Справа № 826/7302/15
Суддя: Черпак Ю.К.
Дата ухвалення: 2016-11-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 листопада 2016 року м. Київ К/800/48268/15

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

Черпака Ю.К. (судді-доповідача),
Заїки М.М.,
Мойсюка М.І.
розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_4 до Головного управління Державної міграційної служби України в місті Києві, третя особа - Комунальне підприємство "Дирекція замовника з управління житловим господарством Дарницького району міста Києва", Житлово-експлуатаційна дільниця № 202 про визнання протиправними дій, зобов'язання вчинити дії,

за касаційною скаргою ОСОБА_4 на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 липня 2015 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 22 жовтня 2015 року,

в с т а н о в и в:

У квітні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом про визнання протиправними дій відповідача із зняття його з реєстрації місця проживання у АДРЕСА_1, скасування зняття відповідачем його з реєстрації місця проживання у АДРЕСА_1.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 липня 2015 року, яка залишена без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 жовтня 2015 року, у задоволенні позову відмовлено.

З такими рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій не погодився позивач, подав касаційну скаргу, в якій посилається на порушення судами норм матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Зокрема, зазначає, що суди неправильно застосували до спірних правовідносин статтю 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», оскільки позивач не подав ні заяви, ні документа, до якого вносяться відомості про зняття з реєстрації місця проживання, ні військового квитка або посвідчення про прописку. Просить скасувати постановлені судами першої та апеляційної інстанцій рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Заперечення відповідача на касаційну скаргу мотивовані тим, що право власності на вказане житло у позивача припинено внаслідок набуття на нього права власності ТОВ «Кей-Колект» за іпотечним договором, а не за його заявою про зняття з реєстраційного обліку, враховуючи викладене, рішення судів про відмову у задоволенні позову є законними та обґрунтованими.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Судами встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло, виданого 12.05.2003 р. №33774, квартира АДРЕСА_1, була надана Відділом приватизації житлового фонду Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації у власність ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_4 у рівних долях.

За умовами договору дарування частини квартири від 24.05.2005 р. ОСОБА_5 та ОСОБА_6 (Дарувальники) подарували, а позивач (Обдаровуваний) прийняв у дар безоплатно 2/3 частини вказаної квартири та з цього часу став єдиним її власником.

Згідно з доповідною начальника Дарницького РВ ГУДМС України в м. Києві на ім'я начальника ГУ ДМС України у м. Києві 26 березня 2015 року позивача та членів його сім'ї знято з реєстраційного обліку з вказаної вище адреси відповідно до наказу МВС України від 22.11.2012р. №1077 (у разі відчуження житла).

Підставою для такої доповідної стало звернення 26 березня 2015 року довіреної особи ТОВ «Бі-майно» на ім'я начальника Дарницького РВ ГУ ДМС України в м. Києві із заявами про зняття з реєстрації місця проживання позивача та його сім`ї, у зв'язку із вибуттям за іншою адресою.

Водночас із заявою про зняття з реєстрації місця проживання позивача надано копію договору купівлі-продажу квартири від 20 березня 2015 року, витяг з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №35249625, тобто підтверджено право власності даного житла за ТОВ «Бі-майно».

Відповідно до договору купівлі-продажу квартири (з відкладальною умовою) від 20 березня 2015 року, укладеного між ТОВ «Кей-Колект» (Продавець) та ТОВ «Бі-майно» (Покупець), Продавець передає у власність, а Покупець приймає у власність квартиру№71 в будинку №6а по вулиці Вербицького у м. Києві, загальною площею 69,80 кв.м., що складається з 3 жилих кімнат, житловою площею 42,20 кв.м.

Згідно з пунктом 3 вказаного договору, квартира, що відчужується, належить Продавцю на підставі договору іпотеки №86077, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Степанченко Д.В. 21.05.2008 р. за реєстровим №1077, та зареєстрованого в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 19.02.2015р. державним реєстратором Реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (індексний номер витягу №34076554).

Доказів на підтвердження визнання даного договору недійсним позивачем не надано.

За результатами розгляду вказаних заяв 26 березня 2015 року позивача знято з реєстрації місця проживання у квартирі№71 в будинку №6а по вулиці Вербицького у м. Києві.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, виходив із того, що зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено не лише за заявою позивача або відповідним рішенням суду, оскільки право власності на вказане житло у позивача припинено внаслідок набуття на нього права власності ТОВ «Кей-Колект» за іпотечним договором, а право користування (оренди) вказаним майном не виникало у встановленому законом порядку, таким чином відповідач діяв правомірно, в межах своїх повноважень та відповідно до Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні».

Стаття 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" у редакції, що діяла до 05 серпня 2012 року, містила положення про те, що зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.

Водночас, з 05 серпня 2012 року редакція цього Закону змінилась, з'явились й інші підстави для зняття органом державної міграційної служби особи з реєстрації.

Так, відповідно до статті 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" (у редакції, що діяла з 05 серпня 2012 року і на час виникнення спірних правовідносин) зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: - заяви особи або її законного представника; - судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою; - свідоцтва про смерть; - паспорта або паспортного документа, що надійшов з органу державної реєстрації актів цивільного стану, або документа про смерть, виданого компетентним органом іноземної держави, легалізованого в установленому порядку; - інших документів, які свідчать про припинення: підстав для перебування на території України іноземців та осіб без громадянства; підстав для проживання або перебування особи у спеціалізованій соціальній, установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту; підстав на право користування житловим приміщенням.

Згідно з абзацом 9 пункту 3.1 Порядку реєстрації місця проживання та місця перебування фізичних осіб в Україні та зразків необхідних для цього документів, затвердженим наказом Міністерства внутрішніх справ України від 22 листопад 2012 року № 1077 (далі - Порядок № 1077), зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється, зокрема, на підставі документів, які свідчать про припинення підстав на право користування житловим приміщенням (закінчення строку дії договору оренди, найму, піднайму житлового приміщення, строку навчання в навчальному закладі (у разі реєстрації місця проживання в гуртожитку навчального закладу на час навчання), відчуження житла та інших визначених законодавством документів).

Абзацом 10 пункту 3.1 Порядку № 1077 визначено, що зняття з реєстрації на підставах, визначених в абзацах вісім та дев'ять пункту 3.1 цього розділу, здійснюється за клопотанням уповноваженої особи закладу/установи або за заявою власника/наймача житла або їх законних представників.

Аналіз наведених норм права свідчить про те, що зняття особи з реєстраційного обліку залежить від вирішення питання про припинення підстав на право користування такою особою житловим приміщенням (у даному випадку - відчуження житла), а не у зв'язку з реєстрацією права власності на житлове приміщення за новим власником.

Отже, для правильного вирішення спору суди мали встановити обставини відчуження позивачем житла та з'ясувати, яким чином і на підставі яких документів здійснювався перехід права власності від позивача до інших осіб та у зв'язку з цим вирішити питання про залучення нових власників квартири до участі у справі.

Позивач неодноразово звертав увагу судів на те, що рішення №19557473 від 24.02.2015р. Державного реєстратора прав на нерухоме майно Державної реєстраційної служби України ОСОБА_8 про державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 за ТОВ «Кей-колект» є протиправним та незаконним, однак цим доводам позивача суди правової оцінки не надали, і не з'ясували, чи впливають вони на вирішення справи.

Відповідно до статті 159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з частиною 1 статті 220 КАС України суд касаційної інстанції не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи (частина друга статті 227 КАС України).

Зважаючи на те, що ухвалені у справі судові рішення не ґрунтуються на правильному застосуванні норм матеріального та процесуального права, повно і всебічно встановлених обставинах справи, їх належній правовій оцінці, вони підлягають скасуванню з направленням справи на новий судовий розгляд до суду першої інстанції, так як порушення допущені обома судовими інстанціями.

Керуючись статтями 222, 223, 227, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

у х в а л и в:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 липня 2015 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 22 жовтня 2015 року скасувати, а справу направити на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, та оскарженню не підлягає.

Судді: Черпак Ю.К.

Заїка М.М.

Мойсюк М.І.