Справа № 824/739/16-а
Суддя: Лелюк Олександр Петрович
Дата ухвалення: 2016-11-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 листопада 2016 р. м. Чернівці Справа № 824/739/16-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Лелюка О.П.,

за участю:

секретаря судового засідання Кіщук О.І.,

позивача ОСОБА_1, його представника ОСОБА_2, представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Чернівецькій області про визнання незаконними та скасування рішень, поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Національної поліції України в Чернівецькій області про скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та моральної шкоди.

Позивач просить суд:

- визнати незаконним наказ Головного управління Національної поліції України в Чернівецькій області від 22 липня 2016 року №774 «Про покарання» в частині накладення на слідчого Глибоцького відділення поліції Сторожинецького відділу поліції Головного управління Національної поліції України в Чернівецькій області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції;

- визнати незаконним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції України в Чернівецькій області від 18 серпня 2016 року № 126 о/с «По особовому складу» в частині звільнення слідчого Глибоцького відділення поліції Сторожинецького відділу поліції Головного управління Національної поліції України в Чернівецькій області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 зі служби в поліції за пунктом 6 частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію»;

- поновити на службі в Національній поліції на посаді слідчого Глибоцького відділення поліції Сторожинецького відділу поліції Головного управління Національної поліції України в Чернівецькій області у спеціальному званні старшого лейтенанта поліції, з виплатою середнього заробітку за час вимушеного прогулу у розмірі 14357,34 грн (враховуючи заяву про збільшення розміру позовних вимог від 09 листопада 2016 року);

- стягнути з Головного управління Національної поліції України в Чернівецькій області 20000 грн моральної шкоди.

В обґрунтування поданого позову позивач зазначив, що наказ про притягнення його до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення з поліції є передчасним, а висновки службового розслідування, на підставі яких його прийнято, спростовуються постановою Першотравневого районного суд м. Чернівці від 18 серпня 2016 року, якою адміністративну справу відносно ОСОБА_1 за частиною першою статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення закрито у звязку із відсутністю в його діях складу даного адміністративного правопорушення. Також позивач вказав, що крім середнього заробітку за час вимушеного прогулу з відповідача необхідно стягнути на його користь моральну шкоду в розмірі 20000 грн, оскільки оскаржуваними рішеннями йому завдано суттєвих моральних страждань, зокрема, можливості матеріально забезпечити сімю.

Відповідач надав суду пояснення, в яких вказав, що в ході службового розслідування, проведеного у відповідності до вимог чинного законодавства, встановлено, що позивачем вчинено дисциплінарний проступок. Так, перебуваючи на службі в поліції, позивач поза службою допустив керування транспортним засобом в стані алкогольного спяніння, тому він підлягає притягненню до дисциплінарної відповідальності. Такі дії позивача компрометують звання працівника поліції, підривають авторитет Національної поліції України, є грубим порушенням дисципліни і службової етики та не сумісні з подальшим проходженням служби. Вказував про законність звільнення позивача та, в свою чергу, про безпідставність позовних вимог. Просив суд у задоволенні позову відмовити повністю.

В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали та просили суд їх задовольнити повністю, посилаючись на вказані у позові обставини. При цьому позивач не заперечував щодо дотримання відповідачем порядку та строків накладення на нього оскаржуваного дисциплінарного стягнення, обґрунтовуючи позов лише відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Представник відповідача щодо задоволення позову заперечував з підстав, наведених в наданих письмових поясненнях. Просив суд у задоволенні позову відмовити повністю.

Заслухавши пояснення осіб, які з'явились в судове засідання, дослідивши наявні матеріали, всебічно та повно з'ясувавши всі обставини справи, об'єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення для вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про те, що адміністративний позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 03 серпня 2005 року проходив службу в органах внутрішніх справ, а з 07 листопада 2015 року - в поліції.

Так, згідно відомостей відображених в трудовій книжці з 03 серпня 2005 року його прийнято на службу в органи внутрішніх справ України на підставі наказу Національного університету внутрішніх справ №241о/с від 26 липня 2005 року та 06 листопада 2015 року звільнено з органів внутрішніх справ на підставі наказу від 06 листопада 2015 року №284 о/с.

З 07 листопада 2015 року ОСОБА_1 прийнятий на службу в поліцію згідно наказу Головного управління Національної поліції в Чернівецькій області від 07 листопада 2015 року № 1о/с, займав посаду слідчого Глибоцького відділення поліції Сторожинецького відділу поліції Головного управління Національної поліції України.

Як вбачається з матеріалів справи, поліцейськими Управління патрульної поліції в м. Чернівці Департаменту патрульної поліції Національної поліції України задокументовано факт керування транспортним засобом марки «ВАЗ-21093», д/н НОМЕР_1 в стані алкогольного спяніння слідчим Глибоцького відділення поліції Сторожинецького відділу поліції Головного управління Національної поліції України в Чернівецькій області старшим лейтенантом поліції ОСОБА_1 Під час перевірки останнього за допомогою приладу «Drager Alcotest 6810» встановлено наявність алкоголю в крові 2,78 проміле. За вказане порушення поліцейськими Управління патрульної поліції було складено протокол про адміністративне правопорушення, передбачене частиною першою статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

За фактом вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення наказом Головного управління Національної поліції в Чернівецькій області від 22 червня 2016 року №662 призначено службове розслідування, результати якого відображені у висновку службового розслідування від 21 липня 2016 року.

У вказаному висновку зазначено, що адміністративні матеріали відносно ОСОБА_1 було направлено до Першотравневого районного суду міста Чернівці. Рішення суду станом на 21 липня 2016 року не прийнято.

Також згідно змісту висновку службового розслідування від 21 липня 2016 року опитаний ОСОБА_1 пояснив, що 21 червня 2016 року близько 02 год. на перехресті вулиць ОСОБА_4 в місті Чернівці його на автомобілі НОМЕР_2 було зупинено поліцейськими Управління патрульної поліції, в яких виникла підозра у керуванні ним транспортним засобом в стані алкогольного спяніння. У звязку із цим, йому було запропоновано пройти медичне обстеження на стан алкогольного спяніння за допомогою приладу «Drager Alcotest 6810», за результатами якого встановлено наявність алкоголю в його крові 2,78 проміле. ОСОБА_1 у поясненні вказав, що спиртні алкогольні напої не вживав.

Однак, на думку відповідача, вина ОСОБА_1 підтверджується адміністративними матеріалами відносно нього.

Таким чином, Головним управлінням Національної поліції в Чернівецькій області зроблено висновок про те, що ОСОБА_1, будучи поліцейським, перебуваючи поза службою допустив керування транспортним засобом в стані алкогольного спяніння, що свідчить про скоєння ним дисциплінарного проступку, за що він підлягає притягненню до дисциплінарної відповідальності.

З висновку службового розслідування вбачається, що відомості, які стали підставою службового розслідування, запропоновано вважати такими, що підтвердилися. Також запропоновано звільнити позивача з поліції за порушення службової дисципліни.

Головним управлінням Національної поліції в Чернівецькій області за підписом Т.в.о. начальника полковника поліції ОСОБА_5 видано наказ від 22 липня 2016 року № 774 «Про покарання», згідно якого у відповідності до Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України за порушення службової дисципліни слідчого Глибоцького відділення поліції Сторожинецького відділу поліції Головного управління Національної поліції в Чернівецькій області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 вирішено звільнити зі служби в поліції.

На підставі указаного наказу наказом Головного управління Національної поліції в Чернівецькій області По особовому складу від 18 серпня 2016 року №126 о/с позивача звільнено зі служби в поліції з 18 серпня 2016 року за пунктом 6 частини першої статті 77 (у звязку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України) Закону України «Про Національну поліцію»

Не погоджуючись з указаними наказами, вважаючи звільнення з поліції незаконним, ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом.

Вирішуючи спір, суд зазначає наступне.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Пунктом 2 частини другої статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

Відповідно до пункту 15 частини першої статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України публічна служба - діяльність на державних політичних посадах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, дипломатична служба, інша державна служба, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначає Закон України «Про Національну поліцію» від 02 липня 2015 року №580-VIII.

У відповідності до частини першої статті 8 Закону України «Про Національну поліцію» поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Згідно із частинами першою та другою статті 19 Закону України «Про Національну поліцію» у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону. Підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом.

За змістом пункту шостого частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється у звязку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України.

Водночас, згідно з пунктом 9 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв'язку з прийняттям Закону України «Про Національну поліцію» від 23 грудня 2015 року №901-VIII до набрання чинності Законом України «Про Дисциплінарний статут Національної поліції» на поліцейських поширено дію Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, затвердженого Законом України «Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України» (із наступними змінами).

Так, статтею 1 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, затвердженого Законом України «Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України» від 22 лютого 2006 року №3460-IV визначено, що службова дисципліна - дотримання особами рядового і начальницького складу Конституції і законів України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів та інших нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, підпорядкованих йому органів і підрозділів та Присяги працівника органів внутрішніх справ України.

Службова дисципліна в органах внутрішніх справ досягається: створенням належних умов проходження служби особами рядового і начальницького складу; набуттям високого рівня професіоналізму; забезпеченням гласності та об'єктивності під час проведення оцінки результатів службової діяльності; дотриманням законності і статутного порядку; повсякденною вимогливістю начальників до підлеглих, постійною турботою про них, виявленням поваги до їх особистої гідності; вихованням в осіб рядового і начальницького складу високих моральних і ділових якостей; забезпеченням соціальної справедливості та високого рівня соціально-правового захисту; умілим поєднанням і правильним застосуванням заходів переконання, примусу, дисциплінарного та громадського впливу; належним виконанням умов контракту про проходження служби.

Стаття 2 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України визначає, що дисциплінарний проступок - це невиконання чи неналежне виконання поліцейським службової дисципліни.

Відповідно до статті 12 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України на осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ за порушення службової дисципліни можуть накладатися такі види дисциплінарних стягнень: 1) усне зауваження; 2) зауваження; 3) догана; 4) сувора догана; 5) попередження про неповну посадову відповідність; 6) звільнення з посади; 7) пониження в спеціальному званні на один ступінь; 8) звільнення з органів внутрішніх справ.

Порядок накладення дисциплінарного стягнення встановлений статтею 14 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України.

Згідно положень указаної статті з метою з'ясування всіх обставин дисциплінарного проступку, учиненого особою рядового або начальницького складу, начальник призначає службове розслідування.

Службове розслідування має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення начальником. У разі необхідності цей термін може бути продовжено начальником, який призначив службове розслідування, або старшим прямим начальником, але не більш як на один місяць.

Порядок проведення службового розслідування встановлюється міністром внутрішніх справ України.

Перед накладенням дисциплінарного стягнення начальник або особа, яка проводить службове розслідування, повинні зажадати від порушника надання письмового пояснення. Небажання порушника надавати пояснення не перешкоджає накладенню дисциплінарного стягнення.

Про накладення дисциплінарного стягнення видається наказ, зміст якого оголошується особовому складу органу внутрішніх справ.

Оголошувати дисциплінарне стягнення особі начальницького складу в присутності його підлеглих заборонено.

Зміст наказу доводиться до відома особи рядового або начальницького складу, яку притягнуто до дисциплінарної відповідальності, під підпис. У разі звільнення з посади або звільнення з органів внутрішніх справ особі рядового або начальницького складу видається витяг з наказу.

За кожне порушення службової дисципліни накладається лише одне дисциплінарне стягнення. У разі порушення службової дисципліни кількома особами дисциплінарне стягнення накладається на кожного окремо.

При визначенні виду дисциплінарного стягнення мають враховуватися тяжкість проступку, обставини, за яких його скоєно, заподіяна шкода, попередня поведінка особи та визнання нею своєї вини, її ставлення до виконання службових обов'язків, рівень кваліфікації тощо.

Звільнення осіб рядового і начальницького складу з органів внутрішніх справ як вид стягнення є крайнім заходом дисциплінарного впливу.

Рішення про звільнення або притягнення до дисциплінарної відповідальності таких осіб оскаржується в установленому законом порядку.

Статтею 16 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України передбачені строки накладення дисциплінарних стягнень.

Згідно цієї статті дисциплінарне стягнення накладається у строк до одного місяця з дня, коли про проступок стало відомо начальнику.

У разі проведення за фактом учинення проступку службового розслідування, кримінального провадження або провадження у справі про адміністративне правопорушення на осіб рядового і начальницького складу дисциплінарне стягнення може бути накладено не пізніше одного місяця з дня закінчення службового розслідування, кримінального провадження або провадження у справі про адміністративне правопорушення, не враховуючи періоду тимчасової непрацездатності або перебування у відпустці.

Дисциплінарне стягнення не може бути накладено, якщо з дня вчинення проступку минуло більше півроку. У цей період не включається строк проведення службового розслідування або кримінального провадження або провадження у справі про адміністративне правопорушення.

Виконання дисциплінарних стягнень передбачено статтею 18 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України.

Відповідно до указаної статті дисциплінарне стягнення виконується негайно, але не пізніше місяця з дня його накладення, не враховуючи періоду перебування особи рядового або начальницького складу у відпустці, відрядженні або її тимчасової непрацездатності. Після закінчення цього строку дисциплінарне стягнення не виконується.

Такі дисциплінарні стягнення, як звільнення з посади та звільнення з органів внутрішніх справ, накладені на осіб рядового і начальницького складу, які тимчасово непрацездатні або перебувають у відпустці, відрядженні, виконуються після їх прибуття до місця проходження служби.

Крім цього, варто зазначити, що порядок проведення службового розслідування стосовно особи (осіб) рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ у разі надходження до органів та підрозділів внутрішніх справ України, навчальних закладів та науково-дослідних установ системи Міністерства внутрішніх справ України відомостей про вчинення нею (ними) дій, які порушують права і свободи громадян, службову дисципліну, оформлення результатів службового розслідування та прийняття за ними рішення, а також компетенцію структурних підрозділів та посадових осіб органів внутрішніх справ України (далі - ОВС) при його проведенні визначає Інструкція про порядок проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ України, затверджена наказом Міністерства внутрішніх справ України від 12 березня 2013 року №230 та зареєстрована в Міністерстві юстиції України 02 квітня 2013 року за №541/23073 (далі Інструкція №230).

Відповідно до пункту 2.1 Інструкції №230 підставами для проведення службового розслідування є порушення особами рядового і начальницького складу службової дисципліни, у тому числі скоєння кримінальних або адміністративних правопорушень, знищення або втрата службових документів, доручених або охоронюваних матеріальних цінностей, вчинення особами рядового і начальницького складу діянь, які порушують права і свободи громадян, службову дисципліну, інші події, пов'язані із загибеллю (смертю) осіб рядового і начальницького складу чи їх травмуванням (пораненням), а також події, які сталися за участю осіб рядового і начальницького складу і можуть викликати суспільний резонанс.

Згідно підпункту 2.2.5 пункту 2.2. Інструкції №230 службове розслідування проводиться уповноваженим на те начальником у разі скоєння особою рядового і начальницького складу адміністративного правопорушення.

Пунктами 5.1. 5.4 Інструкції №230 визначено, що службове розслідування має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення начальником. У разі необхідності за мотивованим рапортом (доповідною запискою) виконавця або голови комісії визначений строк може бути продовжено начальником, який призначив службове розслідування, або старшим прямим начальником, але не більш як на один місяць. Початок службового розслідування визначається датою видання наказу про його призначення. Завершення службового розслідування визначається датою затвердження начальником, який призначив службове розслідування, висновку за результатами службового розслідування (далі - висновок службового розслідування). Якщо вину особи рядового і начальницького складу повністю доведено, начальник приймає рішення про її притягнення до дисциплінарної відповідальності та визначає вид дисциплінарного стягнення. Про накладення дисциплінарного стягнення видається наказ, зміст якого оголошується особовому складу органу внутрішніх справ. Оголошувати дисциплінарне стягнення особі начальницького складу в присутності його підлеглих заборонено. Зміст наказу доводиться до відома особи рядового і начальницького складу, яку притягнуто до дисциплінарної відповідальності, під підпис. У разі звільнення з посади або звільнення з органів внутрішніх справ особі рядового або начальницького складу видається витяг з наказу. Особа рядового і начальницького складу, стосовно якої проводилось службове розслідування, має право оскаржити рішення щодо накладення на нього дисциплінарного стягнення у порядку, визначеному законодавством України.

Як вбачається зі встановлених судом обставин справи, відповідачем було дотримано порядок та строки проведення службового розслідування відносно позивача по факту допущення ним адміністративного правопорушення, а також дотримано порядок та строки накладення і виконання дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення з поліції. Тобто дотримано наведені вище вимоги Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України та Інструкції №230, що фактично позивачем в ході судового розгляду справи не заперечувалось.

Водночас позивач вказував про недопущення порушення службової дисципліни, що, на думку відповідача, виразилось у керуванні ним транспортним засовом у стані алкогольного спяніння. При цьому він посилався на Висновок щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкоголю, наркотичного чи іншого спяніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 21 червня 2016 рок та ОСОБА_6 судово-медичного дослідження №805 від 22 червня 2016 року, а також прийняту на їх підставі постанову Першотравневого районного суду м.Чернівці від 18 серпня 2016 року.

Так, з обставин справи вбачається, що за наслідками розгляду адміністративних матеріалів, які надійшли від Управління патрульної поліції в м. Чернівцях про притягнення до адміністративної відповідальності за частиною першою статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення ОСОБА_1, Першотравневий районний суд м.Чернівці постановив адміністративну справу відносно останнього закрити у звязку із відсутністю в його діях складу даного адміністративного правопорушення.

Зазначена постанова суду набрала законної сили 29 серпня 2016 року.

У звязку з цим, суд вважає за необхідне вказати наступне.

Відповідно до частини першої статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Частиною четвертою статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що вирок суду в кримінальній справі або постанова суду у справі про адміністративний проступок, які набрали законної сили, є обов'язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, щодо якої ухвалений вирок або постанова суду, лише в питаннях, чи мало місце діяння та чи вчинене воно цією особою.

Отже, згідно указаних норм обов'язковість преюдиційних обставин поширюється лише на обставини, встановлені безпосередньо: судовим рішенням в адміністративній справі, судовим рішенням у цивільній справі, судовим рішенням в господарській справі, а також або вироком у кримінальній справі або постановою про адміністративний проступок.

Обставини, встановлені в інших процесуальних актах, зокрема, у справах про адміністративні проступки (наприклад, у постанові про закриття адміністративної справи у звязку із відсутністю складу адміністративного правопорушення), не можуть розглядатися як обов'язкові відповідно до частин першої та четвертої статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України.

Передбачене наведеними вище положеннями звільнення від доказування не має абсолютного характеру і не може сприйматися судом як неможливість спростування під час судового розгляду обставин, які зазначені в іншому судовому рішенні. Адміністративні суди не повинні сприймати як обов'язкові висновки щодо фактичних обставин справи, наведені у чинних судових рішеннях за інших адміністративних, цивільних чи господарських справ.

Одним із визначальних принципів здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного зясування всіх обставин у справі.

Суд враховує вимоги частин четвертої та п'ятої статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України щодо необхідності офіційного з'ясування всіх обставин справи і у відповідних випадках витребування тих доказів, яких, на думку суду, не вистачає для належного встановлення обставин у справі, що розглядається, і які мають значення для правильного вирішення спору.

Адміністративний суд під час розгляду конкретної справи на підставі встановлених ним обставин (у тому числі з урахуванням преюдиційних обставин) повинен самостійно кваліфікувати поведінку особи і дійти власних висновків щодо правомірності такої поведінки з відповідним застосуванням необхідних матеріально-правових норм. Висновки та оцінки іншого суду щодо правомірності поведінки особи, її винуватості у вчиненні правопорушення тощо не позбавляють адміністративний суд, який розглядає по суті справу, предмет якої пов'язаний із відповідними діяннями цієї особи, права надати їм власну оцінку.

Наведене узгоджується з позицією Вищого адміністративного суду України, що відображена в листі від 14 листопада 2012 року № 2379/12/13-12 з питань, пов'язаних із застосуванням статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України, а також, зокрема, в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 23 червня 2015 року у справі № К/800/57781/14.

Враховуючи викладене, судом в ході розгляду даної справи встановлено, що в постанові Першотравневого районного суду м.Чернівці від 18 серпня 2016 року висновок про відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення за частиною першою статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення ґрунтується на підставі Висновку щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкоголю, наркотичного чи іншого спяніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 21 червня 2016 рок та ОСОБА_6 судово-медичного дослідження №805 від 22 червня 2016 року.

На указані документи посилався позивач і в обґрунтування даного позову, стверджуючи про те, що він 21 червня 2016 року при зупинці його транспортного засобу працівником поліції не перебував у стані алкогольного спяніння, а відтак і не допускав порушення службової дисципліни.

В судовому засіданні судом досліджено оригінали адміністративної справи відносно ОСОБА_1 за частиною першою статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, на підставі яких проведено службове розслідування, та оригінали службового розслідування, копії з яких долучено до матеріалів цієї адміністративної справи.

Судом встановлено, що 21 червня 2016 року о 02 год. 20 хв. в м. Чернівці по вул. Лукяна Кобилиці 122А, інспектором роти №3 батальйону Управління патрульної поліції в м. Чернівці складено протокол про те, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом у стані алкогольного спяніння, чим порушив пункт 2.9а Правил дорожнього руху, за що частиною першою статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачена адміністративна відповідальність.

Згідно змісту протоколу про адміністративне правопорушення та акту огляду на стан алкогольного спяніння, що міститься в матеріалах справи, огляд на стан спяніння проводився в присутності двох свідків за допомогою спеціального засобу «Drager Alcotest 6810». Результати огляду на стан спяніння 2,78 проміле, проба позитивна.

У поясненнях свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7 вказано, що в їх присутності водій ОСОБА_1 погодився пройти перевірку для визначення стану спяніння за допомогою приладу «Drager Alcotest 6810», результат тесту показав 2,78 проміле та відносно вказаного водія складено протокол за частиною першою статті 130 Кодексу України про адміністративній правопорушення.

Позивач з результатами огляду не погодився та за власною ініціативою пройшов такий огляд в Чернівецькому обласному наркологічному диспансері.

Судом досліджено Висновок щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкоголю, наркотичного чи іншого спяніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 21 червня 2016 року та ОСОБА_6 судово-медичного дослідження №805 від 22 червня 2016 року.

Зазначений Висновок складений 21 червня 2016 року о 17 год. 02 хв. В графі «ким та коли (точний час) направлений на огляд» зазначено «особиста заява 21 червня 2016 року 17 год. 02 хв»; в графі «дата і точна година огляду» зазначено « 21 червня 2016 року о 17 год. 02 хв».

Згідно Висновку щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 21 червня 2016 року у громадянина ОСОБА_1 ознак спяніння не виявлено.

На підставі направлення лікаря обласного наркологічного диспансеру в приміщенні відділення судово-медичної токсикології Чернівецького обласного бюро судмедекспертизи завідуючою відділення було проведено дослідження на наявність етилового спирту в крові позивача. Згідно змісту ОСОБА_6 судово-медичної експертизи №805 від 22 червня 2016 року в крові останнього етиловий спирт не виявлений.

В ОСОБА_6 судово-медичного дослідження №805 від 22 червня 2016 року в графі «стислі обставини справи» вказано, що кров відібрана 21 червня 2016 року о 17 год. 30 хв.

У звязку з цим, суд звертає увагу на те, що статтею 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачено порядок відсторонення осіб від керування транспортними засобами, річковими і маломірними суднами та огляд на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції (надалі використані положення статті, чинні на момент виникнення складення адміністративного протоколу щодо позивача).

Згідно положень частини першої указаної статті огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, проводиться з використанням спеціальних технічних засобів поліцейським у присутності двох свідків.

При цьому, згідно частини третьої статті 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення у разі незгоди водія (судноводія) на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров'я.

Огляд осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, здійснюється в закладах охорони здоров'я не пізніше двох годин з моменту встановлення підстав для його здійснення. Огляд у закладі охорони здоров'я та складення висновку за результатами огляду проводиться в присутності поліцейського (частина четверта статті 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення).

Згідно частини пятої статті 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення огляд особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним.

Спільним наказом Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоровя України від 09 листопада 2015 року №1452/735, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 11 листопада 2015 року за №1413/27858, з метою створення нормативно-правового підґрунтя діяльності патрульної поліції та закладів охорони здоров'я щодо виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затверджено Інструкцію про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (далі Інструкція №1452/735).

Інструкція №1452/735 визначає процедуру проведення огляду водіїв транспортних засобів на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (далі - стан сп'яніння), та оформлення результатів такого огляду.

Згідно пункту 6 розділу I Інструкції №1452/735 огляд на стан сп'яніння проводиться: поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом (далі - спеціальні технічні засоби); лікарем закладу охорони здоров'я (у сільській місцевості за відсутності лікаря - фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку).

У відповідності до пункту 7 розділу I Інструкції №1452/735 у разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп'яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров'я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - заклад охорони здоров'я).

Згідно пункту 7 розділу ІІ Інструкції №1452/735 установлення стану алкогольного сп'яніння здійснюється на підставі огляду, який проводиться згідно з вимогами цієї Інструкції поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів, показники яких після проведення тесту мають цифровий показник більше 0,2 проміле алкоголю в крові.

Пунктом 9 розділі ІІ Інструкції №1452/735 передбачено, що з метою забезпечення достовірності результатів огляду водіїв транспортних засобів, які мають бути оглянуті в закладах охорони здоров'я, поліцейський забезпечує доставку цих осіб до найближчого закладу охорони здоров'я не пізніше ніж протягом двох годин з моменту виявлення підстав для його проведення.

За змістом пунктів 16 та 17 розділу ІІІ Інструкції №1452/735 висновок щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (далі - висновок щодо результатів медичного огляду особи на стан сп'яніння), видається на підставі акта медичного огляду. Зміст висновку щодо результатів медичного огляду особи на стан сп'яніння повідомляється оглянутій особі в присутності поліцейського, який її доставив, про що робиться запис у вищезазначеному висновку.

При цьому висновки щодо результатів медичного огляду осіб на стан сп'яніння, складені з порушенням вимог цієї Інструкції, вважаються недійсними (пункт 22 розділу ІІІ Інструкції №1452/735).

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, зокрема, про те, що водій у разі незгоди з результатами огляду на стан спяніння на місці зупинки транспортного засобу, проведеного поліцейським, може пройти такий огляд в найближчому закладі охорони здоров'я, якому надано право на його проведення. При цьому такий огляд має бути проведено не пізніше ніж протягом двох годин з моменту виявлення підстав для його проведення та в присутності поліцейського. Недотримання такого порядку свідчить про недійсність висновків результатів медичного огляду осіб на стан сп'яніння.

Беручи до уваги наведені норми права, судом встановлено, що у звязку з незгодою позивачем з результатами огляду на стан спяніння на місці зупинки транспортного засобу, що мало місце вночі 21 червня 2016 року близько 02 год., його огляд у закладі охорони здоровя відбувся за самостійним зверненням 21 червня 2016 року о 17 год. 02 хв., тобто більше ніж протягом двох годин з моменту виявлення підстав для його проведення, та без участі поліцейського.

Зазначене позивачем фактично не заперечувалось в судовому засіданні.

Відтак, надаючи оцінку Висновку щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкоголю, наркотичного чи іншого спяніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 21 червня 2016 року та ОСОБА_6 судово-медичного дослідження №805 від 22 червня 2016 року, прийнятих відносно позивача, суд вважає, що такі є недійсними, оскільки складені з порушенням вимог статті 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення та Інструкції №1452/735.

На переконання суду, докази, на які посилається позивач в обґрунтування відсутності в його діях ознак дисциплінарного проступку, є недопустимими та неналежними.

В судовому засіданні на запитання суду щодо відсутності у висновку службового розслідування від 21 липня 2016 року посилань на указаний вище Висновок від 21 червня 2016 року та ОСОБА_6 №805 від 22 червня 2016 року, представник відповідача пояснив, що названі документи в ході проведення службового розслідування брались до уваги, як і відібрані у позивача пояснення, однак не були визнані обґрунтованими, оскільки засвідчують огляд позивача на стан спяніння більш ніж через дві години з моменту виявлення підстав для його проведення.

Щодо тверджень позивача про передчасність прийняття оскаржуваних наказів до винесення постанови Першотравневого районного суду в м. Чернівці від 18 серпня 2016 року, то такі є безпідставними, оскільки не ґрунтуються на законі.

При цьому суд зазначає, що згідно статті 5 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України за вчинення дисциплінарних проступків особи рядового і начальницького складу несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом. Особи рядового і начальницького складу, яких в установленому законодавством порядку притягнуто до адміністративної, кримінальної або матеріальної відповідальності, водночас можуть нести і дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом.

Право накладати дисциплінарні стягнення відповідно до статті 12 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України віднесено до компетенції відповідача за результатом службового розслідування та не пов'язано з рішенням суду за наслідками розгляду справи про адміністративне правопорушення. Законом не встановлено для відповідача обовязку неприйняття висновку службового розслідування та не накладення на його підставі дисциплінарного стягнення на працівника поліції до набрання законної сили рішення у справі про адміністративне правопорушення відносно такого працівника.

З огляду на викладене, суд вважає, що відповідач на підставі наявних у нього адміністративних матеріалів дійшов обґрунтованого висновку про допущення позивачем керування транспортним засобом в стані алкогольного спяніння та правомірно кваліфікував такі дії останнього як порушення службової дисципліни.

В ході судового розгляду справи судом також встановлено, що при визначенні позивачу виду дисциплінарного стягнення відповідачем враховано тяжкість проступку, обставини, за яких його скоєно позивачем, попередня поведінка позивача, а також шкоду завдану авторитету органів поліції.

Зокрема, відповідачем враховано попередню поведінку ОСОБА_1, а саме те, що позивач за період служби мав 4 дисциплінарних стягнень, про що зазначено у висновку службового розслідування від 21 липня 2016 року.

Як вбачається з обставин справи та не заперечувалось сторонами, стосовно позивача 21 червня 2016 року було винесено і постанову про адміністративне правопорушення, передбачене частиною першою статті 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення, у звязку з відсутністю при перевірці документів полісу обовязкового страхування.

Зазначене, згідно пояснень відповідача, також враховувалось при прийнятті рішення про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності та обранні виду стягнення.

Крім цього, вступаючи на службу в органи внутрішніх справ позивач був попереджений про відповідальність за порушення службової дисципліни.

Відповідно до статті 7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України службова дисципліна базується на високій свідомості та зобов'язує кожну особу рядового і начальницького складу, зокрема, дотримуватися законодавства, неухильно виконувати вимоги Присяги працівника органів внутрішніх справ України, статутів і наказів начальників; з гідністю і честю поводитися в позаслужбовий час, бути прикладом у дотриманні громадського порядку, припиняти протиправні дії осіб, які їх учиняють.

Виходячи з наведеного, особи рядового і начальницького складу поліції зобовязані дотримуватись службової дисципліни і в позаслужбовий час.

Стосовно застосування до позивача крайнього заходу дисциплінарного впливу, яким є звільнення з поліції, то суд погоджується з твердженням відповідача про те, що керування працівником поліції транспортним засобом в стані алкогольного спяніння є грубим порушенням службової дисципліни, принижує та дискредитує як самого працівника поліції, так і органи поліції в цілому, підриває авторитет Національної поліції.

До того ж, що обрання того чи іншого виду дисциплінарного стягнення є виключно правом роботодавця в залежності від його оцінки та кваліфікації дій особи, відносно якої має бути застосовано таке стягнення.

Враховуючи зазначене, суд приходить до висновку, що відповідачем обґрунтовано та правомірно обрано позивачу такий вид дисциплінарного стягнення як звільнення з поліції.

Згідно частини першої статті 69 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Відповідно до частини першої та другої статті 70 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Згідно частини першої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Частиною другою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Частиною першою статті 79 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що письмовими доказами є документи (у тому числі електронні документи), акти, листи, телеграми, будь-які інші письмові записи, що містять в собі відомості про обставини, які мають значення для справи.

Статтею 86 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Оцінивши належність, допустимість, достовірність вказаних вище доказів окремо, а також достатність і взаємний зв'язок цих доказів у їх сукупності, суд вважає, що відповідачем як субєктом владних повноважень, який заперечував проти позову, доведено вчинення позивачем порушення службової дисципліни, яке полягало у керуванні транспортним засобом в стані алкогольного спяніння, а також доведено обґрунтованість обрання такого виду стягнення як звільнення.

Водночас твердження позивача про відсутність у відповідача підстав для притягнення його до дисциплінарної відповідальності спростовуються вищевикладеним.

Таким чином, суд приходить до висновку про законність звільнення позивача з поліції.

Відтак, заявлені ОСОБА_1 позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Керуючись статтями 158 163 Кодексу адміністративного судочинства України,

П О С Т А Н О В И В :

В задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається до Вінницького апеляційного адміністративного суду через Чернівецький окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя О.П. Лелюк

Постанова у повному обсязі складена 14 листопада 2016 року.