Справа № 181/507/16-а (2-а/181/9/16)
Суддя: Сафронова С.В.
Дата ухвалення: 2016-11-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

08 листопада 2016 рокусправа № 181/507/16-а

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Сафронової С.В.

суддів: Чепурнова Д.В. Поплавського В.Ю.

за участю секретаря судового засідання: Царьової Н.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу Дніпропетровської митниці Державної фіскальної служби в особі заступника начальника Дніпропетровської митниці Державної фіскальної служби ОСОБА_1 на постанову Межівського районного суду Дніпропетровської області від 01 серпня 2016 року

у адміністративній справі № 181/507/16-а за позовом ОСОБА_2 до Дніпропетровської митниці Державної фіскальної служби в особі заступника начальника Дніпропетровської митниці Державної фіскальної служби ОСОБА_1 про скасування постанови митного органу,-

в с т а н о в и л а :

Постановою Межівського районного суду Дніпропетровської області від 01 серпня 2016 року задоволено адміністративний позов ОСОБА_2, поновлено строк звернення до суду, та скасовано постанову №0047/110000014/16 від 29 червня 2016 року в справі про порушення митних правил, винесену заступником начальника Дніпропетровської митниці Державної фіскальної служби ОСОБА_1 про притягнення ОСОБА_2 до відповідальності за вчинення порушення митних правил, передбаченого ч.2 ст.469 Митного кодексу України та накладення на нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 8500 (восьми тисяч пятисот) гривень 00 копійок, і закрито провадження у справі у зв'язку з відсутністю в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, та зобовязано Головне управління Державної казначейської служби України в Дніпропетровській області повернути судові витрати із Державного бюджету України на користь ОСОБА_2 в розмірі 551,19 грн.

Зазначена постанова суду першої інстанції оскаржена в апеляційному порядку відповідачем по справі з підстав не повного зясування всіх обставин справи та помилкового застосування норм матеріального права, що призвело до невірних висновків, внаслідок чого просить її скасувати та прийняти нове рішення про відмову у задоволені вимог позивача в повному обсязі.

Заслухавши пояснення представників сторін по цій справі, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги у сукупності, колегія суддів дійшла переконання, що апеляційну скаргу слід задовольнити з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 23.02.2016 року до Дніпропетровської митниці ДФС надійшов лист Межівського ВП Синельниківського ВП ГУНП в Дніпропетровській області від 18.02.2016 року № 43.2/1235 щодо тимчасового затримання автомобіля марки «АУДІ А6» р.н.МІ146СV, країна реєстрації Словацька Республіка, VIN №WAUZZZ4BZYN122575, під керуванням ОСОБА_2.

Перевіркою митних органів встановлено, що відповідно до інформації, що міститься в Єдиній автоматизованій інформаційній системі ДФС України транспортний засіб марки «АУДІ А6» р.н.МІ146СV був ввезений на митну територію України 03.12.2015 року через пункт пропуску «Чоп-Захонь» в зоні діяльності митного поста «Тиса» Закарпатської митниці ДФС громадянином України ОСОБА_3 по каналу «зелений коридор» в митному режимі «транзит» для особистого користування.

Під час перевірки митними органом зазначених вище обставин, ОСОБА_2 для надання пояснень та підпису проколу, з приводу вчиненого правопорушення у Дніпропетровську митницю ДФС не зявився

Відповідно до встановлених обставин, відповідач керуючись приписами ст.90, ч.3 ст.325, ч.4 ст.380, ст.102 Митного кодексу України дійшов висновку, що ОСОБА_2 користувавшись товаром (марки «АУДІ А6» р.н.МІ146СV, країна реєстрації Словацька Республіка, VIN №WAUZZZ4BZYN122575) митне оформлення якого не закінчено, без дозволу митного органу, тим самим вчинив порушення митних правил, передбачених частиною 2 статті 469 Митного кодексу України

Постановою заступника начальника Дніпропетровської митниці Державної фіскальної служби ОСОБА_1 від 29.06.2016 року (а.с.4-5) ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення митних правил на підставі ч. 2 ст. 469 МК України та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 8500 грн.

Вирішуючи спір у цій справі, суд першої інстанції послався на положення ст.380 МК України, відповідно до якої, громадянам нерезидентам дозволяється ввезення на митну територію України транспортних засобів на строк не більше одного року. При цьому тимчасово ввезені транспортні засоби особистого користування можуть використовуватися на митній території України виключно тими громадянами, які ввезли х в Україну, для їх особистих потреб, а порушення вимог ст.380 МК України та встановлення факту відчуження чи передачі у володіння, користування або розпорядження іншим особам транспортних засобів особистого користування, ввезених особами - нерезидентами, є підставою для розгляду питання щодо наявності ознак правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 469 Митного кодексу України саме у діях цих осіб нерезидентів, які ввезли ці транспортні засоби.

Задовольняючи вимоги позивача у цій справі, суд першої інстанції спираючись на положення ст.458 МК України та ст.ст.9,10,11 КУпАП, виходив з того, що у даному випадку відсутня як обєктивна сторона подія самого адміністративного правопорушення, так і субєктивна сторона адміністративного правопорушення та вини особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Наведені висновки суду першої інстанції мотивовані тим, що виходячи з обєктивної сторони правопорушення, притягнення до адміністративної відповідальності по ч.2 ст.469 МК України передбачає прямий умисел правопорушника на вчинення дій, повязаних з порушенням митних правил - особа користується майном, змінює його і знає що його митне оформлення не закінчено/чи не здійснено, усвідомлювала таким чином протиправний характер своєї дії, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх, або свідомо допускала настання цих наслідків.

При цьому, суд першої інстанції посилаючись на рішення Конституційного суду України від 31 травня 2015 року у справі за №1-4/2015 за конституційним зверненням ОСОБА_4 щодо офіційного тлумачення положень частини другої статті 469 Митного кодексу України, акцентував увагу на тому, що користування або розпорядження транспортними засобами особистого користування, які поміщені в митний режим тимчасового ввезення на митну територію України, не є адміністративним правопорушенням, передбаченим у частині другій статті 469 Митного кодексу України.

Наведені висновки суду першої інстанції свідчать про те, що при вирішенні спору у цій справі суд помилково не взяв до уваги факт ввезення гр-ном ОСОБА_3 03.12.2015 року автомобіля марки «АУДІ А6» р.н.МІ146СV на митну територію України в митному режимі «транзит», під яким законодавець розуміє переміщення під митним контролем між двома митними органами або в межах зони діяльності одного митного органу товарів і транспортних засобів без будь-якого використання таких товарів і транспортних засобів на митній території України.

Тобто, в даному випадку при вирішенні спору у цій справі, суд першої інстанції фактично прирівняв режим «тимчасового ввезення», під яким законодавець розуміє ввезення на митну територію України чи вивезення за межі митної території України товарів з обов'язковим наступним їх поверненням без будь-яких змін, крім природного зношення чи втрат за нормальних умов транспортування, та про який йдеться мова в рішенні Конституційного суду України від 31 травня 2015 року у справі за №1-4/2015, до митного режиму «транзиту», який самостійно був визначений гр-ном ОСОБА_3 під час ввезення автомобіля марки «АУДІ А6» р.н.МІ146СV на митну територію України.

Загальні положення «Транзит» регулюються главою 17 (ст.ст.90-102) Митного кодексу України, а «Тимчасове ввезення» регулюється главою 18 (ст.ст.103-112) Митного кодексу України. Різниця цих режимів полягає в тому, що при «транзиті» авто ввозиться на територію України на імя резедента-декларанта, а при «тимчасовому ввезенні» авто ввозиться в Україну на імя не резидента (іноземця), і авто належить особі, яка його ввозе на територію України, по договору користування.

Згідно положень Митного кодексу України, декларант самостійно визначає митний режим товарів і транспортних засобів, що переміщуються через митний кордон України, відповідно до мети їх переміщення та на підставі документів, що подаються митному органу для здійснення митного контролю та митного оформлення, а митний орган або погоджується з пропозицією декларанта про можливість розміщення певного товару в конкретний митний режим, або відмовляє йому в такому дозволі, якщо конкретний товар не може бути поміщений в обраний декларантом митний режим.

Як достовірно встановлено з долучених відповідачем до матеріалів справи документів (даних Диспетчера ЗМК та Пасажирського пункту пропуску і з обліку засобів в пунктах пропуску для автомобілів), гр-ном ОСОБА_3 при ввезенні 03.12.2015 року на митну територію України автомобіля марки «АУДІ А6» р.н.МІ146СV було самостійно визначено митний режим «транзит», а митний орган лише погодився з такою пропозицією декларанта. Представником позивача зазначені обставини в судовому засіданні належними доказами не спростовано.

Транспортні засоби, які ввезені на митну територію України у митному режимі транзиту, знаходяться під митним контролем, тобто митне оформлення їх не завершено. Такі транспортні засоби не можуть використовуватись з іншою метою, крім транзиту, в тому числі передаватися у користування чи розпорядження іншим особам.

Відповідно до ст. 90 Митного кодексу України від 13 березня 2012 року № 4495-VI зі змінами та доповненнями встановлено, що транзит - це митний режим, відповідно до якого товари та/або транспортні засоби комерційного призначення переміщуються під митним контролем між двома органами доходів і зборів України або в межах зони діяльності одного органу доходів і зборів без будь-якого використання цих товарів, без сплати митних платежів та без застосування заходів нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності.

Згідно ч.1 ст.246 Митного кодексу України, метою митного оформлення є забезпечення дотримання встановленого законодавством України порядку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України.

Митне оформлення згідно ч.4 ст.255 Митного кодексу України вважається завершеним після виконання всіх митних формальностей, визначених цим Кодексом відповідно до заявленого митного режиму.

Частиною 3 ст.325 МКУ визначено, що користування та розпорядження товарами, транспортними засобами комерційного призначення, які перебувають під митним контролем, забороняються, крім випадків, передбачених МКУ та іншими законами України.

Згідно із ч.1 ст.102 МКУ митний режим транзиту завершується вивезенням товарів, транспортних засобів комерційного призначення, поміщених у цей митний режим, за межі митної території України. Таке вивезення здійснюється під контролем органу доходів і зборів призначення.

Отже, невиконання особою дій, визначених законодавством України з метою завершення митного режиму транзит щодо вказаного транспортного засобу, унеможливлює надання митним органом дозволу на користування та/або розпорядження цим транспортним засобом, щодо якого здійснюється митне оформлення. Митне оформлення в такому випадку не може вважатись закінченим.

При цьому згідно із ч.2 ст.469 МКУ користування та розпорядження без дозволу органу доходів і зборів товарами, митне оформлення яких не закінчено, тягне за собою накладення штрафу в розмірі пятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Враховуючи вищенаведене, судова колегія визнає, що позивач по цій справі отримавши від гр-на ОСОБА_3 в користування автомобіль марки «АУДІ А6» з транзитними номерами та відповідними документами на авто, мав би розуміти, що ввезений на митну територію України 03.12.2015 року автомобіль, згідно з п. 29.2 Правил дорожнього руху, затверджених постановою КМ України від 10.10.2001 року №1306 (з відповідними змінами та доповненнями), як автомобіль, що перебуває в міжнародному русі на території України більше двох місяців, повинен був тимчасово зареєстрований в ДАІ, і керувати таким незареєстрованим авто позивач не мав права.

Аналогічне до наведених в попередньому абзаці положенням встановлено також ч. 5 ст. 11 Закону України «Про порядок ввезення в Україну, митного оформлення й податкового оподаткування особистих речей, товарів і транспортних засобів..»

Крім того, позивач по цій справі, як водій, зобовязаний був брати до уваги положення підпункту «в» пункту 2.9 Правил дорожнього руху, відповідно якої водієві забороняється: керувати транспортним засобом, не зареєстрованим у Державтоінспекції, або таким, що не пройшов відомчу реєстрацію в разі, якщо законом встановлена обовязковість її проведення.

Підсумовуючи вищевикладене, судова колегія визнає висновки суду першої інстанції щодо необізнаності позивача по цій справі про керуванням ним нерозмитненим автомобілем такими, що не відповідають дійсності, і відповідно вважає безпідставними висновки цього ж суду про відсутність вини позивача, а також ознаків обєктивної та субєктивної сторони адміністративного правопорушення в діях ОСОБА_2

Не приймає судова колегія також посилання представника позивача на Стамбульську Конвенцію про тимчасове ввезення, як підставу для скасування винесеної заступником начальника Дніпропетровської митниці Державної фіскальної служби ОСОБА_1 постанови №0047/110000014/16 від 29 червня 2016 року в справі про порушення митних правил, оскільки саме вказаною Конвенцією чітко визначено, що авто може бути ввезене із звільненням від ввізного мита і податків лише у випадку, якщо такий автомобіль зареєстрований за кордоном на ім'я іноземця і використовується іноземцями. Тобто на українців ці пільги не поширюються, а використовувати такі авто на території України можуть лише ті люди (нерезиденти), які ввезли їх в Україну. При цьому заборонено передавати такі машини іншим особам, розкомплектовувати їх або використовувати для бізнесу.

Враховуючи, що судом першої інстанції при вирішенні даної справи були порушені норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а також те, що висновки суду не відповідають обставинам справи, колегія суддів, керуючись п.п.3,4 ч.1 ст. 202 КАС України вважає необхідним скасовуючи постанову суду першої інстанції, прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволені адміністративного позову ОСОБА_2

Керуючись п.3 ч.1 ст.198, ст.202, ст.205, ст.207 КАС України, судова колегія

постановила :

Апеляційну скаргу Дніпропетровської митниці Державної фіскальної служби в особі заступника начальника Дніпропетровської митниці Державної фіскальної служби ОСОБА_1 - задовольнити

Постанову Межівського районного суду Дніпропетровської області від 01 серпня 2016 року скасувати, та прийняти нову постанову про відмову ОСОБА_2 у задоволені адміністративного позову до Дніпропетровської митниці Державної фіскальної служби в особі заступника начальника Дніпропетровської митниці Державної фіскальної служби ОСОБА_1 про скасування постанови про порушення митних правил №0047/110000014/16 від 29 червня 2016 року.

Постанова Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в порядку та строки, визначені ст.212 КАС України

Головуючий: С.В. Сафронова

Суддя: Д.В. Чепурнов

Суддя: В.Ю. Поплавський