Справа № 802/1387/16-а
Суддя: Заброцька Людмила Олександрівна
Дата ухвалення: 2016-10-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 жовтня 2016 р. м. Вінниця

Справа № 802/1387/16-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Заброцької Людмили Олександрівни,

за участю:

секретаря судового засідання: Кулика Віталія Віталійовича,

позивача: ОСОБА_1,

представника відповідача: ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом арбітражного керуючого (розпорядник майна, керуючий санацією, ліквідатор) ОСОБА_1 до Головного територіального управління юстиції у місті Києві про визнання протиправними дій,

в с т а н о в и в :

До Вінницького окружного адміністративного суду звернулась арбітражний керуючий ОСОБА_1 (далі арбітражний керуючий, позивач) з адміністративним позовом до Головного територіального управління юстиції у м. Києві (далі - відповідач) про визнання протиправними дій.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги позивач зазначила, що підставою для проведення позапланової невиїзної перевірки діяльності арбітражного керуючого ОСОБА_1 під час виконання повноважень розпорядника майна у справі про банкрутство ПАТ "Браїлівське" стала скарга ТОВ "Станіславська торгова компанія" від 24.02.2016. Позивач зауважує, що обставини, викладені у зазначеній скарзі, вже досліджувались під час проведення невиїзної позапланової перевірки в квітні 2016 року, результати якої оформлені актом №23/16 від 25.04.2016, оцінка якому надана в рішенні Вінницького окружного адміністративного суду від 26.05.2016, прийнятому в адміністративній справі №802/625/16-а за позовом арбітражного керуючого (розпорядник майна, керуючий санацією, ліквідатор) ОСОБА_1 до Головного територіального управління юстиції у Київській області про визнання протиправним та скасування акту позапланової перевірки, яке станом на час проведення повторної перевірки набрало законної сили.

Крім того, позивач зазначає про відсутність з її боку порушень, зазначених в акті, а також, що під час виконання повноважень розпорядника майна у справі про банкрутство нею вчинялись дії відповідно до вимог чинного законодавства. Позивач вказує, що не здійснила повний аналіз фінансово-господарської діяльності боржника у звязку з наявністю обєктивних причин, а саме через ненадання їй керівником боржника відповідних документів. До того ж, для здійснення вказаного аналізу діючим законодавством не встановлено певного терміну, що спростовує твердження відповідача про зворотнє. Відтак, на думку позивача, дії Головного територіального управління юстиції у м. Києві щодо складання висновків про наявність порушень під час виконання нею, як арбітражним керуючим, повноважень розпорядника майна у справі №902/536/15 про банкрутство ПАТ «Браїлівське» є протиправними.

В судовому засіданні позивач адміністративний позов підтримала та просила його задовольнити, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві.

Представник відповідача - Головного територіального управління юстиції у місті Києві щодо позовних вимог заперечував, посилаючись на доводи, наведені в письмових запереченнях, та просив суд відмовити в задоволенні адміністративного позову в повному обсязі.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані сторонами докази, суд встановив наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, Головним територіальним управлінням юстиції у місті Києві у період з 26.08.2016 по 30.08.2016 проведена позапланова невиїзна перевірка діяльності арбітражного керуючого ОСОБА_1 щодо додержання вимог Конституції України, Господарського процесуального кодексу України, Закону України Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом ( далі - Закон ) та іншого законодавства з питань банкрутства під час виконання нею повноважень розпорядника майна у справі №902/536/15 про банкрутство ПАТ Браїлівське. Підставою для проведення перевірки стала скарга ТОВ Станіславська торгова компанія від 24.02.2016 та доручення Департаменту з питань судової роботи та банкрутства Міністерства юстиції України від 01.06.2016 №9.4-32/1224 ( а.с. 11 ).

За результатами проведеної перевірки складено довідку від 30.08.2016 за № 56/10-47, згідно якої перевіркою встановлено наступні порушення:

- під час виконання повноважень розпорядника майна у справі №902/536/15 про банкрутство ПАТ «Браїлівське» позивач не здійснила аналіз фінансово-господарської діяльності боржника, в частині здійснення оцінки змін фінансового стану підприємства за попередні три календарні роки, що є порушенням п. 2.1. розділу 3 Методичних рекомендацій щодо виявлення ознак неплатоспроможності підприємства та ознак дій з приховування банкрутства, фіктивного банкрутства чи доведення до банкрутства, затвердженого наказом Міністерства економіки України від 19.01.2006 № 14, абз. 6 ч 3 ст. 22 Закону; у звязку з тим, що арбітражним керуючим пропущено строк виконання повноважень, усунення означеного порушення є неможливим;

- під час виконання повноважень розпорядника майна у справі №902/536/15 про банкрутство ПАТ "Браїлівське" позивач належним чином не надала господарському суду та комітету кредиторів пропозиції щодо можливості відновлення платоспроможності боржника; зазначене порушення підлягає усуненню арбітражним керуючим.

В довідці також зазначено, що у строк до 06.09.2016 арбітражний керуючий може надати пояснення, зауваження або інформацію про усунення порушень, акт перевірки буде підписаний 08.09.2016 ( а.с. 18 21 ).

Позивачем у визначений строк до Головного територіального управління юстиції у місті Києві направлені заперечення за вих. № 01-07/022 від 01.09.2016 до довідки про результати проведеної перевірки, які, згідно з рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, були отримані відповідачем 05.09.2016 ( а.с. 29 34 ).

08.09.2016 відповідачем складений акт позапланової невиїзної перевірки діяльності арбітражного керуючого за № 69/10-40, в результатах перевірки якого зазначено наступні порушення:

- під час виконання повноважень розпорядника майна у справі №902/536/15 про банкрутство ПАТ «Браїлівське» арбітражний керуючий ОСОБА_1 належним чином не здійснила аналіз фінансово-господарської діяльності боржника, в частині здійснення оцінки змін фінансового стану підприємства за попередні три календарні роки, що є порушенням п. 2.1. розділу 3 Методичних рекомендацій щодо виявлення ознак неплатоспроможності підприємства та ознак дій з приховування банкрутства, фіктивного банкрутства чи доведення до банкрутства, затвердженого наказом Міністерства економіки України від 19.01.2006 № 14, абз. 6 ч. 3 ст. 22 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом». Вказане порушення підлягає усуненню арбітражним керуючим, про що органом контролю буде винесено відповідне розпорядження;

- під час виконання повноважень розпорядника майна в справі №902/536/15 про банкрутство ПАТ "Браїлівське" позивач належним чином не надала господарському суду та комітету кредиторів пропозиції щодо можливості відновлення платоспроможності боржника, що є порушенням абз. 10 ч. 3 ст. 22 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом». Вказане порушення підлягає усуненню арбітражним керуючим, про що органом контролю буде винесено відповідне розпорядження.

Крім цього, в акті перевірки зазначено, що перше порушення є підставою для внесення державним органом з питань банкрутства до Дисциплінарної комісії подання щодо застосування до позивача дисциплінарних стягнень ( а.с. 35 39 ).

Позивач не погодилась із результатами перевірки та звернулась до суду з даним позовом, оскільки вважає, що такі дії відповідача порушують її права.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам та визначаючись щодо заявлених позовних вимог суд керується та виходить з наступного.

Умови та порядок відновлення платоспроможності суб'єкта підприємницької діяльності - боржника або визнання його банкрутом та застосування ліквідаційної процедури, повного або часткового задоволення вимог кредиторів встановлює Закон України Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом (далі - Закон).

Згідно з визначенням, наведеним у статті 1 Закону, арбітражний керуючий - фізична особа, призначена господарським судом у встановленому порядку в справі про банкрутство як розпорядник майна, керуючий санацією або ліквідатор з числа осіб, які отримали відповідне свідоцтво і внесені до Єдиного реєстру арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів) України.

У відповідності до вимог частини першої статті 22 Закону, під розпорядженням майном розуміється система заходів щодо нагляду та контролю за управлінням і розпорядженням майном боржника з метою забезпечення збереження, ефективного використання майнових активів боржника, проведення аналізу його фінансового становища, а також визначення наступної оптимальної процедури (санації, мирової угоди чи ліквідації) для задоволення в повному обсязі або частково вимог кредиторів.

Частиною третьою статті 22 Закону визначено, що розпорядник майна зобовязаний, зокрема: вживати заходів для захисту майна боржника; скликати збори кредиторів та організовувати їх проведення; аналізувати фінансово-господарську діяльність, інвестиційне становище боржника та його становище на ринках тощо.

Згідно з частиною четвертої вказаної статті повноваження розпорядника майна припиняються з дня припинення провадження у справі про банкрутство, а також у разі затвердження господарським судом мирової угоди, призначення керуючого санацією або ліквідатора, якщо інше не передбачено цим Законом.

Частиною одинадцятою статті 22 Закону передбачено, що призначення розпорядника майна не є підставою для припинення повноважень керівника чи органу управління боржника.

Статтею 98 Закону визначено, що арбітражний керуючий (розпорядник майна, керуючий санацією, ліквідатор) користується усіма правами розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора відповідно до законодавства.

Частиною другою вказаної статті передбачено, що арбітражний керуючий (розпорядник майна, керуючий санацією, ліквідатор) зобов'язаний, зокрема: неухильно дотримуватися вимог законодавства; здійснювати заходи щодо захисту майна боржника; аналізувати фінансову, господарську, інвестиційну та іншу діяльність боржника, його становище на ринках та надавати результати таких аналізів господарському суду разом з документами, що підтверджують відповідну інформацію.

Отже, з вищенаведених положень вбачається, що метою Закону в першу чергу є відновлення платоспроможності суб'єкта підприємницької діяльності боржника. Процедура розпорядження майном це, по-перше, нагляд та контроль за управлінням і розпорядженням майном боржника з метою забезпечення збереження, ефективного використання майнових активів боржника, проведення аналізу його фінансового становища, і лише потім визначення наступної оптимальної процедури для задоволення вимог кредиторів. Повноваження розпорядника майна припиняються з дня припинення провадження у справі про банкрутство, а також у разі затвердження господарським судом мирової угоди, призначення розпорядника майна не є підставою для припинення повноважень керівника чи органу управління боржника.

З урахуванням викладеного, суд щодо виявлених порушень зауважує наступне.

З матеріалів справи судом встановлено, що проведення позапланової перевірки діяльності позивача в період з 26 по 30 серпня 2016 року зумовлено надходженням до Головного управління юстиції у м. Києві скарги ТОВ "Станіславська торгова компанія" від 24.02.2016 №б/н. Поряд з цим, судом також встановлено, що за вищезазначеною скаргою відповідачем вже було проведено позапланову перевірку, висновки якої знайшли своє відображення в акті №23/16 від 25.04.2016 (а.с. 40-42). Слід зазначити, що оцінка висновкам, викладеним у вищезазначеному акті перевірки, а також діям відповідача щодо їх складання надана в рішенні Вінницького окружного адміністративного суду від 26.05.2016, прийнятому в адміністративній справі №802/625/16-а ( а.с. 43-51 ), яке станом на початок проведення позапланової перевірки діяльності позивача, яка відбувалась у період з 26 по 30 серпня 2016 року, набрало законної сили.

Згідно з ч. 2 ст. 255 КАС України обставини, які були встановлені постановою, що набрала законної сили, в одній адміністративній справі не можуть оспорюватися в іншій судовій справі за участю тих самих сторін. Крім того, згідно з ч. 1 ст. 72 КАС України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Як пояснив в судовому засіданні представник відповідача, перевіряючими під час проведення позапланової перевірки у період з 26 по 30 серпня 2016 року встановлено, що позивач, в порушення абз. 10 ч. 3 ст. 22 Закону, під час виконання покладених на неї обов'язків розпорядника майна в справі №902/536/15 про банкрутство ПАТ "Браїлівське", належним чином не надала господарському суду та комітету кредиторів пропозиції щодо можливості відновлення платоспроможності боржника; а також належним чином не здійснила аналіз фінансово-господарської діяльності боржника, в частині здійснення оцінки змін фінансового стану підприємства за попередні три календарні роки, що є порушенням абз. 6 ч. 3 ст. 22 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом».

Суд не погоджується з вищенаведеними висновками відповідача з огляду на таке.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем неодноразово надсилались керівнику боржника - директору ПАТ "Браїлівське" ОСОБА_3 листи з проханням надати ряд документів для проведення аналізу фінансово господарської діяльності, а також свої пропозиції щодо відновлення платоспроможності ПАТ "Браїлівське" та відомості про наявність/відсутність інформації про фізичних осіб та (або) юридичних осіб, які бажають прийняти участь у санації підприємства (потенційних інвесторів) ( а.с. 73 80 ). Проте, як пояснила в судовому засіданні позивач, жодної відповіді на вищезазначені листи нею отримано не було, про що було повідомлено комітет кредиторів.

Позивач також зверталась до Жмеринської ОДПІ ГУ ДФС у Вінницькій області (листи від 02.07.2015, 01.12.2015, 29.04.2016) з метою отримання певних документів для здійснення аналізу фінансово-господарської діяльності боржника, проте податковим органом було відмовлено в наданні відповідної інформації ( а.с. 68 72 ).

Крім того, позивач зазначила, що з метою пошуку інвесторів, нею було подано оголошення в газету "Голос України" №3 (6317) від 07.04.2016 про запрошення інвесторів (а.с. 81), що наразі не дало позитивних результатів.

Також до матеріалів справи позивачем наданий звіт (незалежного аудитора) від 03.03.2016 року з питань виявлення ознак фіктивного банкрутства, доведення до банкрутства, приховування стійкої фінансової неспроможності, незаконних дій у разі банкрутства, який проведений станом на 30.09.2015 року аудитором ОСОБА_4 згідно договору про надання аудиторських послуг ( а.с. 52 67 ).

Зазначені дії позивача свідчать про її дійсний намір щодо проведення аналізу фінансово-господарської діяльності, який не був проведений за обставин, що не залежать від волі позивача. Тобто позивач вжила усіх заходів з метою належного проведення вказаного аналізу. Крім того, наведене свідчить про дійсний намір позивача стосовно формування пропозиції щодо можливості відновлення платоспроможності боржника, однак саме відсутність інвесторів, а також ігнорування директором ПАТ "Браїлівське" запитів позивача створило умови, за яких такі пропозиції було неможливо внести господарському суду та комітету кредиторів.

Проте, відповідачем в акті перевірки не було надано належної оцінки зазначеним діям позивача.

Крім цього, суд звертає увагу на те, що діючим законодавством (ні Законом, ні Порядком проведення аналізу фінансово-господарського стану суб'єктів господарювання державних підприємств і підприємств, у статутному капіталі яких частка державної власності перевищує п'ятдесят відсотків, та підготовки на запити суду, прокуратури або іншого уповноваженого органу висновків про наявність ознак фіктивного банкрутства, доведення до банкрутства, приховування стійкої фінансової неспроможності, незаконних дій у разі банкрутства, ні Методичними рекомендаціями щодо виявлення ознак неплатоспроможності підприємства та ознак дій з приховування банкрутства, фіктивного банкрутства чи доведення до банкрутства) не встановлено присічного строку/терміну для проведення зазначеного аналізу.

Суд також зазначає, що розділ 3 Методичних рекомендацій щодо виявлення ознак неплатоспроможності підприємства та ознак дій з приховування банкрутства, фіктивного банкрутства чи доведення до банкрутства, які затверджені наказом Міністерства економіки України від 19.01.2006 № 14 (у редакції наказу Міністерства економіки України від 26.10.2010 N 1361) має назву - Методичне забезпечення заповнення форми звіту за результатами проведення аналізу фінансово-господарської діяльності неплатоспроможного підприємства.

Пункт 2.1 вказаних рекомендацій визначає, що оцінка змін фінансового стану підприємства здійснюється за попередні три календарні роки для формування загального уявлення та загальних тенденцій його розвитку. За результатами аналізу показників складається висновок про спрямованість змін та їх вплив на стан платоспроможності підприємства. Таким чином, вказані рекомендації стосуються саме заповнення форми звіту за результатами вже проведеного аналізу фінансово-господарської діяльності.

Таким чином, встановлення відповідачем порушення щодо не здійснення позивачем належним чином аналізу фінансово-господарської діяльності боржника (порушення абз. 6 ч. 3 ст. 22 Закону, п. 2.1. р. 3 Методичних рекомендацій) є протиправним та суперечить вимогам діючого законодавства.

Окрім цього, суд звертає увагу на те, що повноваження розпорядника майна припиняються з дня припинення провадження у справі про банкрутство, а також у разі затвердження господарським судом мирової угоди.

Ухвалою господарського суду від 09.03.2016 року зупинено провадження в справі №902/536/15 до повернення матеріалів справи до суду. На час розгляду даної адміністративної справи клопотання позивача від 22.08.2016 про поновлення провадження в справі не розглянуто і провадження в справі не поновлено.

Враховуючи встановлені обставини суд зазначає, що згідно абз. 10 ч. 3 ст. 22 Закону розпорядник майна зобовязаний, окрім іншого, надавати господарському суду та комітету кредиторів звіт про свою діяльність, відомості про фінансове становище боржника, пропозиції щодо можливості відновлення платоспроможності боржника.

Так, наведеною нормою Закону визначено коло обов'язкових дій, які має вчинити розпорядник майна під час виконання покладених на нього обов'язків. Разом з тим, суд зауважує, що відносно зобов'язання останнього надавати господарському суду та комітету кредиторів пропозиції щодо можливості відновлення платоспроможності боржника законодавцем не встановлено певного періоду часу, впродовж якого такі пропозиції мають бути надані. Таким чином можна дійти висновку, що такі пропозиції мають бути надані на протязі виконання арбітражним керуючим обов'язків розпорядника майна, в даному випадку, ПАТ "Браїлівське".

Суд акцентує увагу на тому, що як вже зазначалось, повноваження розпорядника майна припиняються з дня припинення провадження у справі про банкрутство, а також у разі затвердження господарським судом мирової угоди.

Як зауважила в судовому засіданні позивач, що не заперечувалось і представником відповідача, станом на час розгляду даної справи вона виконує покладені на неї обов'язки розпорядника майна в справі №902/536/15 про банкрутство ПАТ "Браїлівське", а відтак не позбавлена можливості, після отримання необхідних даних, надати господарському суду та комітету кредиторів пропозиції щодо можливості відновлення платоспроможності боржника.

Таким чином, наведені обставини справи та норми Закону свідчать про відсутність правових підстав для складання Головним територіальним управлінням юстиції у місті Києві висновку про порушення арбітражним керуючим ОСОБА_1 абз. 10 ч. 3 ст. 22 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

Надаючи оцінку спірним правовідносинам суд зауважує також наступне.

Згідно з статтею 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

У справі Беллет проти ОСОБА_5 суд з прав людини зазначив, що ст. 6 пар. 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

У даному випадку, позивач знаходиться з відповідачем у певних спірних правовідносинах і має право на захист своїх прав саме на цій стадії розвитку вказаних правовідносин.

Як вбачається з матеріалів справи, висновки стосовно наявності порушень з боку позивача, викладені в акті перевірки №69/10-40 від 08.09.2016, є підставою для внесення державним органом з питань банкрутства до Дисциплінарної комісії подання щодо застосування до позивача дисциплінарних стягнень, про що зазначено в самому акті. Одним з видів дисциплінарного стягнення є, зокрема, позбавлення права на здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора) (п. 7 Порядку контролю за діяльністю арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів), затвердженого наказом Мінюсту 27.06.2013 № 1284/5).

У разі вчинення відповідачем зазначених дій, тобто внесення подання щодо застосування до позивача дисциплінарних стягнень, при наявності встановлення судом факту відсутності у діях позивача таких порушень діючого законодавства, становище позивача ще більше погіршиться та потягне за собою докладання ним значних зусиль та витрат з метою захисту своїх порушених прав, такі дії відповідача позбавлять позивача роботи, чим буде порушено її конституційне право на працю.

Виходячи з наведеного, суд вважає за необхідне застосувати принцип верховенства права та захистити права позивача саме на цій стадії існування спірних правовідносин.

З урахуванням викладеного суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення адміністративного позову, а саме щодо наявності підстав для визнання протиправними дій Головного територіального управління юстиції у місті Києві щодо складання висновків про наявність порушень з боку арбітражного керуючого ОСОБА_1 під час виконання нею повноважень розпорядника майна в справі № 902/536/15 про банкрутство ПАТ Браїлівське, що викладені в акті позапланової невиїзної перевірки діяльності арбітражного керуючого від 08 вересня 2016 року № 69/10-40, та які є підставою для внесення державним органом з питань банкрутства до Дисциплінарної комісії подання щодо застосування до арбітражного керуючого дисциплінарних стягнень.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат суд керується вимогами ч. 1 ст. 94 КАС України.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163, 167, 255, 257 КАС України, суд -

п о с т а н о в и в :

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправними дії Головного територіального управління юстиції у місті Києві щодо складання висновків про наявність порушень з боку арбітражного керуючого ОСОБА_1 під час виконання нею повноважень розпорядника майна у справі № 902/536/15 про банкрутство ПАТ «Браїлівське», що викладені у акті позапланової невиїзної перевірки діяльності арбітражного керуючого від « 08» вересня 2016 року № 69/10-40 та які є підставою для внесення державним органом з питань банкрутства до Дисциплінарної комісії подання щодо застосування до арбітражного керуючого дисциплінарних стягнень.

Стягнути на користь арбітражного керуючого (розпорядник майна, керуючий санацією, ліквідатор) ОСОБА_1 ( вул. Миколи Оводова, 38, офіс 304, м. Вінниця, Вінницька область, 21050 ) понесені судові витрати (судовий збір) в сумі 551,20 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Головного територіального управління юстиції у місті Києві.

Постанова набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Заброцька Людмила Олександрівна