Справа № 819/3391/15
Суддя: Ільчишин Надія Василівна
Дата ухвалення: 2016-11-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 листопада 2016 р. Справа № 876/2071/16

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Ільчишин Н.В.,

суддів Пліша М.А., Большакової О.О.,

за участю секретаря судового засідання Федак С.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 29.02.2016 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Державної фіскальної служби України, Тернопільської митниці ДФС про скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення коштів,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 10.11.2015 року звернувся до суду з позовом до Державної фіскальної служби України, Тернопільської митниці ДФС, в якому, з урахуванням уточнень просив визнати протиправним та скасувати наказ Державної фіскальної служби України від 26.10.2015 року № 3404-о «Про звільнення ОСОБА_1», поновити його на посаді начальника Тернопільської митниці ДФС з 26.10.2015 року, стягнути з Тернопільської митниці ДФС на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Постановою Тернопільського окружного адміністративного суду від 29.02.2016 року відмовлено в задоволенні позову.

Не погодившись із зазначеним рішенням ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій просить зазначену постанову скасувати та прийняти нову, якою позов задовольнити в повному обсязі, покликаючись на невірне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до вимог частини 4 статті 196 КАС України неприбуття у судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час і місце апеляційного розгляду, не перешкоджає судовому розгляду справи, а подані клопотання про відкладення розгляду від позивача і Державної фіскальної служби України є необґрунтованими.

Відповідно до частини 6 статті 12, частини 1 статті 41 КАС України, у випадку неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі під час судового розгляду повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не відбувається.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що подана скарга не підлягає до задоволення з наступних мотивів.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_1 з 15.03.1993 року по 26.10.2015 року перебував на державній службі в митних органах на різних посадах, в тому числі і на керівних.

З 29.08.2007 року по 18.10.2011 року працював на посаді заступника начальника Тернопільської митниці.

У зв'язку із реорганізацією Тернопільської митниці Державної митної служби України шляхом її приєднання до Тернопільської митниці Міндоходів, 20.05.2013 року позивач був попереджений про наступне вивільнення та наказом Тернопільської митниці від 21.06.2013 року № 206-к звільнений з роботи із займаної посади начальника відділу організації митного контролю.

Наказом Державної фіскальної служби України від 30.09.2014 року № 680-О позивача призначено на посаду начальника Тернопільської митниці ДФС.

Наказом Державної фіскальної служби України від 26.10.2015 року № 3404-О «Про звільнення ОСОБА_1» звільнено з посади начальника Тернопільської митниці ДФС з підстав, передбачених Законом України «Про очищення влади» від 16.09.2014 року № 1682-VІІ.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 1 Закону України «Про очищення влади» від 16.09.2014 за № 1682-VII (далі - Закон № 1682-VII) очищення влади (люстрація) - це встановлена цим Законом або рішенням суду заборона окремим фізичним особам обіймати певні посади (перебувати на службі) (далі - посади) (крім виборних посад) в органах державної влади та органах місцевого самоврядування. Очищення влади (люстрація) здійснюється з метою недопущення до участі в управлінні державними справами осіб, які своїми рішеннями, діями чи бездіяльністю здійснювали заходи (та/або сприяли їх здійсненню), спрямовані на узурпацію влади Президентом України ОСОБА_2, підрив основ національної безпеки і оборони України або протиправне порушення прав і свобод людини, і ґрунтується на принципах: верховенства права та законності; відкритості, прозорості та публічності; презумпції невинуватості; індивідуальної відповідальності; гарантування права на захист.

Частиною 3 статті 1 Закону № 1682-VII встановлено, що протягом десяти років з дня набрання чинності цим Законом посади, щодо яких здійснюється очищення влади (люстрація), не можуть обіймати особи, зазначені у частинах першій, другій, четвертій та восьмій статті 3 цього Закону, а також особи, які не подали у строк, визначений цим Законом, заяви, передбачені частиною першою статті 4 цього Закону.

Відповідно до частини 4 статті 1 Закону № 1682-VII, особи, зазначені у частинах третій, пятій - сьомій статті 3 цього Закону, не можуть обіймати посади, щодо яких здійснюється очищення влади (люстрація), протягом пяти років з дня набрання чинності відповідним рішенням суду.

Частиною 1 статті 3 Закону № 1682-VII встановлено часовий критерій, а саме, визначено, що заборона, передбачена частиною третьою статті 1 цього Закону, застосовується до осіб, які обіймали сукупно не менше одного року посаду (посади) у період з 25.02.2010 року по 22.02.2014 року.

У пункті 8 частини 1 статті 3 Закону № 1682-VII встановлено, що заборона, передбачена частиною 3 статті 1 цього Закону, застосовується до осіб, які обіймали сукупно не менше одного року посаду керівника, заступника керівника територіального (регіонального) органу прокуратури України, Служби безпеки України, Міністерства внутрішніх справ України, центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову та/або митну політику, податкової міліції в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі.

Частинами 1 та 2 статті 4 Закону № 1682-VII передбачено, що особи, які перебувають на посадах, визначених у пунктах 1-10 частини першої статті 2 цього Закону, подають керівнику або органу, зазначеному у частині четвертій статті 5 цього Закону, власноручно написану заяву, у якій повідомляють про те, що до них застосовуються заборони, визначені частиною третьою або четвертою статті 1 цього Закону, або повідомляють про те, що до них не застосовуються відповідні заборони, та про згоду на проходження перевірки, згоду на оприлюднення відомостей щодо них відповідно до цього Закону (далі - заява). Заява подається не пізніше ніж на десятий день з дня початку проведення перевірки у відповідному органі, на підприємстві згідно з планом проведення перевірок, затвердження якого передбачено пунктом 3 частини другої статті 5 цього Закону.

Механізм проведення перевірки достовірності відомостей, що подаються посадовими і службовими особами органів державної влади та органів місцевого самоврядування, а також особами, які претендують на зайняття відповідних посад, щодо застосування заборон, передбачених частинами третьою і четвертою статті 1 Закону України «Про очищення влади» передбачений Порядком проведення перевірки достовірності відомостей щодо застосування заборон, передбачених частинами третьою і четвертою статті 1 Закону України «Про очищення влади», що затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 16 жовтня 2014 року № 563 (далі - Порядок № 563).

Пунктом 49 Порядку № 563 встановлено, що у разі призначення особи на іншу посаду в межах одного органу державної влади (у тому числі в разі призначення особи з територіального органу в апарат центрального органу виконавчої влади і навпаки) чи органу місцевого самоврядування, призначення в порядку переведення на посаду з одного органу державної влади чи органу місцевого самоврядування до іншого органу державної влади чи органу місцевого самоврядування, призначення в порядку переведення особи, яка перебуває на посаді в органі державної влади, що припиняється, на посаду до іншого органу державної влади, до якого переходять повноваження та функції органу державної влади, що припиняється, проводиться перевірка у строки та в порядку, визначені пунктами 41-47 цього Порядку.

Відповідно до пункту 4 Порядку № 563, організація проведення перевірки покладається на керівника відповідного органу, до повноважень якого належить звільнення з посади особи, стосовно якої проводиться перевірка (далі - керівник органу).

Пунктом 8 Порядку № 563 передбачено, що особа, яка підлягає перевірці, зобов'язана у десятиденний строк з дня початку проведення перевірки в органі подати до відповідального структурного підрозділу: 1) у разі незастосування заборон, передбачених частиною третьою або четвертою статті 1 Закону: власноручно написану заяву про проведення перевірки, передбаченої Законом, про те, що до неї не застосовуються заборони, передбачені частиною третьою або четвертою статті 1 Закону, про згоду на проходження перевірки та оприлюднення відомостей щодо неї за формою згідно з додатком 1.

03.12.2014 року позивачем на ім'я Голови Державної фіскальної служби України подано заяву про проведення перевірки, передбаченої Законом України «Про очищення влади». У даній заяві, він повідомляє, що відповідно до статті 4 Закону України «Про очищення влади», що заборони, визначені частиною 3 або 4 статті 1 Закону, не застосовується щодо нього. Одночасно надає згоду на проходження перевірки та оприлюднення відомостей щодо себе, відповідно до вимог Закону України «Про очищення влади».

На підставі поданої заяви 04.12.2014 року розпочато перевірку, передбачену Законом № 1682-VII.

Пунктом 14 Порядку № 563 на відповідальний структурний підрозділ покладено обов'язок протягом десяти днів з дня надходження заяви особи, яка підлягає перевірці, на підставі відомостей, наявних в особовій справі такої особи, або на підставі наданих особою документів, а також інформації з Реєстру про внесення відомостей про особу до Реєстру або відсутність у Реєстрі таких відомостей, перевірити достовірність відомостей, зазначених у заяві, щодо незастосування до неї заборон, передбачених частиною третьою статті 1 Закону, на основі критеріїв, визначених пунктами 1-8 частини другої, пунктами 1 і 2 частини четвертої статті 3 Закону.

У разі виявлення відповідальним структурним підрозділом відомостей щодо застосування до особи, яка підлягає перевірці, заборони, передбаченої пунктом 14 цього Порядку, керівник органу не пізніш як на третій день з дня виявлення таких відомостей приймає рішення про звільнення особи і в той самий день надсилає до Мін'юсту повідомлення про звільнення особи за формою згідно з додатком 6, відомості з якого не пізніш як на третій день з дня надходження до Мін'юсту вносяться до Реєстру (Пункт 15 Порядку № 563).

Пунктом 36 Порядку № 563 визначено, що на підставі відповіді/висновку/копії судового рішення, що надійшли від органів перевірки за результатами перевірки, відповідальний структурний підрозділ у триденний строк (з дня надходження останньої відповіді/висновку/копії судового рішення або з дня надходження відповіді/висновку/копії судового рішення, який є підставою для застосування заборони, передбаченої частиною третьою або четвертою статті 1 Закону) готує довідку про результати перевірки за формою згідно з додатком 5 та подає її керівнику органу.

Тобто визначені наступні підстави для застосування заборони наявність відповіді /висновку/ копії судового рішення.

Відповідно до інформації, що міститься у листі Департаменту кадрової політики та роботи з персоналом Державної фіскальної служби України, довідка про результати перевірки, передбаченої Законом № 1682-VII стосовно ОСОБА_1 не складалась у зв'язку із звільненням останнього із займаної посади відповідно до п. 7-2 ст. 36 КЗпП України на підставі результатів перевірки щодо виконання Державною фіскальною службою України норм Закону України № 1682-VII від 21.10.2015 року (вх. ДФС № 61109/5 від 21.10.2015 року) та доручення Кабінету Міністрів України (витяг з протоколу № 116 засідання Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 року (вх. ДФС № 3789/3 від 26.10.2015 року).

Отже, довідка Державною фіскальною службою України про результати перевірки, передбаченої Законом України «Про очищення влади» відповідно до додатка 5 до Порядку, затвердженого стосовно ОСОБА_1 не складалась.

Наслідком складання такої довідки, відповідно до приписів пункту 37 Порядку, є обов'язок керівника органу, не пізніш як на третій робочий день з дня складення довідки про результати перевірки за формою згідно з додатком 5 у разі встановлення недостовірності відомостей щодо особи, зазначених у пунктах 1 та/або 2 частини пятої статті 5 Закону, прийняти рішення про звільнення такої особи та у той самий день надіслати в паперовій формі до Мінюсту повідомлення про звільнення особи за формою згідно з додатком 6 разом із засвідченою копією рішення про звільнення особи, інформація з яких не пізніш як на третій день з дня надходження до Мінюсту вноситься до Реєстру.

При цьому, відповідача Державної фіскальної служби України під час розгляду даної справи не наведено жодних підстав та обґрунтувань невиконання приписів пункту 36 у встановлений Порядком № 563 спосіб та строки.

Судом встановлено, що згідно наказу № 3404-о від 26.10.2015 року підставою його видання зазначено, в тому числі і Звіт про результати проведеної перевірки щодо виконання ДФС норм Закону України «Про очищення влади» від 21.10.2015 року, пункт 6 витягу з протоколу № 116 засіданні Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 року, у порядку та спосіб, передбачений Законом України «Про очищення влади».

Як вбачається зі змісту звіту на виконання пункту 3 Витягу з протоколу № 100 засідання Кабінету Міністрів України від 21.09.2015 року спільна робоча група з представників Міністерства юстиції України, Міністерства фінансів України, Національного агентства України з питань державної служби та Секретаріату Кабінету Міністрів України у період з 29.09.2015 року по 08.10.2015 року проведено перевірку виконання Державною фіскальною службою України норм Закону України від 16.09.2014 року № 1682 та Порядку № 563.

Відповідно до пункту 1.3 Звіту перевіркою виявлено всього 39 осіб які обіймають посади в територіальних органах ДФС України (керівники, заступники), на яких розповсюджуються визначені Законом критерії (частина 1, пункти 1-8 частини 2, частини 4 статті 3 Закону № 1682-VII) та відповідно застосовується заборона, передбачена частиною 3 статті 1 Закону. З них стосовно 14 осіб складено Довідки про результати перевірки, передбаченої Законом № 1682 (довідка за формою згідно з додатком 5 до Порядку № 563), в яких зазначено, що до зазначених осіб передбачені частиною 3 статті 1 Закону № 1682-VII заборони не застосовуються, що не відповідає вимогам Закону. Стосовно 25 осіб відсутні довідки про результати перевірки, чим порушено строки проведення перевірки, передбачені Порядком проведення перевірки.

З аналізу змісту Звіту вбачається, що вищевказану перевірку проведено саме з метою дотримання Державною фіскальною службою України Порядку проведення перевірки, в тому числі і виявлення порушення строків проведення перевірки.

У цьому ж пункті звіту зазначено, що перелік керівників, заступників керівників у територіальних органах ДФС України, на яких розповсюджується визначені Законом критерії (частина 1, пункти 1-8 частини 2, частини 4 статті 3 Закону № 1682-VII) та відповідно застосовується заборона, передбачена частиною 3 статті 1 Закону, наведено у додатку 5.

В переліку додатку № 5 зазначено, що ОСОБА_1 в період з - 08.2007 - 10.2011 років перебував на посаді заступника начальника Тернопільської митниці. І до нього застосовуються обмеження, передбачені частиною 1 статті 1 Закону № 1682-VII.

За результатами такої перевірки складено Звіт, у якому зроблений Висновок про виявлений системний характер порушень в роботі керівництва ДФС України (ОСОБА_3, ОСОБА_4.) та неналежну організацію роботи органу в частині виконання вимог Закону, оскільки за 5 місяців перебування Голови ДФС ОСОБА_4 на посаді не зроблено дієвих кроків щодо організації належної роботи Департаменту персоналу, Департаменту правової роботи, про ігнорування вимоги Закону № 1682-VII, що призвело до значної кількості порушень у частині, що стосується виконання норм Закону і Порядку проведення перевірки.

Зі змісту цього висновку вбачається, що під час проведення перевірки ДФС України робочою групою перевірено матеріали особових справ та виявлено порушення щодо незастосування заборони, передбаченої частиною 3 статті 1 Закону, в тому числі і щодо 39 осіб, на яких поширюються визначені Законом критерії, що становить 15,35% від загальної кількості працюючих керівників, заступників керівників в територіальних органах ДФС України - 254 особи (без урахування посад, що є вакантними), в тому числі і у списку зазначено під № 19 - ОСОБА_1

ДФС України на виконання таких пропозицій, викладеної у Звіті та відповідного доручення, прийнято рішення щодо осіб на яких поширюються заборони. Наказом Державної фіскальної служби України від 26.10.2015 року № 3404-0 звільнено ОСОБА_1 з посади начальника Тернопільської митниці ДФС з підстав передбачених Законом України «Про очищення влади».

Як встановлено судом, та підтверджується матеріалами даної адміністративної справи, ОСОБА_1, з 29.08.2007 року по 18.10.2011 року працював на посаді заступника начальника Тернопільської митниці, тобто з 25.02.2010 року по 25.02.2011 року сукупно рік обіймав вказану посаду, що підпадає під визначений частини 1 статті 3 Закону № 1682-VII часовий критерій.

Повноваження щодо забезпечення формування та реалізації державної політики закріплені в положеннях відповідних центральних органів виконавчої влади.

Відповідно до Положення про Міністерство фінансів України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27.12.2006 року № 1837 (було чинним з 2006 року по 2011 рік), Міністерство фінансів України є головним органом у системі центральних органів виконавчої влади із забезпечення єдиної державної податкової, митної політики. Мінфін розробляє пропозиції щодо вдосконалення законодавства та вносить їх в установленому порядку на розгляд Кабінету Міністрів України.

Зазначене є складовою формування податкової та митної політики Міністерством фінансів України у період з 2006 року по 2011 рік.

Крім того, у вказаний період питаннями забезпечення формування та реалізації державної політики відповідно до Положення про Державну митну службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 18.07.2007 № 940 (далі - Положення № 940), займалась Державна митна служба України.

Відповідно до пункту 1 Положення № 940 - Держмитслужба була спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі митної справи.

Пунктом 3 Положення № 940, однім з основних завдань Держмитслужби є участь у формуванні та забезпеченні реалізації державної політики в галузі митної справи.

Згідно із абзацом 1 пункту 7 Положення № 940 - до повноважень Держмитслужби належить видання, у разі потреби, разом із іншими центральними та місцевими органами виконавчої влади спільних нормативно-правових актів, проекти яких підлягають державній реєстрації, погоджуються з Міністерством фінансів України.

Як зазначалось вище, пунктом 8 частини 1 статті 3 встановлено, що заборона, передбачена частиною 3 статті 1 Закону № 1682-VII, застосовується до осіб, які обіймали сукупно не менше одного року посаду керівника, заступника керівника територіального (регіонального) органу прокуратури України, Служби безпеки України, Міністерства внутрішніх справ України, центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову та/або митну політику, податкової міліції в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі.

Проаналізувавши зміст Положення № 940, суд дійшов висновку, що Тернопільська митниця, у розумінні цього Положення є територіальним (регіональним) органом центрального органу виконавчої влади (Державної митної служби), що забезпечує формування та реалізує державну митну політику.

ОСОБА_1 працював на посаді заступника начальника Тернопільської митниці у період з 29.08.2007 року по 18.10.2011 року, що у розумінні Положення № 940 належить до переліку посад, визначених пуктом 8 частини 1 статті 3 Закону № 1682-VII.

Суд не бере до уваги посилання позивача на застосування у спірних правовідносинах Закону України «Про центральні органи виконавчої влади» з огляду на те, що судом аналізується період перебування на посаді позивача з 25.02.2010 по 25.02.2011, а зазначений Закон набув чинності 17.03.2011 року. Згідно частини 2 статті 21 Закону України «Про центральні органи виконавчої влади» від 17.03.2011 № 3166-VI, територіальні органи центрального органу виконавчої влади можуть утворюватися в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, районах, районах у містах, містах обласного, республіканського (Автономної Республіки Крим) значення та як міжрегіональні (повноваження яких поширюються на декілька адміністративно-територіальних одиниць) територіальні органи (у разі їх утворення).

Відповідно до пункту 3 Типового положення «Про територіальні органи міністерства та іншого центрального органу виконавчої влади», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 травня 2011 року № 563, завданням територіальних органів є реалізація повноважень міністерства та іншого центрального органу виконавчої влади на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці.

Суд також не приймає до уваги посилання позивача на відсутність висновку, у розумінні частини 12 статті 5 Закону № 1682-VII, як на підставу скасування наказу про звільнення від 26.10.2015 року № 3404-о, оскільки, довідка про результати перевірки, передбаченої Законом № 1682-VII відповідно до додатка 5 до Порядку, стосовно ОСОБА_1 не складалась у зв'язку із звільненням останнього із займаної посади відповідно до п. 7-2 ст. 36 КЗпП України на підставі результатів перевірки щодо виконання Державною фіскальною службою України норм Закону України № 1682-VII від 21.10.2015 (вх. ДФС № 61109/5 від 21.10.2015) та доручення Кабінету Міністрів України (витяг з протоколу № 116 засідання Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 (вх. ДФС № 3789/3 від 26.10.2015). За результатами перевірки виконання Державною фіскальною службою України норм Закону України від 16.09.2014 р. № 1682 та Порядку № 563 складено Висновок, викладений у Звіті про результати проведеної перевірки про виявлення порушення щодо незастосування заборони, передбаченої частиною 3 статті 1 Закону, в тому числі і до ОСОБА_1, та відсутність довідки про результати перевірки, чим порушено строки проведення перевірки, передбачені Порядком проведення перевірки.

Окрім того, позивач вказує, що наказ про його звільнення було прийнято 26.10.2015 року, тоді як у період із 21.10.2015 року по 25.10.2015 року та із 26.10.2015 року по 30.10.2015 року він перебував на лікарняному, що підтверджується копіями листків непрацездатності які містяться в матеріалах справи. Судом береться до уваги позиція викладена в постанові Верховного суду України від 23.01.2013 року у справі № 6-127 цс12 де зазначено, що відповідно до ч. 3 ст. 40 Кодексу законів про працю України від 10.12.1971 р. № 322-VIII, не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за п. 5 цієї статті), а також у період перебування працівника у відпустці. Це правило не поширюється на випадок повної ліквідації підприємства, установи, організації. Аналогічні правила застосовуються й до випадків звільнення працівника з підстав, передбачених ч. 3 ст. 41 зазначеного Кодексу. Суд висловив правову позицію стосовно того, що зміст поняття «розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу» розкрито законодавцем у п. 4 ст. 36 КЗпП України, до якого віднесено лише звільнення з підстав, передбачених ст.ст. 40, 41 цього Кодексу. Це виключає охоплення змістом терміну «розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу» будь-якого іншого звільнення, підстава якого не зазначена в ст.ст. 40, 41 КЗпП України, або яке законодавець спеціально не визначив як розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу.А тому судом не приймається до уваги таке посилання позивача на порушення процедури його звільнення, як належне.

Пунктом 7-2 частини 1 статті 36 Кодексу законів про працю України передбачено, що трудовий договір припиняється з підстав, передбачених Законом України «Про очищення влади».

Суд дійшов висновку, що при виданні оскарженого наказу від 26.10.2015 року № 3404-о «Про звільнення ОСОБА_1» ДФС України, належним чином реалізував обов'язок, щодо підстав для звільнення передбачених Законом України «Про очищення влади», отже в задоволенні позову відмовлено правомірно.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, з врахуванням аналізу поданої апеляційної скарги позивача та його доводами, які спростовані матеріалами справи, колегія суддів вирішила, що постанова суду першої інстанції ґрунтується на повно, об'єктивно і всебічно з'ясованих обставинах справи, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а постанову - без змін.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 29.02.2016 року у справі № 819/3391/15 - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання нею законної сили, а в разі складення такої в порядку ч.3 ст. 160 КАС України, протягом того ж строку з часу складення в повному обсязі.

Головуючий Н.В. Ільчишин

Судді М.А. Пліш

О.О. Большакова

Повний текст ухвали виготовлено 16.11.2016 року