Справа № 808/8859/15
Суддя: Батрак Інна Володимирівна
Дата ухвалення: 2016-10-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 жовтня 2016 року (о 17 год. 55 хв.) Справа № 808/8859/15 м.Запоріжжя

Запорізький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Батрак І.В.,

за участю секретаря Лялько Ю.В.,

представника позивача Желтобрюхова В.В.,

представників відповідача Головань Г.І., Гавриленка Д.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Парадіз ХХІ»

до Державної податкової інспекції у Шевченківському районі м. Запоріжжя Головного управління ДФС у Запорізькій області

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Парадіз ХХІ» (далі - ТОВ «Парадіз ХХІ», позивач) звернулось до Запорізького окружного адміністративного суду (далі - суд) із позовом до Державної податкової інспекції у Шевченківському районі м. Запоріжжя Головного управління ДФС у Запорізькій області (далі - ДПІ у Шевченківському районі м. Запоріжжя ГУ ДФС у Запорізькій області, відповідач), в якому просить визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 08.10.2015 № (форми «Р») та № (форма «П»).

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, надав пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві та поясненнях. Щодо висновку контролюючого органу про завищення валових витрат всього у сумі 29 735 032,00 грн. зазначає, що працівники ДПІ у Шевченківському районі м. Запоріжжя ГУ ДФС у Запорізькій області довели в акті, що макуха та жмих соняшниковий позивачем не тільки не утилізувались, не видалялись, а навпаки, в результаті проведення декілька етапного технологічного процесу дані продукти були доведені до реалізаційного стану (жмих соняшниковий високо протеїновий та лузга соняшникова гранульована (пілета), реалізувались покупцям, в результаті чого підприємство отримало економічну вигоду (прибуток), що є метою здійснення господарської діяльності підприємства, а тому жмих соняшниковий та лузгу соняшникову не можна відносити до відходів. Вказує, що в ході проведення планової перевірки ревізорам був наданий Технологічний процес виробництва олії соняшникової, макухи соняшникової ВП та лушпиння соняшникового гранульованого, який передбачає отримання цільового продукту - олії соняшникової та напівфабрикатів - форпресовий жмих та лушпиння соняшникового з доведенням їх до готової продукції за допомогою двох циклів (етапів) переробки, проте вказаний технологічний процес, а також наказ про облікову політику підприємства, аналітичний облік ревізорами ДФС проігноровані. В періоді, що перевірявся, згідно із нормами податкового законодавства при визначенні об'єкту оподаткування податком на прибуток прямі матеріальні витрати зменшувались виключно на вартість зворотних відходів, при цьому, на думку представника позивача, жмих та лушпиння визначенням «відходи», «зворотні відходи», «побічна продукція», «супутня продукція» не відповідає, а враховуючи технологічний процес підприємства є неконденційною продукцією або напівфабрикатом. Стосовно встановлення працівниками відповідача завищення суми витрат всього на суму 411 866,00 грн. пояснює, що основним видом діяльності ТОВ «Парадіз ХХІ» відповідно до КВЕД та фактичної діяльності є виробництво олії та жирів. Для здійснення господарської діяльності (виробництва) необхідна в достатній кількості сировина (насіння соняшникове), відповідної якості, тобто яке відповідає вимогам ДСТУ. Зазначає, що якщо позивач використовував неякісну сировину, то, відповідно, виготовлена продукція з такої сировини була б низької якості, що призвело б в майбутньому до збиткових операцій по її реалізації. З метою недопущення таких збиткових операцій позивачем була висунута вимога до СФГ Карпенко М.І. та ФГ Кривохатько В.В. щодо повернення перерахованих передплат за соняшник, тобто безвідсоткову поворотну фінансову допомогу за рахунок кредитних коштів позивач вказаним контрагентам не надавав. Щодо встановленого відповідачем завищення суми фінансових витрат у розмірі 181 831,00 грн. пояснює, що Генеральною кредитною угодою №57-13/0010-ГЛ від 10.04.2013, укладеною між ПАТ «Метабанк» та ТОВ «Парадіз ХХІ» на отримання кредитних коштів на фінансування поточної підприємницької діяльності, а саме п. 7.1.14 передбачено, що Позичальник зобов'язаний забезпечити повне та неухильне виконання умов цього договору, в тому числі по виконанню своїх зобов'язань по страхуванню предмета застави/іпотеки, а також виконанню інших зобов'язань за договором страхування. Вищенаведені зобов'язання, які є невід'ємною вимогою для отримання кредитних коштів у банка для поповнення обігових коштів для здійснення підприємницької діяльності, визначені у відповідних договорах страхування, укладеними між трьома юридичними сторонами: Страховиком - ПАТ «Страхова компанія «Арсенал страхування», Страхувальником - ТОВ «Парадіз ХХІ» та вигодонабувачем - ПАТ «Метабанк». Фізичні особи - майнові поручителі - не є стороною як кредитної угоди, так і договорів страхування, та не є підписантами цих документів. Вказує, що між майновими поручителями та позивачем 10 квітня були укладені договори про виконання зобов'язань, відповідно до яких головною умовою було покладення всіх витрат (нотаріальних, страхових та інших послуг), пов'язаних з цією угодою на Позичальника, а тому підприємством було виконано умови Договорів в цій частині, що підтверджують договори страхування, де Страхувальником є ТОВ «Парадіз ХХІ», таким чином, позивачем понесені фінансові витрати, пов'язані із запозиченням обігових коштів, правомірно віднесені до складу «Інші витрати» рядок 06 Податкової декларації з податку на прибуток за 2013 - 2014 роки. На підставі вищевикладеного, просить адміністративний позов задовольнити та скасувати спірні рішення відповідача.

Представники відповідача у судовому засіданні проти позову заперечили із підстав, наведених у наданих суду запереченнях від 19.01.2016 №72/08-01-10-02 та надали додаткові усні пояснення. Зокрема, стосовно питання завищення позивачем собівартості виготовленої та реалізованої продукції зазначають, що підприємство займається виробництвом олії соняшникової. Виробничий процес має декілька етапів, в результаті яких із насіння соняшникового підприємство отримує крім основної продукції (олія), відходи чи побічну продукцію - лушпиння та макуху, що підтверджується даними карток складського обліку. Вказують, що перевіркою карток складського обліку та головної книги за рахунками 23 «Виробництво», 26 «Готова продукція» встановлено, що підприємство облік лушпиння та макухи власного виробництва (жми соняшниковий ВП та лушпиння соняшникове гранульоване) веде лише в кількісному виразі. В бухгалтерському обліку відсутній розподіл готової продукції, побічної продукції та відходів. В податковому обліку загальна собівартість виготовленої продукції, яка розподіляється між основним продуктом та побічними, в повному обсязі віднесено на основну продукцію - олію, що призводить до невірного розрахунку податку на прибуток та невідповідність задекларованого податку періоду, в якому він декларується. При реалізації жмиху та лушпиння соняшникового власного виробництва за кредитним рахунком 26 «Готова продукція» зменшуються їх залишки лише у кількісному виразі та їх собівартість дорівнює нулю. Посилаються на приписи п. 138.8 ст. 138 Податкового кодексу України, Порядку обліку сировини, матеріалів та готової продукції на підприємствах олійно-жирової галузі, затвердженого наказом Міністерства аграрної політики України від 11.09.2009 №656, Положення (стандарту) бухгалтерського обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31.12.1999 №318, та пояснюють, що в ході перевірки було здійснено перерахунок собівартості основної продукції (олії соняшникової) за вирахуванням справедливої вартості супутньої продукції власного виробництва (лушпиння соняшникового (гранульованого) та жми соняшниковий), який наведено у додатку до акту №6. Щодо неправомірного віднесення підприємством частини відсотків за користування кредитними коштами до фінансових витрат вказують, що за результатами аналізу інформації, яка міститься у банківських виписках, встановлено, що отримані кредитні кошти ТОВ «Парадіз ХХІ» частково використані не у господарській діяльності, в розумінні пп. 14.1.257 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України як безвідсоткова поворотна фінансова допомога. Так, як видно з руху грошових коштів відповідно до банківських виписок підприємством отримано кредитні кошти, які в подальшому перераховані СФГ Карпенко М.І. та ФГ Кривохатько В.В. з призначенням платежу «оплата за соняшник», проте вказані кошти контрагентами повернуті позивачу, при цьому, сировину, позивачем не отримано. Вважають, що мета отримання доходу як кваліфікуюча ознака господарської діяльності кореспондує з вимогою щодо наявності розумної економічної причини (ділової мети) під час здійснення господарської діяльності в цілому, а відтак і в кожній господарській операції, з яких складається господарська діяльність платника. Отже, господарські операції є такими, що вчинені у межах господарської діяльності лише за наявності розумних економічних причин (ділової мети), операція, позбавлена таких економічних причин, не підлягає відображенню в податковому обліку. В даному випадку зазначені операції, на думку представників відповідача, не були спрямовані на одержання прибутку, позивачем не досягнуто мету господарських операцій - отримання прибутку, при цьому, доказів, які б свідчили про наявність факторів, що перешкодили цьому, позивач під час перевірки не надав та не довів, що ним були визначені всі ринкові ризики, супутні цим операціям. Крім того, стосовно неправомірного завищення витрат внаслідок включення до їх складу суми страхових платежів посилаються на приписи ст. 140 Податкового кодексу України та вказують, що враховуючи той факт, що майно, яке виступає об'єктом застави за кредитним договором не є власністю позивача, а є власністю інших СГД, витрати на його страхування - страхувальника при визначенні об'єкта оподаткування не враховуються. Ураховуючи викладене, просять у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

На підставі ст. 160 КАС України в судовому засіданні проголошено вступну та резолютивну частини постанови та оголошено про час виготовлення постанови у повному обсязі.

Розглянувши та дослідивши надані документи, заслухавши пояснення представників сторін, судом встановлені наступні обставини.

ТОВ «Парадіз ХХІ» (ідентифікаційний код 37221297) є юридичною особою, яка зареєстрована 10.08.2010, про що свідчить виписка з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців.

У період з 27.08.2015 по 16.09.2015 ДПІ у Шевченківському районі м. Запоріжжя ГУ ДФС у Запорізькій області була проведена планова виїзна перевірка ТОВ «Парадіз ХХІ» з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.04.2012 по 31.12.2014, валютного та іншого законодавства за період з 01.04.2012 по 31.12.2014, за результатами якої складений відповідний акт від 23.09.2015 №92/22-01/37221297.

Згідно із висновками Акту перевіркою встановлено, зокрема, порушення позивачем, зокрема:

1) пп.140.1.6 п.140.1 ст.140, пп. 14.1.36 п.14.1 ст.14, пп. 138.10.5 п.138.10, п.138.4, пп.138.8.1 п. 138.8 ст. 138, п. 141.1 ст. 141 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на прибуток всього у сумі 5 669 285,00 грн., у тому числі:

- за 2012 рік у сумі 1 293 018,00 грн.;

- за 2013 рік у сумі 1 201 482,00 грн.;

- за 2014 ріку сумі 3 174 785,00 грн.;

завищено від'ємне значення об'єкта оподаткування від усіх видів діяльності по рядку 07 Декларації з податку на прибуток всього на суму 210 235,00 грн.:

- за 2012 ріку сумі 91 385,00 грн.;

- за 2013 рік у сумі 14 493,00 грн.;

- за2014 ріку сумі 104 357,00 грн.

На підставі Акту та вищевказаних порушень відповідачем 08.10.2015 були прийняті податкові повідомлення-рішення:

- № (форма «Р»), яким підприємству збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток підприємств на загальну суму 7 086 606,25, у тому числі за основним платежем - 5 669 285,00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 1 417 321,25 грн.;

- № (форма «П»), яким підприємству зменшено суму від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток всього на суму 210 235,00 грн.

Вважаючи прийняті відповідачем рішення протиправними позивач звернувся до суду із даним позовом про їх скасування. При цьому, суд зауважує, що спір щодо правомірності дій під час призначення та проведення перевірки, яка стала підставою для винесення оскаржуваних рішень, між сторонами відсутній.

Ураховуючи викладене, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав.

Спірні правовідносини регулюються Податковим кодексом України № 2755-VI від 02.12.2010 (далі - Податковий кодекс України), який регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства

За визначенням пп. 14.1.27 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України витрати у розумінні цього кодексу - це сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілом власником).

Відповідно до п.138.1 ст.138 Податкового кодексу України, в редакції на час виникнення правовідносин, витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із:

витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6-138.9, підпунктами 138.10.2-138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті:

інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу;

крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

При цьому, згідно із пп. 138.2 ст.138 Податкового кодексу України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом 2 цього Кодексу.

За нормами підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 Податкового кодексу України не включаються до складу валових витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Стосовно встановленого перевіркою порушення позивачем п. 138.4, пп. 138.8.1 п. 138.8 ст. 138 Податкового кодексу України в частині завищення підприємством витрат, задекларованих у рядку 05.1 Податкової декларації «Собівартість придбаних (виготовлених) та реалізованих товарів (робіт, послуг)» всього у сумі 29 735 032,00 грн. суд виходить з наступного.

За визначенням, наведеним у пп. 14.1.228 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України, собівартістю реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг для цілей розділу III цього Кодексу є витрати, що прямо пов'язані з виробництвом та/або придбанням реалізованих протягом звітного податкового періоду товарів, виконаних робіт, наданих послуг, які визначаються відповідно до положень (стандартів) бухгалтерського обліку, що застосовуються в частині, яка не суперечить положенням цього розділу.

Підпунктом 138.1.1 п.138.1 ст.138 Податкового кодексу України встановлено, що витрати операційної діяльності включають, зокрема:

собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та інші витрати беруться для визначення об'єкта оподаткування з урахуванням пунктів 138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2-140.5 статті 140, статей 142 і 143 та інших статей цього Кодексу, які прямо визначають особливості формування витрат платника податку.

Відповідно до п.138.4 ст.138 Податкового кодексу України витрати, що формують собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг, крім нерозподільних постійних загальновиробничих витрат, які включаються до складу собівартості реалізованої продукції в періоді їх виникнення, визнаються витратами того звітного періоду, в якому визнано доходи від реалізації таких товарів, виконаних робіт, наданих послуг.

За змістом п.138.8 ст.138 Податкового кодексу України собівартість виготовлених та реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг складається з витрат, прямо пов'язаних з виробництвом таких товарів, виконанням робіт, наданням послуг, а саме: прямих матеріальних витрат; прямих витрат на оплату праці; амортизації виробничих основних засобів та нематеріальних активів, безпосередньо пов'язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг; загальновиробничі витрати, які відносяться на собівартість виготовлених та реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг відповідно до положень (стандартів) бухгалтерського обліку; вартості придбаних послуг, прямо пов'язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг; інших прямих витрат, у тому числі витрат з придбання електричної енергії (включаючи реактивну.

При цьому, пп. 138.8.1 п.138.8 ст.138 Податкового кодексу України передбачено, що до складу прямих матеріальних витрат включається вартість сировини та основних матеріалів, що утворюють основу виготовленого товару, виконаної роботи, наданої послуги, придбаних напівфабрикатів та комплектувальних виробів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об'єкта витрат. Прямі матеріальні витрати зменшуються на вартість зворотних відходів, отриманих у процесі виробництва, які оцінюються у порядку, визначеному в положеннях (стандартах) бухгалтерського обліку.

Висновку про порушення позивачем п. 138.4, пп. 138.8.1 п. 138.8 ст. 138 Податкового кодексу України фахівці ДПІ у Шевченківському районі м. Запоріжжя ГУ ДФС у Запорізькій області дійшли у зв'язку із тим, що перевіркою карток складського обліку та головної книги за рахунками 23 «Виробництво», 26 «Готова продукція» встановлено, що підприємство облік лушпиння та макухи власного виробництва веде лише в кількісному виразі. В бухгалтерському обліку відсутній розподіл готової продукції, побічної продукції та відходів. В податковому обліку загальна собівартість виготовленої продукції, яка повинна розподілятись між основним продуктом та побічними, в повному обсязі віднесена на основну продукцію - олію, що призводить до невірного розрахунку податку на прибуток та невідповідність задекларованого податку періоду, в якому він декларується.

Пунктом 138.5 ст.138 Податкового кодексу України встановлено, що інші витрати визнаються витратами того звітного періоду, в якому вони були здійснені згідно з правилами ведення бухгалтерського обліку.

Так, відповідно до пункту 11 Положення (Стандарту) бухгалтерського обліку № 16 "Витрати", затвердженого наказом Міністерства фінансів України 31.03.1999 № 87, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 19.01.2000 за №27/4248, собівартість реалізованої продукції (робіт, послуг) складається з виробничої собівартості продукції (робіт, послуг), яка була реалізована протягом звітного періоду, нерозподілених постійних загальновиробничих витрат та наднормативних виробничих витрат.

До виробничої собівартості продукції (робіт, послуг) включаються: прямі матеріальні витрати; прямі витрати на оплату праці; інші прямі витрати; змінні загальновиробничі та постійні розподілені загальновиробничі витрати.

Виробнича собівартість продукції зменшується на справедливу вартість супутньої продукції, яка реалізується, та вартість супутньої продукції в оцінці можливого її використання, що використовується на самому підприємстві.

Перелік і склад статей калькулювання виробничої собівартості продукції (робіт, послуг) установлюються підприємством.

Пунктом 12 П(С)БО № 16 установлено, що до складу прямих матеріальних витрат включається вартість сировини та основних матеріалів, що утворюють основу вироблюваної продукції, купівельних напівфабрикатів та комплектуючих виробів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об'єкта витрат. Прямі матеріальні витрати зменшуються на вартість зворотних відходів, отриманих у процесі виробництва, які оцінюються у порядку, викладеному в пункті 11 цього Положення (стандарту).

Згідно з пунктами 21, 22 П(С)БО № 16 витрати операційної діяльності групуються за такими економічними елементами: матеріальні затрати; витрати на оплату праці; відрахування на соціальні заходи; амортизація; інші операційні витрати.

До складу елемента "Матеріальні затрати" включається вартість витрачених у виробництві (крім продукту власного виробництва): сировини й основних матеріалів; купівельних напівфабрикатів та комплектуючих виробів; палива й енергії; будівельних матеріалів; запасних частин; тари й тарних матеріалів; допоміжних та інших матеріалів.

Вартість зворотних відходів, отриманих у процесі виробництва, не включається до елементу операційних витрат "Матеріальні затрати".

Як вбачається з матеріалів справи, позивач здійснює господарську діяльність з переробки насіння соняшника.

Відповідно до Технологічного процесу, що діє на підприємстві позивача, затвердженого наказом директора ТОВ «Парадіз ХХІ» від 01.08.2012 №5, технологічний процес виробництва передбачає отримання основного продукту переробки - олії соняшникової - одноциклічним етапом виробництва та отримання двох самостійних продуктів переробки - некондиційної продукції (напівфабрикатів) - жмиха форпресового і лушпиння соняшникового, з доведенням їх до готової продукції - макухи соняшникової високопротеїнової і лушпиння соняшникового гранульованої (пілета) за допомогою двох циклів (етапів) виробництва.

Напівфабрикат - макуха, при першому етапі віджиму має в своєму складі залишкову кількість масла, водяної пари, які треба виділити. Залишки ядер насіння, виловлені фузоловушкою (мають в своєму складі певну кількість масла) додаються до основного складу макухи форпресової, в результаті вся маса відправляється для дожиму. Форпресовий жмих після першого віджиму подрібнюється в дробарці і транспортується в жаровні пресів для дожиму. В жаровнях відбувається процес волого-теплової підготовки. Підготовлений жмих форпресовий транспортером розподіляється по пресів другого дожиму. Жмих соняшниковий високопротеїновий після оліяпресів по транспортерах подається в робочий склад і тепер є готовою продукцією, що відповідає вимогам ДСТУ «Жмих соняшниковий високопротеїновий».

З накопичувального бункера напівфабрикат - лушпиння соняшникового транспортерами подається на подрібнювачі для отримання необхідної фракції. Подрібнений матеріал надходить транспортером в шнек-дозатор, де відбувається зволоження матеріалу в рівномірних пропорціях. Зволоження відбувається за рахунок подачі пари і води. Підготовлений матеріал надходить в гранулятор для грануляції. Гранульована лузга (тирсобрикет) транспортером подається в повітряний холодильник для зниження температури. Пил відбирається за допомогою циклону і повертається шнеком в шнек-дозатор. Гранульована лузга (тирсобрикет) з холодильника транспортером подається в накопичувальний бункер. З бункера за допомогою дозуючого пристрою готова продукція - лушпиння соняшникова гранульована (тирсобрикет), що відповідає вимогам договірних умов, заповнюється в транспортні біги (м'які контейнери) і перевозиться до складу.

Крім того, наказом директора ТОВ «Парадіз ХХІ» від 01.08.2012 №5 ОП «Про облікову політику підприємства» затверджено порядок формування собівартості виробляємої на підприємстві продукції. Наказом, зокрема, встановлено перелік і склад статей калькулювання виробничої собівартості продукції (робіт, послуг) у складі: Матеріальні витрати (сировина), витрати на оплату праці, оренда лінії по виробництву олії соняшникової.

Відповідно до п.44.2 ст. 44 Податкового кодексу України для обрахування об'єкта оподаткування використовувати дані бухгалтерського обліку щодо доходів та витрат з врахуванням положень ПКУ. При обчисленні виробничої собівартості готової продукції (олії соняшникової) враховувати всі прямі витрати на виробництво олії соняшникової. Врахувати, технологічний процес, в результаті якого, на першому етапі утворюється цільовий продукт - олія соняшникова та самостійні некондиційні продукти (напівфабрикати) - жмих соняшниковий форпресовий та лузга соняшникова, які потребують додаткової переробки. Для отримання готового продукту жмиха соняшникового високопротеїнового необхідно здійснення двох циклів виробництва (етапів). Некондиційна продукція (напівфабрикат) лузга соняшникова потребує грануляції (двохциклічний процес виробництва), в результаті якого отримується готова продукція - лузга соняшникова гранульована (пілета), яка також виробляється за допомогою двох циклів (етапів) виробництва. Конкретним об'єктом витрат - вважати олію соняшникову, як цільового продукту, отриманого в результаті переробки.

Відповідно до ПСБО (9) «Запаси», некондиційна продукція не визнається активом. Це пов'язано з тим, що по цьому виду продукції - некондиційній (напівфабрикат) - існує ймовірність того, що підприємство не отримає в майбутньому економічної вигоди в зв'язку з їх використанням (наприклад, в результаті переробки неякісної сировини, незапланованої поломки обладнання, тощо). Існує вірогідність отримати неякісну готову продукцію, тобто таку яка втратить повністю або частково споживчі властивості початкового ресурсу (якість відповідно ДСТУ) . При першому циклі (етапі) виробництва отримана некондиційна продукція - активами не визнається і знаходить своє відображення тільки в аналітичному бухгалтерському обліку - в картках складського обліку отримання, передачі на виробництво некондиційної продукції (форпресовий жмих та лушпиння соняшникове). Аналітичний облік виробничих запасів ведеться в розрізі їх найменувань, за допомогою карток складського обліку, для скорочення кількості первинних документів. ПСБО (9) «Запаси» не передбачає вимог щодо визнання некондиційної продукції активами, тому в балансі та синтетичному обліку ця продукція не відображається, а враховується лише в кількісному виразі в аналітичному обліку.

На другому циклі (етапі) виробництва утворюються самостійні готові продукти - жмих соняшниковий високопротеїновий із некондиційної продукції (форпресового жмиха) та лушпиння соняшникове гранульоване (пілета) з некондиційної продукції (лушпиння соняшникового). Результатом двохциклічного виробництва є готова продукція, що має корисні властивості (фізико-хімічні та органолептичні показники відповідно ДСТУ або договірних умов). Враховуючи неможливість визначення витрат на самостійні готові продукти - жмих соняшниковий високопротеїновий із некондиційної продукції (форпресового жмиха) та лушпиння соняшникове гранульоване (пілета) з некондиційної продукції, рентабельність при реалізації продукції обчислювати у розмірі 100 відсотків.

Вважати зворотними відходами на виробництво - фуз, бакові відстії, фактична кількість яких повинна визначатись при зачищенні баків, у разі проведення інвентаризації.

При веденні обліку враховувати норми виходу готової продукції, наведені у технологічному процесі виробництва олії соняшникової, жмиха соняшникового, лузги соняшникової гранульованої. При перевищенні норм готової продукції або її заниженні необхідно провести термінову інвентаризацію та її результати відобразити в бухгалтерському та податковому обліках.

Класифікатор відходів ДК 005-96, що затверджений і введений в дію наказом Держстандарту України № 89 від 29.02.1996, на який послався податковий орган, слугує для статистичних аналізів та звітів, та не містить жодного твердження про те, що жмих соняшниковий високопротеїновий та лушпиння соняшникове гранульоване, які утворені у процесі виробництва відносяться до зворотних відходів.

Також відповідно до Порядку обліку сировини, матеріалів та готової продукції на підприємствах олійно-жирової галузі, затвердженого наказом Міністерства аграрної політики України від 11.09.2009 №656, жмих та лушпиння гранульоване не відносяться до відходів олійного виробництва.

З урахуванням наданих позивачем доказів та даних його бухгалтерського обліку, підприємство не отримувало у процесі виробництва зворотних відходів, які б могли використовуватись ним для виробництва іншої готової продукції, вартість яких повинна була враховуватись у зменшення розміру прямих матеріальних витрат.

Таким чином, судом встановлено, що самостійні готові продукти, які були утворені ТОВ «Парадіз ХХІ» в процесі двохциклічного виробництва у єдиному технологічному процесі, не відносяться до зворотних відходів або супутньої продукції, а тому позивачем правомірно було віднесено їх до складу собівартості реалізованих товарів на загальну суму 29 735 032,00 грн.

Щодо неправомірного віднесення підприємством частини відсотків за користування кредитними коштами до фінансових витрат суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Судом встановлено та сторонами не спростовується, що 10.04.2013 між позивачем, як Позичальником, та ПАТ «Метабанк» укладено кредитну договір №57-13/010-ГЛ, відповідно до умов якого банк надає кредит позичальнику для закупівлі сільгосппродукції (насіння соняшника, поповнення обігових коштів). Крім того, в даному договорі визначено, що процентною ставкою за користування кредитом є фіксованою.

При перевірці фінансових витрат за період з 01.04.2012 по 31.12.2014 відповідачем встановлено, що ТОВ «Парадіз ХХІ» проводило нарахування відсотків за кредитними договорами №57-13/0010-ГЛ від 10.04.2013, Додаткова угода №1 від 28.02.2014, укладеними із ПАТ «Мета Банк».

Так, 17.04.2013 між ТОВ «Парадіз ХХI» (Покупець) та СФГ Карпенко М.І. (Постачальник) укладено договір поставки №170413, відповідно до умов якого постачальник зобов'язується поставити (продати), а покупець прийняти та оплатити соняшник у кількості 600 тон. Ціна на продукцію складає 5000 грн. за одну тону. Загальна сума договору 5 500 000,00 грн. Розрахунок між сторонами здійснюється у розмірі 100 % оплати, шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок Постачальника. Відповідно до угоди термін поставки соняху - не пізніше 01.11.2013.

17.04.2013 позивачем отримано кредитні кошти в сумі 3 000 000,00 грн., які в подальшому 17.04.2013 перераховано на рахунок СФГ Карпенко М.І. на виконання умов договору поставки як передплату за сонях в сумі 3 000 000,00 грн. під майбутній урожай 2013 року.

В зв'язку з несприятливими погодними умовами (засухою) врожай соняшника 2013 року був замалим, а якість соняшника не відповідала вимогам для використання його в технологічному процесі по виробництву олії, ТОВ «Парадіз ХХI» пред'явив вимогу від 22.10.2013 №17 ФОП Карпенко М.І. повернути попередньо сплачені кошти за сонях по договору поставки, а останній повернув грошові кошти з призначенням платежу «повернення передплати за соняшник» в сумі 2 400 000,00 грн. у 2013 році (згідно платіжних доручень №579 від 23.10.2013 - у сумі 200 000,00 грн., №585 від 28.10.2013 - у сумі 600 000,00 грн., № 627 від 08.11.2013 - у сумі 1 000 000,00 грн., №628 від 08.11.2013 - у сумі 600 000,00 грн.

Крім того, 11.04.2014 ТОВ «Парадіз ХХI» (Покупець) та Фермерським господарством Кривохатько В. В. (Постачальник) укладено Форвардний договір поставки насіння соняшнику майбутнього врожаю №1, згідно із яким постачальник у визначений сторонами строк (термін) поставляє покупцю наступну сільськогосподарську продукцію: сонях у кількості 2 277 777,00 кг, а покупець зобов'язується прийняти товар (поставлений насипом). Якісні показники Товару повинні відповідати ДСТУ 7011:2009. Термін поставки до 01 листопада 2014 року включно. Попередня оплата товару здійснюється із розрахунку ціни одиниці виміру товару, яка складає 3 600,00 грн. за одиницю виміру Товару, у т.ч. ПДВ - 600,00 грн. Сума попередньої оплати за Товар становить вісім мільйонів двісті тисяч грн.

Позивачем отримано кредитні кошти в сумі 3 600 000,00 грн. (11.04.2014 в сумі 2 600 000,00 грн., 14.04.2014 - 1 000 000,00 грн.), які відповідно до умов контракту в подальшому перераховані ФГ Кривохатько В.В. як попередню оплату з призначенням платежу «оплата за сонях згідно форвардного контракту №1 від 11.04.14» під майбутній урожай 2014 року на загальну суму 3 600 000,00 грн.: №75/1 від 11.04.2014 в сумі 2 600 000,00 грн.;№77/1 від 14.04.2014 в сумі 1 000 000,00 грн.

19.09.2014 року ТОВ «Парадіз ХХI» отримало частково сировину (сонях), у кількості 283,333 тони на суму 1 020 000,00 грн. В зв'язку з тим, що у ФГ Кривохатько В.В. соняшник врожаю 2014 року, був неякісним, тобто такий, який не відповідає вимогам ДСТУ (якості для сировини) для використання в технологічному процесі по виробництву олії, ТОВ «Парадіз ХХI» пред'явило вимогу №37 від 09.09.2014 ФГ Кривохатько В.В. повернути попередньо сплачені кошти за сонях за форвардним контрактом, а вказаним контрагентом повернуто грошові кошти з призначенням платежу «повернення перерахованих коштів за соняшник зг. дог №1 від 11.04.2014» в сумі 2 580 000,00 грн. (платіжні доручення №6461 від 10.09.2014 на суму 1 290 000,00 грн. та №6465 від 11.09.2014 у сумі 1 290 000,00 грн.).

У зв'язку із викладеним, у Акті перевіряючі дійшли висновку, що позивачем завищено задекларованих суб'єктом господарювання показників у рядку 06.3 Декларації «Фінансові витрати відповідно до пп. 138.10.5 п. 138.10 ст. 138 Податкового кодексу України» в сумі 411 866,00 грн., у зв'язку із тим, що отримані кредитні кошти ТОВ «Парадіз ХХІ» частково використані на надання фінансової допомоги юридичним особам.

За нормами пп.138.10.5 п. 138.10 ст. 138 Податкового кодексу України до складу інших витрат включаються фінансові витрати, до яких належать витрати на нарахування процентів (за користування кредитами та позиками, за випущеними облігаціями та фінансовою орендою) та інші витрати підприємства в межах норм, встановлених цим Кодексом, пов'язані із запозиченнями (крім фінансових витрат, які включені до собівартості кваліфікаційних активів відповідно до положень (стандартів) бухгалтерського обліку).

Виходячи з положень п.141.1 ст. 141 Податкового кодексу України до складу витрат включаються будь-які витрати, пов'язані з нарахуванням процентів за борговими зобов'язаннями (в тому числі за будь-якими кредитами, позиками, депозитами, крім фінансових витрат, включених до собівартості кваліфікаційних активів відповідно до положень (стандартів) бухгалтерського обліку) протягом звітного періоду, якщо такі нарахування здійснюються у зв'язку з провадженням господарської діяльності платника податку.

Відповідно до п.п.14.1.36 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України господарська діяльність - діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Витрати, пов'язані з нарахуванням процентів за борговими зобов'язаннями, дозволяється відносити до складу валових, якщо позику отримано у встановленому порядку, а нарахування відсотків здійснюється у зв'язку з провадженням господарської діяльності платника податку.

При цьому, поворотна фінансова допомога, згідно із пп.14.1.257 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України, це сума коштів, що надійшла платнику податків у користування за договором, який не передбачає нарахування процентів або надання інших видів компенсацій у вигляді плати за користування такими коштами та є обов'язковою до повернення.

Основним видом діяльності позивача є саме переробка насіння соняшника, оптова торгівля зерном, насінням та кормами для тварин.

Аналізуючи динаміку правовідносин, що склалися між позивачем та СФГ Карпенко М.І., ФГ Кривохатько В.В., суд дійшов висновку про відсутність підстав для кваліфікації наданих названим контрагентам коштів як поворотної фінансової допомоги лише з тих мотивів, що контрагентами не було у повному обсязі виконано договори поставки. Несвоєчасне та неповне виконання суб'єктами господарювання як постачальниками своїх договірних зобов'язань не змінює зміст договірних зобов'язань, мету надання та призначення спірних коштів, не наділяє отримані ним кошти ознаками поворотної фінансової допомоги у розумінні наведеної норми податкового законодавства.

Таким чином, з наведеного слідує, що грошові кошти, отримані за кредитним договором, позивачем було використано у господарській діяльності, а тому позивач правомірно відніс до складу валових витрат суми відсотків, сплачених за користування кредитними коштами, витраченими на купівлю сільгосппродукції, а саме поставки соняшника, оскільки укладання даних договорів пов'язано із господарською діяльністю позивача.

Стосовно встановленого перевіркою завищення позивачем витрат за 2013 рік на суму 59 983,00 грн., за 2014 рік на суму 121 848,00 грн. внаслідок включення до їх складу суми страхових платежів судом встановлено наступні обставини.

10.04.2013 між позивачем, як позичальником, та ПАТ «Метабанк» укладено кредитний договір №57-13/0010-ГЛ, відповідно до умов якого банк надає кредит позичальнику для закупівлі сільгосппродукції (насіння соняшника, поповнення обігових коштів). Відповідно п 7.1.14 Позичальник (ТОВ «Парадіз ХХI») зобов'язаний забезпечити повне та неухильне виконання умов цього договору, в тому числі по виконанню своїх зобов'язань по страхуванню предмета застави/іпотеки у випадку, коли воно передбачене відповідним договором застави/іпотеки, укладеним з Банком, а також виконанню інших зобов'язань за договором страхування, в тому числі виконання обов'язку щодо страхування в страхових компаніях, які акредитовані Банком.

Крім того, між майновими поручителями та позивачем 10.04.2013 до моменту укладання договорів майнової поруки та застави (іпотеки) були укладені договори про виконання зобов'язань, відповідно до яких для забезпечення виконання умов генеральної кредитної угоди №57-13/0010- ГЛ від 10.04.2013, укладеною між ПАТ «Метабанк» та ТОВ «Парадіз ХХI» на отримання кредитних коштів, позичальник (ТОВ «Парадіз ХХІ») прийняв на себе всі витрати (нотаріальні, страхові та інші послуги), пов'язані з отриманням кредиту та укладенням договорів про забезпечення виконання зобов'язань.

В забезпечення належного виконання зобов'язань позивача за вказаним кредитним договором, між банком та майновими поручителями: ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ТОВ «Оілтрейд», ФОП ОСОБА_6, було укладено договори відповідні майнової поруки та договори застави, іпотеки, які наведені у таблиці на сторінках 16-18, 20-21 Акту перевірки, їх копії долучено позивачем до матеріалів справи.

Отже, відповідно до умов зазначених договорів майно, що передано у заставу має бути застраховано, при цьому, саме позивач прийняв на себе зобов'язання зі здійснення страхування майна, що виступало предметом застави, іпотеки.

На виконання вищенаведених зобов'язань підприємством ТОВ «Парадіз ХХІ» укладено договори страхування з ПАТ «СК «Арсенал Страхування» від 10.04.2013 №1006/13-Тз/ЗП1, №456/13-Из/ЗП1, №457/13-Із/ЗП1, №458/13-Из/ЗП1, №790/14-Тз/ЗП1, №382/14-Із/ЗП1, №381/14-Из/ЗП1, від 25.03.2014 №384/14-Из/ЗП1 (сторінки 18, 21-22 Акту перевірки), а у подальшому підприємством перераховано на адресу страховика коштів у 2013 році у сумі 210 772,49 грн., у 2014 році - 121 864,70 грн.

Враховуючи той факт, що майно яке виступає об'єктом застави за кредитним договором не є власністю ТОВ «Парадіз ХХІ», а є власністю інших суб'єктів господарської діяльності, на думку податкової інспекції, витрати на його страхування у складні витрат платника - страхувальника при визначенні об'єкта оподаткування не враховуються.

У силу пп. 140.1.6 п. 140.1 ст. 140 Податкового кодексу України при визначенні об'єкта оподаткування враховуються, зокрема, такі витрати подвійного призначення: будь-які витрати із страхування ризиків загибелі врожаю, транспортування продукції платника податку; цивільної відповідальності, пов'язаної з експлуатацією транспортних засобів, що перебувають у складі основних засобів платника податку; будь-які витрати із страхування ризиків, пов'язаних із виробництвом національних фільмів (у розмірі не більше 10 відсотків вартості виробництва національного фільму); екологічної та ядерної шкоди, що може бути завдана платником податку іншим особам; майна платника податку; об'єкта фінансового лізингу, а також оперативного лізингу, концесії державного чи комунального майна за умови, якщо це передбачено договором; фінансових, кредитних та інших ризиків платника податку, пов'язаних із провадженням ним господарської діяльності, в межах звичайної ціни страхового тарифу відповідного виду страхування, що діє на момент укладення такого страхового договору, за винятком страхування життя, здоров'я або інших ризиків, пов'язаних з діяльністю фізичних осіб, що перебувають у трудових відносинах з платником податку, обов'язковість якого не передбачена законодавством, або будь-яких витрат із страхування сторонніх фізичних чи юридичних осіб.

У той же час, за приписами пп.138.10.5 п. 138.10 ст. 138 Податкового кодексу України до складу інших витрат включаються фінансові витрати, до яких належать витрати на нарахування процентів (за користування кредитами та позиками, за випущеними облігаціями та фінансовою орендою) та інші витрати підприємства в межах норм, встановлених цим Кодексом, пов'язані із запозиченнями (крім фінансових витрат, які включені до собівартості кваліфікаційних активів відповідно до положень (стандартів) бухгалтерського обліку).

Сторонами не заперечувались обставини щодо зв'язку операцій зі страхування майна, що знаходяться у заставі банку з метою забезпечення виконання ним зобов'язань за кредитним договором з господарською діяльністю позивача.

На підставі аналізу вищевикладеним норм податкового законодавства та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що витрати позивача по страхуванню предмета застави (іпотеки), є не витратами зі страхування, а виступає фінансовими витратами, пов'язаними із здійсненням господарської діяльності в розумінні пп.138.10.5 п. 138.10 ст. 138 Податкового кодексу України.

Ураховуючи вищевикладене, суд вважає, що висновок про порушення відповідачем податкового законодавства, зроблений відповідачем в Акті, є необґрунтованим, у зв'язку з чим спірні податкові повідомлення-рішення, прийняті відповідачем на підставі встановлених Актом порушень, є протиправними та підлягають скасуванню.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5)добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з ч. 1 ст. 11 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Як встановлено ч. 1, 2 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Суд, відповідно до ст. .86 КАС України оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що відповідачем не доведена правомірність прийнятого рішення, а тому заявлені позивачем вимоги є такими, що підлягають задоволенню. Оскільки відповідачем безпідставно збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток приватних підприємств за основним платежем, то відповідно і сума штрафних санкцій є необґрунтованою.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст. ст. 94, 158-163 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 08.10.2015 № (форма «Р»), № (форма «П») прийняті Державною податковою інспекцією у Шевченківському районі м. Запоріжжя Головного управління ДФС у Запорізькій області.

Присудити на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Парадіз ХХІ» суму судового збору 109 452,64 грн. (сто дев'ять тисяч чотириста п'ятдесят дві гривні шістдесят чотири копійки) за рахунок бюджетних асигнувань Державної податкової інспекції у Шевченківському районі м. Запоріжжя Головного управління ДФС у Запорізькій області.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо вона не була подана у встановлені строки. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Запорізький окружний адміністративний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 КАС України, або прийняття постанови у письмовому провадженні - з дня отримання такої постанови, апеляційної скарги, з подачею її копії відповідно до кількості осіб, які беруть участь у справі.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя І.В. Батрак