Справа № 817/1555/16
Суддя: Сало А.Б.
Дата ухвалення: 2016-10-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

31 жовтня 2016 р.Р і в н е 817/1555/16

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Сала А.Б. за участю секретаря судового засідання Мідлік А.В. та сторін і інших осіб, які беруть участь у справі:

позивача: представник Никонець Д.А.

відповідача: представник Поліщук Б.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом

Публічного акціонерного товариства "РІВНЕАЗОТ"

до Управління Держпраці у Рівненській області
про визнання протиправною та скасування постанови , -
В С Т А Н О В И В:

До Рівненського окружного адміністративного суду звернулося Публічне акціонерне товариство «Рівнеазот» до Управління Держпраці у Рівненській області про скасування постанови про накладення штрафу №000059 від 20.09.2016.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю, пояснив суду, що вважає спірну постанову неправомірною, оскільки підприємство не порушувало вимоги частини 2 статті 49-4 КЗпП України та частин 1,2 статті 115 КЗпП України. Зокрема, як зазначив представник ПАТ «Рівнеазот», норма законодавства - частина 2 статті 49-4 КЗпП України - передбачає, що ліквідація, реорганізація підприємств, зміна форм власності або часткове зупинення виробництва, що тягнуть за собою скорочення чисельності або штату працівників, погіршення умов праці можуть здійснюватися після завчасного надання професійним спілкам інформації з цього питання. Поняття «завчасно» не визначено законодавством, тому, на думку позивача, повідомлення профспілок за два місяці до скорочення про вивільнення працівників підприємства не може вважатися порушенням. Крім того, позивач вважає, що порушення підприємством продовж березня-червня 2016 року строків виплати заробітної плати обумовлене об'єктивними факторами, а також кризовими явищами в економіці держави. За таких обставин, представник підприємства просить суд позов задовольнити і скасувати постанову про накладення штрафу.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав повністю, пояснивши суду, що Управлінням Держпраці у Рівненській області проведено позапланову перевірку позивача з питань дотримання законодавства про працю. Перевіркою встановлено порушення позивачем частини 2 статті 49-4, частини 1 статті 115, частини 2 статті 252 КЗпП України. В зв'язку з тим, що перевіркою встановлено порушення позивачем норм трудового законодавства, уповноваженою особою відповідача прийнята постанова про накладення штрафу. За таких обставин, на думку представника суб'єкта владних повноважень, позов задоволенню не підлягає.

Заслухавши пояснення представників сторін, повно та всебічно з'ясувавши всі обставини справи в їх сукупності на підставі чинного законодавства, перевіривши їх дослідженими у судовому засіданні доказами, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню.

Указом Президента України № 386/2011 від 06.04.2011 року «Про Положення про Державну інспекцію України з питань праці» затверджено «Положення про Державну інспекцію України з питань праці».

Відповідно до пункту 1 Положення № 386/2011 Державна інспекція України з питань праці є центральним органом виконавчої влади, входить до системи органів виконавчої влади і забезпечує реалізацію державної політики з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення, законодавства про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням, на випадок безробіття в частині призначення нарахування та виплати допомоги, компенсацій, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб.

Одним із основних завдань Держпраці України згідно пункту 3 Положення № 386/2011 є реалізація державної політики з питань державного нагляду та контролю за дотриманням законодавства про працю.

Підпунктом 1 пункту 4 Положення № 386/2011 встановлено, що Держпраці України відповідно до покладених на неї завдань здійснює державний нагляд та контроль за додержанням підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами, які використовують найману працю та працю фізичних осіб, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування законодавства про працю з питань трудових відносин.

Згідно підпункту 5 пункту 6, пункту 7 Положення № 386/2011 Держпраці України для виконання покладених на неї завдань має право здійснювати безперешкодно перевірки у виробничих, службових та адміністративних приміщеннях роботодавців, суб'єктів господарювання, які надають послуги з посередництва у працевлаштуванні в Україні, здійснюють наймання працівників для подальшого виконання ними роботи в Україні в іншого роботодавця, а також перевірки робочих місць працівників, розташованих поза цими приміщеннями, з метою нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення, ознайомлюватися під час проведення перевірок з інформацією, документами і матеріалами та одержувати від роботодавців, суб'єктів господарювання, які надають послуги з посередництва у працевлаштуванні в Україні, здійснюють наймання працівників для подальшого виконання ними роботи в Україні в іншого роботодавця, необхідні для виконання повноважень Держпраці України копії або витяги з документів, ведення яких передбачено законодавством про працю (у тому числі з питань, передбачених підпунктом 1 пункту 4 цього Положення) та законодавством про зайнятість.

Держпраці України здійснює свої повноваження безпосередньо та через свої територіальні органи в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі.

Постановою Кабінету Міністрів України «Про утворення територіальних органів Державної інспекції з питань праці та визнання такими, що втратили чинність, деяких постанов Кабінету Міністрів України» № 100 від 11.02.2015 року утворено як юридичні особи публічного права територіальні органи Державної служби з питань праці за переліком згідно з додатком, в тому числі і Управління Держпраці у Рівненській області.

Відповідно до підпункту 5 пункту 4 Положення про Міністерство соціальної політики України, затвердженого Указом Президента України від 06 квітня 2011 року № 389, та з метою впорядкування організації та здійснення державного нагляду органами Державної інспекції України з питань праці, відповідно до Конвенцій Міжнародної організації праці № 81 1947 року про інспекцію праці у промисловості й торгівлі, ратифікованої Законом України від 08 вересня 2004 року № 1985-IV, та № 129 1969 року про інспекцію праці в сільському господарстві, ратифікованої Законом України від 08 вересня 2004 року № 1986-IV, Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності», пункту 4 Положення про Державну інспекцію України з питань праці, затвердженого Указом Президента України від 06 квітня 2011 року № 386, наказом Міністерства соціальної політики України № 390 від 02.07.2012 року, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 30 липня 2012 року за № 1291/21603, затверджено «Порядок проведення перевірок посадовими особами Державної інспекції України з питань праці та її територіальних органів».

Відповідно до частин 1, 2, 3 Порядку № 390, він встановлює процедуру проведення Державною інспекцією України з питань праці та її територіальними органами перевірок додержання законодавства з питань праці у межах повноважень, визначених Конвенціями Міжнародної організації праці № 81 1947 року про інспекцію праці у промисловості й торгівлі, ратифікованою Законом України від 08 вересня 2004 року № 1985-IV, та № 129 1969 року про інспекцію праці в сільському господарстві, ратифікованою Законом України від 08 вересня 2004 року № 1986-IV, Законом України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності», постановою Кабінету Міністрів України від 17 листопада 2010 року № 1059 «Про затвердження критеріїв, за якими оцінюється ступінь ризику від провадження господарської діяльності суб'єктами господарювання у частині додержання вимог законодавства про працю та визначається періодичність здійснення планових заходів державного нагляду (контролю)», Положенням про Державну інспекцію України з питань праці, затвердженим Указом Президента України від 06 квітня 2011 року № 386.

Право проведення перевірок мають посадові особи Держпраці України та її територіальних органів, які відповідно до своїх посадових обов'язків мають повноваження державного інспектора з питань праці.

Інспектор може проводити планові та позапланові перевірки, які можуть здійснюватися за місцем провадження господарської діяльності суб'єкта господарювання або його відокремлених підрозділів або у приміщенні органу державного нагляду (контролю) у випадках, передбачених Законом України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності».

Позапланова перевірка проводиться незалежно від кількості раніше проведених перевірок за наявності підстав, визначених Законом України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності».

Позапланові перевірки за зверненнями фізичних та юридичних осіб про порушення суб'єктами господарювання вимог законодавства про працю та загальнообов'язкове державне соціальне страхування здійснюються за наявності згоди Держпраці України на їх проведення. Інспекторам забороняється виступати посередниками, арбітрами чи експертами під час розгляду трудових спорів.

Управління Держпраці у Рівненській області у зв'язку з отриманим на Урядову гарячу лінію зверненням від первинної профспілки працівників ПАТ «Рівнеазот» - «Хімік Рівненщини» про несвоєчасну виплату заробітної плати та скорочення працівників, на підставі наказу №489 від 22.08.2016 та направлення на перевірку №531-Н/01-26 від 22.08.2016 провело перевірку Публічного акціонерного товариства «Рівнеазот» з питань додержання суб'єктом господарювання законодавства про працю та загальнообов'язкове державне страхування.

Відповідно до частини 6 статті 7 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» за результатами здійснення планового або позапланового заходу посадова особа органу державного нагляду (контролю), у разі виявлення порушень вимог законодавства, складає акт.

За результатами перевірки відповідач склав акт перевірки додержання суб'єктами господарювання законодавства про працю та загальнообов'язкове державне соціальне страхування № 14А/04-16 від 02.09.2016 року.

Перевіркою встановлено порушення позивачем частини 2 статті 49-4 КЗпП України, а саме власник надав професійним спілкам інформацію про причини наступних звільнень, кількість і категорії працівників, строки проведення звільнень з порушенням строків про їх інформування.

Суд зазначає, що відповідно до ч.2 ст. 49-4 КЗпП України ліквідація, реорганізація підприємств, зміна форм власності або часткове зупинення виробництва, що тягнуть за собою скорочення чисельності або штату працівників, погіршення умов праці, можуть здійснюватися тільки після завчасного надання професійним спілкам інформації з цього питання, включаючи інформацію про причини наступних звільнень, кількість і категорії працівників, яких це може стосуватися, про строки проведення звільнення. Власник або уповноважений ним орган не пізніше трьох місяців з часу прийняття рішення проводить консультації з професійними спілками про заходи щодо запобігання звільненню чи зведенню їх кількості до мінімуму або пом'якшення несприятливих наслідків будь-якого звільнення.

Як зазначено в акті перевірки, інформацію про вивільнення працівників підприємства у зв'язку зі скороченням штату в порядку ч.2 ст. 49-4 КЗпП України, надано Голові первинної профспілкової організації працівників ПАТ «Рівнеазот» - Кузнюк М.Я. та голові первинної профспілки працівників ПАТ «Рівнеазот» «Хімік Рівненщини» - Козлюк Г.В. одночасно з ознайомленням працівників підприємства про скорочення відповідно до наказу від 03.06.2016 №486 терміном, що менше трьох місяців до початку скорочення.

З даної норми випливає, що власник не має права здійснювати ліквідацію, реорганізацію, зміну форми власності або часткове зупинення виробництва, якщо це тягне скорочення штату або чисельності працівників і погіршення умов праці, не подавши не пізніше трьох місяців інформацію про це первинним професійним організаціям, які діють на підприємстві. Таке ж правило міститься в частині третій ст. 22 Закону «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності», де зазначено, що у разі, якщо роботодавець планує звільнення працівників з причин економічного, технологічного, структурного чи аналогічного характеру або у зв'язку з ліквідацією, реорганізацією, зміною форми власності підприємства, установи, організації, він повинен завчасно, не пізніше як за три місяці до намічуваних звільнень надати первинним профспілковим організаціям інформацію щодо цих заходів, включаючи інформацію про причини наступних звільнень, кількість і категорії працівників, яких це може стосуватися, про терміни проведення звільнень, а також провести консультації з профспілками про заходи щодо запобігання звільненням чи зведенню їх кількості до мінімуму або пом'якшення несприятливих наслідків будь-яких звільнень.

Таким чином, суд не бере до уваги неоднозначне трактування позивачем вказаної норми щодо встановленого законодавством строку повідомлення профспілок про наступне звільнення працівників та інформації щодо цього. Відтак, судом встановлено та матеріалами справи підтверджено факт порушення позивачем строку інформування профспілки про звільнення працівників.

Крім того, перевіркою встановлено порушення ПАТ «Рівнеазот» частини першої та другої статті 115 КЗпП України, частини першої статті 24 Закону України «Про оплату праці» щодо строків виплати заробітної плати.

Вказаними нормами встановлено, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. У разі коли день виплати заробітної плати збігається з вихідним, святковим або неробочим днем, заробітна плата виплачується напередодні.

Пунктом 8.1.16 розділу 8 Колективного договору між адміністрацією і профспілковим комітетом ПАТ «Рівнеазот» визначено, що виплата заробітної плати проводиться двічі на місяць не пізніше 5-7 та 20-22 числа щомісяця.

Під час перевірки встановлено та не заперечується позивачем, що протягом березня -травня 2016 року позивачем були порушені строки виплати заробітної плати.

При цьому, посилання позивача на об'єктивні фактори невчасної виплати заробітної плати, такі як скрутне фінансове становище та кризові явища економіки держави, не можуть бути підставою для звільнення від відповідальності за порушення строків виплати заробітної плати.

Згідно абзацу 6 частини 2 статті 265 КЗпП України юридичні та фізичні особи-підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі:

-порушення інших вимог трудового законодавства, крім передбачених абзацами другим-п'ятим частини другої цієї статті-у розмірі мінімальної заробітної плати.

Штрафи, зазначені у частині другій цієї статті, накладаються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до частини 4 статті 265 Кодексу законів про працю України та частини 9 статті 53 Закону України «Про зайнятість населення», Кабінет Міністрів України своєю постановою № 509 від 17.07.2013 року затвердив «Порядок накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення».

Відповідно до частини 1, пункту 3 частини 2, частини 8 Порядку № 509, цей Порядок визначає механізм накладення на суб'єктів господарювання та роботодавців штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, передбачених частиною другою статті 265 Кодексу законів про працю України та частинами другою - сьомою статті 53 Закону України «Про зайнятість населення2 (далі - штрафи).

Штрафи накладаються Головою Держпраці, його заступниками, начальниками управлінь і відділів Держпраці та їх заступниками (з питань, що належать до їх компетенції), начальниками територіальних органів Держпраці та їх заступниками (далі - уповноважені посадові особи).

Штрафи можуть бути накладені на підставі акта про виявлення під час перевірки суб'єкта господарювання або роботодавця ознак порушення законодавства про працю та/або зайнятість населення, складеного посадовою особою Держпраці чи її територіального органу.

За результатами розгляду справи уповноважена посадова особа на підставі акта, зазначеного в пункті 3 цього Порядку, приймає відповідне рішення.

Постанова про накладення штрафу складається у двох примірниках за формою, встановленою Мінсоцполітики, один з яких залишається у Держпраці або її територіальному органі, другий-надсилається протягом трьох днів суб'єктові господарювання або роботодавцю, стосовно якого прийнято постанову, або видається його представникові, про що на ньому робиться відповідна позначка, засвідчена підписом такого представника. У разі надсилання примірника постанови поштою у матеріалах справи робиться відповідна позначка.

В зв'язку з тим, що при проведені перевірки позивача встановлено порушення ним частини 2 статті 49-4 КЗпП України, частини 1 та 2 статті 115 КЗпП України, уповноважена особа відповідача - начальник Управління Держпраці у Рівненській області прийняв таке рішення:

- постанову № 000059 від 20.09.2016 року, відповідно до якої на підставі абзацу 6 частини 2 статті 265 КЗпП України накладено штраф на позивача в сумі 1450 грн.

Дослідження встановлених по справі обставин дає підстави суду зробити висновок про те, що порушення норм КЗпП України позивачем встановлені у визначеному чинним законодавством порядку, постанова відповідача про накладення штрафу прийнята уповноваженою особою, розмір штрафу відповідає розміру, визначеному частиною другою статті 265 КЗпП України.

Зсилання представника позивача на безпідставне застосування Управлінням Держпраці у Рівненській області абзацу 6 частини 2 статті 265 КЗпП України при визначенні відповідальності товариства судом до уваги не береться з огляду на наступне.

Позивач вказує, що відповідальність за порушення встановлених строків виплати заробітної плати працівникам, інших виплат, передбачених законодавством про працю, передбачена абзацом 3 частини 2 статті 265 КЗпП України, а не абз.6 ч.2 ст. 265 КЗпП України.

Суд зазначає, що відповідно до абзацу 3 частини 2 статті 265 Кодексу законів про працю України регламентовано відповідальність юридичних та фізичних осіб - підприємців, які використовують найману працю, у вигляді штрафу в разі порушення встановлених строків виплати заробітної плати працівникам, інших виплат, передбачених законодавством про працю, більш як за один місяць, виплата їх не в повному обсязі - у трикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення.

У разі порушення встановлених строків виплати заробітної плати за менший період - застосовується відповідальність, передбачена абзацом 6 частии 2 статті 265 КЗпП України, відповідно до якої встановлено, що в разі порушення інших вимог трудового законодавства, крім передбачених абзацами другим - п'ятим частини другої цієї статті - застосовується штраф у розмірі мінімальної заробітної плати.

Таким чином, розмір штрафу відповідає розміру, визначеному законодавством за здійснене ПАТ «Рівнеазот» порушення вимог законодавства про працю.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Частиною 1 ст.9 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до положень ч.1 ст.11 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно ч. 2 ст. 72 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідач, як суб'єкт владних повноважень, на момент розгляду справи, надав суду достатні та беззаперечні докази в обґрунтування обставин, на яких ґрунтуються його заперечення, відтак Управління Держпраці у Рівненській області довело правомірність та обґрунтованість прийняття постанови про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами від 20.09.2016 №000059.

Таким чином, в задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Відповідно до статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати з відповідача на користь позивача не присуджуються.

Керуючись статтями 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні адміністративного позову - відмовити.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Житомирського апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Сало А.Б.