Справа № 826/24764/15
Суддя: Іщук І.О.
Дата ухвалення: 2016-11-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

14 листопада 2016 року № 826/24764/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Іщука І.О. розглянув у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовом:Товариства з обмеженою відповідальністю « 2К Корпорейшн»
до Державної податкової інспекції у Шевченківському районі ГУ ДФС у м.Києві
провизнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 23.10.2015 р. № ,

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю « 2К Корпорейшн» звернулось до Окружного адміністративного суду м.Києва з позовом до Державної податкової інспекції у Шевченківському районі ГУ ДФС у м.Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 23.10.2015 р. № .

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ДПІ у Шевченківському районі ГУ ДФС у м.Києві на підставі необґрунтованих висновків акту перевірки від 08.10.2015 р. № 482/22-07/37145714 винесено податкове повідомлення-рішення від 23.10.2015 р. № , яким позивачу визначено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість на загальну суму 478 901,00 грн.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив суд задовольнити їх повністю з підстав, викладених в позовній заяві.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позовних вимог заперечував та просив суд відмовити в їх задоволенні з підстав, викладених в запереченнях на позов.

В судовому засіданні суд за згодою сторін ухвалив подальший розгляд справи здійснювати в порядку письмового провадження відповідно до ч. 4 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України.

Розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, встановив наступне.

Державною податковою інспекцією у Шевченківському районі ГУ ДФС у м.Києві проведено документальну позапланову невиїзну перевірку ТОВ « 2К Корпорейшн» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства по взаємовідносинам з ТОВ «Моноліт-Тач» та ТОВ «Мередіан Груп» за весь період здійснення таких взаємовідносин.

Перевіркою встановлено порушення позивачем: п. 198.6 ст. 198, п. 200.1 ст. 200 Податкового кодексу України, що призвело до заниження суми ПДВ, що підлягає сплаті до бюджету на загальну суму 383 121,00 грн., у тому числі по періодах: у червні 2014 р. - в сумі 46 717,00 грн., у липні 2014 р. - в сумі 59 217,00 грн., у серпні 2014 р. - в сумі 81 717,00 грн., у вересні 2014 р. - в сумі 39 217,00 грн., у жовтні 2014 р. - в сумі 61 439,00 грн., у листопаді 2014 р. - в сумі 94 814,00 грн.

За результатами перевірки складено акт від 08.10.2015 р. № 482/22-07/37145714 та винесено податкове повідомлення-рішення від 23.10.2015 р. № , яким позивачу визначено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість на загальну суму 478 901,00 грн., в тому числі за основним платежем в розмірі 383121,00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями в розмірі 95 780,00 грн.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, позивач звернувся до суду за захистом своїх порушених прав та законних інтересів.

Досліджуючи надані сторонами докази, аналізуючи наведені міркування та заперечення, оцінюючи їх в сукупності, суд бере до уваги наступне.

Відповідно до підпункту 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Згідно з пунктом 198.2 статті 198 Податкового кодексу України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Відповідно до пункту 198.3 статті 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду, зокрема, у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Згідно з пунктом 198.6 статті 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Відповідно до п. 201.6 ст. 201 Податкового кодексу України, податкова накладна є податковим документом і одночасно відображається у податкових зобов'язаннях і реєстрі виданих податкових накладних продавця та реєстрі отриманих податкових накладних покупця.

Відповідно до п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

При здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов'язаний надати покупцю податкову накладну та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Згідно з абзацом 11 статті 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до частини першої статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Відповідно до абзацу другого пункту 2.1 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 №88 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 за номером 168/704, господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов'язань і фінансових результатів.

Аналіз вказаних норм свідчить про те, що будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичне здійснення господарської операції відсутнє, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені законодавством.

Визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

З урахуванням викладеного, для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції. Зазначена позиція суду узгоджується із позицією Вищого адміністративного суду України, викладеної у листі останнього від 02.06.2011 №742/11/13-11.

Товариство з обмеженою відповідальністю « 2К Корпорейшн» взято на податковий облік в ДПІ у Шевченківському районі ГУ ДФС у м.Києві за № 394000 від 25.06.2010 р. У періоді, в якому проводилася перевірка було зареєстровано платником податку на додану вартість. Основним видом діяльності є консультування з питань комерційної діяльності й керування.

Як вбачається з матеріалів справи, перевірка з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства проводилася по взаємовідносинам з ТОВ «Моноліт-Тач» та ТОВ «Мерідан Груп» за весь період здійснення таких взаємовідносин.

Як вбачається з матеріалів справи, ТОВ « 2К Корпорейшн» (замовник) та ТОВ «Моноліт-Тач» (виконавець) укладено договори № МОН/Ч-1114 від 01.11.2014 р., №МОН/КК-011114 від 01.11.2014 р., №МОН/Х-1114 від 01.11.2014 р., № МОН/Д-011014 від 01.10.2014 р. про надання маркетингових послуг щодо товарів ТМ «Чернігівське», «Hoegaarden», «Стелла Артуа», «Бекс», «Leffe», ТМ «Кока-Кола», ТМ «Хортиця», «Мороша водка», «Первак», ТМ «Картулі Вазі» на території ресторанів мережі «Козирної карти». Предметом надання послуг є розміщення товарів вказаних торгівельних марок в місцях продажу, а саме в мережі ресторанів «Козирної карти», вивчення, дослідження та аналіз споживчого попиту на товар, збір та розповсюдження інформації про товари на умовах, погоджених сторонами, дослідження кон'юнктури ринку, інформування клієнтів, які перебувають в ресторанах мережі «Козирна карта».

На підтвердження виконання укладених договорів позивачем надано суду акти надання послуг, податкові накладні, звіти про надані послуги, платіжні доручення на оплату отриманих послуг.

Також, ТОВ « 2К Корпорейшн» (замовник) та ТОВ «Мередіан Груп» (виконавець) укладено договори №МЕР/КВ0614 від 01.06.2014 р., №МЕР/Б0614 від 01.06.2014 р., № МЕР/Д0614 від 01.06.2014 р., №МЕР/С0614від 01.06.2014 р., №МЕР/Ч0514 від 01.05.2014 р. про надання маркетингових послуг щодо розміщення товарів ТМ «Каса Верде», ТМ «Базалетті», ТМ «Картулі-Вазі», ТМ «Сараджишвілі», ТМ «Чернігівське», «Hoegaarden», «Стелла Артуа», «Бекс», «Leffe», ТМ «Кока-Кола» на території мережі ресторанів «Козирної карти». Предметом надання послуг є розміщення товарів вказаних торгівельних марок в місцях продажу, а саме в мережі ресторанів «Козирної карти», вивчення, дослідження та аналіз споживчого попиту на товар, збір та розповсюдження інформації про товари на умовах погоджених сторонами, дослідження кон'юнктури ринку, інформування клієнтів, які перебувають в ресторанах мережі «Козирна карта».

На підтвердження виконання умов вищенаведених договорів позивачем надано суду акти надання послуг, податкові накладні, звіти про надані послуги з просування продукції, платіжні доручення на оплату наданих послуг.

В подальшому реалізація товарів здійснювалася в мережах ресторанів Коза-дереза, Чорный поросенок, Тарантіно, Печь Харьков, Кувшин, Калинка-Малинка, Баккара, Майамі, Шато-Харків, Авто-гриль Погреби, Караван, Шато Київ, Freedom, Козачок Совки, Да Вінчі, Тандир, Нобу, Казбек, Дежавю, Хінкалі, Скатерть Самобранка, Нон-Стоп, Тюбетейка, Спотикач, Креп де Шин, Мисливець, Козачок Шасливе, Тюбетейка на Тарасівській, що підтверджується наявними в матеріалах справи договорами про надання послуг, укладеними з ПП «Вангогія 2006», ТОВ «Люкс -Вік», ТОВ «Тарантіно», ПП «Мілена-Р», ТОВ «Албіоні Компані», ТОВ «Зеркало», ТОВ «Фортоніт-Ком», ТОВ «Майамі», ТОВ «Шато-Харків», ТОВ «Миливець Плюс», ТОВ «Скрін ТВ», ТОВ «Глав Пив Трест» 0 ТОВ «Куренівський парк», ТОВ «Козачок Совки», ТОВ «Флекс», ТОВ «Абєона АГМ», ТОВ «Фірма «Вікторія і К», ТОВ «Вазарі», ТОВ «Театраль», ТОВ «Флагман 2004», ТОВ «Іппон», ПП «Ден», ПП «Тора», ТОВ «Спотикач», ТОВ «Промінь», ТОВ «ЛД», ДП «Козачок», ТОВ «Вальте».

Між тим, на думку відповідача, укладені угоди між позивачем та його контрагентами не спрямовані на реальне настання наслідків, обумовлених вказаними угодами.

Так, в ході перевірки не підтверджено направленість вказаних угод на настання реальних наслідків, оскільки податковим органом було отримано негативну інформацію щодо контрагентів позивача.

ДПІ у Шевченківському районі ГУ ДФС у м.Києві листом від 15.07.2015 р. за № 2430/7/26-53-09-01 отримано на виконання постанову старшого слідчого І-го ВКР СУ ФР ДПІ у Дніпровському районі ГУ ДФС у м.Києві ст. лейтенанта податкової міліції Бачинського І.А. від 15.07.2015 р. про призначення позапланової документальної перевірки ТОВ « 2К Корпорейшн» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства по взаємовідносинам з ТОВ «Монліт-Тач» та ТОВ «Мередіан Груп» за весь період здійснення таких взаємовідносин.

Відповідно до інформації, вказаної у постанові від 15.07.2015 р.: «у провадженні СУ ФР ДПІ у Дніпровському районі ГУ ДФС у м.Києві перебувають матеріали досудового розслідування внесені до ЄРДР за № 0000027 від 09.04.2015 р. щодо службових осіб ТОВ «Профіт Плюс Дистрибуція» по факту умисного ухилення від сплати податків, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 212 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що невстановлені слідством особи організували реєстрацію, зокрема, ТОВ «Моноліт-Тач» та ТОВ «Мерідан Груп» з метою прикриття незаконної діяльності.

Так, допитаний в якості свідка засновник, директор та головний бухгалтер ТОВ «Мерідан Груп» ОСОБА_5. зазначив, що зареєстрував вказане підприємство за винагороду, ніякого відношення до фінансово-господарської діяльності не має.

Допитаний в якості свідка засновник ТОВ «Моноліт-Тач» ОСОБА_6 показав, що зареєстрував підприємство за грошову винагороду, ніякого відношення до фінансово-господарської діяльності немає.

10.07.2015 р. у службових осіб ТОВ « 2К Корпорейшн» на підставі ухвали Дніпровського районного суду м.Києва вилучено оригінали бухгалтерських документів по взаємовідносинах з ТОВ «Моноліт-Тач» та ТОВ «Мерідан Груп».

Проведеним оглядом даних документів встановлено, що підписи директора ТОВ «Моноліт -Тач» ОСОБА_6 та директора ТОВ «Мерідан Груп» ОСОБА_7 виконані на протоколі допиту свідків відріжняються від підписів виконаних у вилучених документах.

Даний факт, на думку відповідача, підтверджує покази ОСОБА_6 та ОСОБА_7 наданих в ході допиту, про те, що вони господарської діяльності вище вказаних підприємств не здійснювали та документи фінансово-господарської діяльності не підписували.

Відповідно до частини першої статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Водночас частиною четвертою статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України вирок суду в кримінальній справі або постанова суду у справі про адміністративний проступок, які набрали законної сили, є обов'язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, щодо якої ухвалений вирок або постанова суду, лише в питаннях, чи мало місце діяння та чи вчинене воно цією особою.

Наведеними нормами Кодексу адміністративного судочинства України встановлені преюдиційні обставини, тобто ті обставини, що встановлені в судовому рішенні, яке набрало законної сили. Зазначені преюдиційні обставини є підставами для звільнення від доказування.

Отже, за змістом частини першої статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України учасники адміністративного процесу звільнені від надання доказів на підтвердження обставин, які встановлені судом при розгляді іншої адміністративної, цивільної чи господарської справи. Натомість такі учасники мають право посилатися на зміст судового рішення у відповідних справах, що набрало законної сили, в якому відповідні обставини зазначені як установлені.

Диспозиція ч. 4 ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України на відміну від норми частини першої цієї статті, прямо вказує на те, що обов'язковими для суду, який розглядає справу, є вирок суду в кримінальній справі або постанова суду у справі про адміністративний проступок. Така обов'язковість поширюється лише на те питання, чи мало місце певне діяння та чи вчинене воно особою, щодо якої постановлено відповідний вирок або прийнято постанову.

Отже, обов'язковими для врахування адміністративним судом є факти, наведені у вироку в кримінальній справі чи постанові у справі про адміністративний проступок, щодо часу, місця та об'єктивного характеру відповідного діяння тієї особи, правові наслідки, дій чи бездіяльності якої є предметом розгляду в адміністративній справі.

Разом з тим, відповідачем не надано суду доказів винесення вироку у кримінальній справі, яким би було визнано факт фіктивності контрагентів позивача чи факт умисного ухилення від сплати податків.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що висновки відповідача не підкріплені належними доказами.

Відповідно до визначення частини першої статті 3 Господарського кодексу України під господарською діяльністю у цьому Кодексі розуміється діяльність суб'єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність.

Підпункт 14.1.36 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України визначає господарську діяльність як - діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема, за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Матеріали справи містять докази розрахунків між сторонами, докази прийняття-передачі наданих послуг, звіти.

Наказом Міністерства фінансів України №318 від 31 грудня 1999 року затверджено Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 16 „Витрати", яке визначає методологічні засади формування в бухгалтерському обліку інформації про витрати підприємства та її розкриття в фінансовій звітності.

Згідно до пункту 19 цього Положення, витрати на збут включають витрати, пов'язані з реалізацією (збутом) продукції (товарів, робіт, послуг), у тому числі витрати на рекламу та дослідження ринку (маркетинг).

Судом встановлено, що фактичне отримання маркетингових послуг підтверджується наявними в матеріалах справи первинними та бухгалтерськими документами, які мають всі необхідні реквізити первинних документів, передбачені ч. 2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», зокрема, звіт містить результати досліджень закупівель по ресторанам.

Наведене відповідає сутності послуг, визначеній у підпункті 14.1.108 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, згідно з яким маркетингові послуги (маркетинг) - це послуги, що забезпечують функціонування діяльності платника податків у сфері вивчання ринку, стимулювання збуту продукції (робіт, послуг), політики цін, організації та управлінні руху продукції (робіт, послуг) до споживача та післяпродажного обслуговування споживача в межах господарської діяльності такого платника податків. До маркетингових послуг належать, у тому числі: послуги з розміщення продукції платника податку в місцях продажу, послуги з вивчення, дослідження та аналізу споживчого попиту, внесення продукції (робіт, послуг) платника податку до інформаційних баз продажу, послуги зі збору та розповсюдження інформації про продукцію (роботи, послуги).

Таким чином, послуги отримані позивачем не спрямовані на безпосередній приріст (збереження) активів платника податків та/або їх вартості під час здійснення спірних господарських операцій, а спрямовані на створення умов для такого приросту (збереження) у майбутньому.

Слід зазначити, що маркетингові та консультаційні послуги не вимагають обов'язкової наявності у відповідача виробничих площ та технологічного обладнання.

Зважаючи на викладене вище, суд приходить до висновку, що витрати, понесені позивачем з метою отримання маркетингових та консультаційних послуг, здійснені в межах господарської діяльності позивача.

З урахуванням наведеного суд приходить до висновку, що операції позивача з ТОВ «Моноліт-Тач» та ТОВ «Мерідан Груп» здійснені в межах господарської діяльності, є реальними, відповідають дійсному економічному змісту та підтверджуються необхідними документами, що є свідченням добросовісності позивача при здійсненні вказаних операцій.

Суд також враховує вимоги статті 18 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців», яка встановлює: якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, були внесені до нього, то такі відомості вважаються достовірними і можуть бути використані в спорі з третьою особою, доки до них не внесено відповідних змін; якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, є недостовірними і були внесені до нього, то третя особа може посилатися на них у спорі як на достовірні. Третя особа не може посилатися на них у спорі у разі, якщо вона знала або могла знати про те, що такі відомості є недостовірними; якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, не були до нього внесені, вони не можуть бути використані в спорі з третьою особою, крім випадків, коли третя особа знала або могла знати ці відомості.

Так, на момент здійснення спірних господарських операцій ТОВ «Моноліт-Тач» та ТОВ «Мерідан Груп» були зареєстровані як юридичні особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців та мали статус платників податку на додану вартість.

Висновки про сумнівність господарських операцій між позивачем та ТОВ «Моноліт-Тач», ТОВ «Мерідан Груп» податковим органом були зроблені не у зв'язку з відсутністю чи неправильним складанням первинних документів або неналежним їх відображенням у бухгалтерському чи податковому обліку, а лише на підставі показань засновників та директорів вказаних підприємств, отриманих в ході досудового розслідування кримінальної справи.

Судом встановлено, що податковий кредит був сформований позивачем на підставі належним чином оформлених податкових накладних, отриманих від ТОВ «Моноліт-Тач» та ТОВ «Мерідан Груп», що не заперечується податковим органом.

Аналіз фактичних обставин справи та наявних в матеріалах справи доказів свідчить про те, що позивачем підтверджено правомірність та обґрунтованість витрат (у тому числі і по сплаті ПДВ) первинними документами.

Беручи до уваги вищенаведене, суд приходить до висновку, що позивачем вчинено операції за наявності розумних економічних мотивів, зокрема, для регулярної господарської діяльності платника податків та за систематичної його участі у таких операціях.

Отже, враховуючи вищенаведене та перевіривши всі фактичні обставини справи, суд не знаходить порушень чинного законодавства щодо оформлення первинних документів у фінансово - господарських взаємовідносинах між позивачем та ТОВ «Моноліт-Тач», ТОВ «Мерідан Груп», а тому вважає, що формування ТОВ «2К Корпорейшн» податкового кредиту з податку на додану вартість є правомірним, а нарахування позивачу сум з податку на додану вартість - протиправним.

Частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до п. 123.1 ст. 123 Податкового кодексу України визначено, у разі, якщо контролюючий орган самостійно визначає суму податкового зобов'язання, зменшення суми бюджетного відшкодування та/або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків на підставах, визначених підпунктами 54.3.1, 54.3.2, 54.3.4, 54.3.5, 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу сплачує штрафні санкції.

Оскільки, суд визнав неправомірним нарахування позивачу сум з податку на додану вартість, то нарахування штрафних санкцій є також неправомірним.

Згідно з частиною першою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

За таких обставин, відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення від 23.10.2015 р. № прийнято обґрунтовано, тобто з урахуванням всіх обставин справи, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а тому позовні вимоги ТОВ « 2К Корпорейшн» є обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст.ст. 69-72, 94, 160-163, 167, 254 КАС України, Окружний адміністративний суд м. Києва, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю « 2К Корпорейшн» задовольнити.

2. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення ДПІ у Шевченківському районі ГУ ДФС у м. Києві від 23.10.2015 р. № .

3. Судові витрати в сумі 7 183,52 грн. присудити на користь Товариства з обмеженою відповідальністю « 2К Корпорейшн» за рахунок асигнувань ДПІ у Шевченківському районі ГУ ДФС у м. Києві.

Постанова відповідно до ч. 1 ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів з дня її отримання особою, яка оскаржує постанову, за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя І.О. Іщук