. по 31.12.2015р. ґрунтуються на правильному застосуванні норм матеріального права. Суд вказав на те, що під час нарахування позивачу заробітної плати у вказаний період відповідачем норми і положення Закону України "Про судоустрій і статус суддів" були застосовані у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України. Як зазначено в постанові, відповідачі не мали юридично обґрунтованих підстав для нараховування та виплати посадового окладу позивачу, у розмірах інших, ніж це передбачено Додатком 45 постанови Кабінету Міністрів України від 09.03.2006 № 268 "Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів" (зі змінами та доповненнями).

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, позивач звернувся до суду зі скаргою, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить постанову суду від 27.09.2016р. скасувати та прийняти нове рішення про задоволення позову. На думку скаржника, при прийнятті оскарженої постанови судом першої інстанції не було враховано позиції Європейського суду з прав людини та Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Суд не прийняв до уваги, як зазначає позивач, що органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов'язань. Суд першої інстанції, відмовляючи в позові, порушив права позивача на встановлену чинним ЗУ "Про судоустрій та статус суддів" заробітну плату, що суперечить ст.43 Конституції України , в якій зазначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти особі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. В зв'язку з чим, на думку позивача, суд своїм рішенням звузив зміст та обсяг його існуючих прав і свобод , суперечить ст.22 Конституції України, де вказано, що однією з конституційних гарантій прав і свобод людини і свобод людини і громадянина є недопущення їх скасування чи звуження їх змісту та обсягу при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, дослідивши докази, зібрані в матеріалах справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення скарги ОСОБА_3 з огляду на наступне.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

26 жовтня 2014 року набрав чинності Закон України "Про прокуратуру", яким внесено зміни до статті 144 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", передбачено, що розмір посадового окладу працівника апарату суду, посада якого віднесена до шостої категорії посад державних службовців, встановлюється в розмірі 30% посадового окладу судді місцевого суду, посадові оклади працівників апарату суду, посади яких віднесені до кожної наступної категорії посад державних службовців, встановлюються з коефіцієнтом 1,3 пропорційно посадовим окладам працівників апарату суду, посади яких віднесені до попередньої категорії посад державних службовців.

Із 28 березня 2015 року Законом України "Про забезпечення права на справедливий суд" затверджено нову редакцію Закону України "Про судоустрій і статус суддів", статтею 147 встановлено, що розмір заробітної плати працівників апаратів судів, Державної судової адміністрації України, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, Національної школи суддів України, побутове забезпечення і рівень соціального захисту, встановлені законом і не можуть бути меншими, ніж у відповідних категорій державних службовців органів законодавчої та виконавчої влади.

При цьому розмір посадового окладу працівника апарату суду, посада якого віднесена до шостої категорії посад державних службовців, встановлюється в розмірі 30% посадового окладу судді місцевого суду. Посадові оклади працівників апарату суду, посади яких віднесені до кожної наступної категорії посад державних службовців, встановлюються з коефіцієнтом 1,3 пропорційно посадовим окладам працівників апарату суду, посади яких віднесені до попередньої категорії посад державних службовців.

Відповідно до підпункту 2 пункту 13 Перехідних положень Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд", Кабінет Міністрів України зобов'язано у тримісячний строк з дня набрання чинності Законом, привести свої нормативно-правові акти у відповідність з цим Законом.

Наведене узгоджується з положеннями частин 7, 8 статті 33 Закону України "Про державну службу" від 16 грудня 1993 року №3723-XII (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин), відповідно до якого умови оплати праці державних службовців, розміри посадових окладів, надбавок, доплат і матеріальної допомоги визначаються Кабінетом Міністрів України.

Джерелом формування фонду оплати праці державних службовців є Державний бюджет України та інші джерела, визначені для цієї мети положеннями про органи державної виконавчої влади, затвердженими указами Президента України та постановами Кабінету Міністрів України.

Аналогічні положення закріплено частиною 2 статті 8 Закону України "Про оплату праці" від 24 березня 1995 року №108/95-ВР (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин), відповідно до якого умови та розміри оплати праці працівників установ та організацій, що фінансуються з бюджету, визначаються Кабінетом Міністрів України.

Оплата праці працівників установ та організацій, що фінансуються з бюджету, провадиться на підставі законодавчих та інших нормативних актів України, генеральної, галузевих, регіональних угод, колективних договорів у межах бюджетних асигнувань та інших позабюджетних доходів.

На час виникнення спірних відносин схема посадових окладів працівників апарату суду закріплена Постановою Кабінету Міністрів України "Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів" від 09 березня 2006 року №268, зокрема, Додатком 47, який залишався незмінним до 09 вересня 2015 року.

Відповідно до частини 1 статті 51 Бюджетного кодексу України, керівники бюджетних установ утримують чисельність працівників, військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та здійснюють фактичні видатки на заробітну плату (грошове забезпечення), включаючи видатки на премії та інші види заохочень чи винагород, матеріальну допомогу, лише в межах фонду заробітної плати (грошового забезпечення), затвердженого для бюджетних установ у кошторисах.

Враховуючи наведене, оскільки з 26 жовтня 2014 року по 31 грудня 2015 року Кабінетом Міністрів України не внесено зміни до Постанови Кабінету Міністрів України "Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів" щодо умов оплати праці, зокрема, розмірів окладів працівників апарату суду, а Законами України "Про Державний бюджет України на 2014 рік" та "Про Державний бюджет України на 2015 рік" видатки на реалізацію положень абзацу другого частини першої статті 144 та частини першої статті 147 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" у редакції з 28 березня 2015 року не передбачено, Апеляційний суд Житомирської області як розпорядник бюджетних коштів нижчого рівня, не мав правових підстав для перерахунку та виплати заробітної плати працівникам апарату суду поза межами видатків державного бюджету на оплату праці таких працівників у розмірах інших, ніж встановлено Кабінетом Міністрів України.

Вказані висновки колегією суддів проведені з врахуванням правової позиції Верховного Суду України у справі №820/4648/15, яка відповідно до вимог частини 2 статті 161 та частини 1 статті 244-1 Кодексу адміністративного судочинства України, повинна враховуватись судами при застосуванні правових норм в аналогічних правовідносинах.

Колегією суддів встановлено, що позивач не має право на перерахунок заробітної плати за період з 26.10.2014 року по 28.03.2015 року, відповідно до статті 144 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" та за період з 29.03.2015 року по 31.12.2015 року, відповідно до статті 147 Закону України "Про судоустрій і статус суддів".

Зважаючи на встановлені у справі обставини, а також враховуючи приписи чинного законодавства, яке регулює спірні відносини, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо відмови в позові.

Відповідно до ч. 1 ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду і не впливають на правильність прийнятого судового рішення. Постанову прийнято судом першої інстанції з додержанням вимог матеріального та процесуального права, підстави для її скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 195, 197, 198, 200, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення, постанову Житомирського окружного адміністративного суду від "27" вересня 2016 р. без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя І.Г. Охрімчук

судді: А.В. Жизневська

Т.С. Котік