Справа № 308/11579/16-а
Суддя: Придачук О. А.
Дата ухвалення: 2016-11-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08.11.2016 місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в особі:

головуючого - судді Придачук О.А.

при секретарі - Бомбушкар В.П.

з участю представника позивача - Олійник А.В.

відповідача - ОСОБА_2

перекладача - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ужгороді адміністративну справу за адміністративним позовом Чопського прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України до громадянина Ісламської Республіки Іран ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, про примусове видворення та затримання з метою забезпечення примусового видворення,-

ВСТАНОВИВ:

Чопський прикордонний загін Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України звернувся до Ужгородського міськрайонного суду з зазначеним адміністративним позовом мотивуючи його тим, що 04.11.2016 року відповідач був затриманий прикордонним нарядом від відділу прикордонної служби «Новоселиця» Чопського прикордонного загону за спробу незаконного перетину державного кордону з України в Словацьку Республіку поза межами пункту пропуску в складі групи осіб. Документом, що посвідчує особу затриманого є закордонний паспорт громадянина Ісламської Республіки Іран, серії НОМЕР_1. Відповідач грубо порушв законодавство України, а саме ст. 25 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», ст. 9 Закону України «Про Державний кордон України», українською мовою не володіє, родичів на території України, які могли б надати йому допомогу у поверненні до країни походження немає, повернутись на батьківщину бажання не має, на територію України потрапив незаконним шляхом із території РФ, у зв»язку з чим є всі підстави вважати, що відповідач всілякими можливостями буде ухилятися від виїзду за межі території України. А тому позивач просить позов задовольнити.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав посилаючись на викладені в позовній заяві обставини і просив позов задовольнити.

Відповідач в судовому засіданні просив суд не повертати його до країни походження, оскільки змушений був покинути свою країну через побоювання за своє життя у зв»язку з переслідуванням за активну участь у партії, яка виступає проти діючого президента країни. Тривала процедура набуття статусу біженця, відсутність коштів, побоювання за можливість бути депортованим до Ірану спонукала його піти на порушення державного кордону. Розуміє, що цим порушив закон, однак вказує, що ним керував страх за своє життя. Ствердив, що при поверненні до Ірану життю осіб, які залишили країну за політичними мотивами та були повернуті до неї, загрожує небезпека бути страченим. Зараз має намір звернутись до уповноважених органів України із заявою про надання йому статусу біженця, хоче залишитися в Україні, тому просить відмовити в задоволенні позову.

Заслухавши пояснення представника позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Відповідно до роз»яснень викладених у п. 26 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду від 25.06.2009 року за № 1 "Про судову практику розгляду спорів щодо статусу біженця та особи, яка потребує додаткового або тимчасового захисту, примусового повернення і примусового видворення іноземця чи особи без громадянства з України та спорів, пов'язаних із перебуванням іноземця та особи без громадянства в Україні" іноземець та особа без громадянства можуть бути примусово видворені за межі України з підстав та в порядку, що визначені ст. 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» та ст. 13 Закону України «Про імміграцію».

Примусове видворення іноземця та особи без громадянства здійснюється лише на підставі постанови адміністративного суду.

З позовом про примусове видворення та затримання іноземця та особи без громадянства до адміністративного суду мають право звернутися центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органи охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України) або органи Служби безпеки України за місцезнаходженням вищезгаданих органів.

Як встановлено в судовому засіданні, 04.11.2016 року відповідач був затриманий прикордонним нарядом від відділу прикордонної служби «Новоселиця» Чопського прикордонного загону за спробу незаконного перетину державного кордону з України в Словацьку Республіку поза межами пункту пропуску в складі групи осіб.

При собі мав документ, що посвідчує його особу, а саме, закордонний паспорт громадянина Ісламської Республіки Іран, серії НОМЕР_1.

07 листопада 2016 року начальником відділу по роботі з іноземцями та адміністративного провадження штабу Чопського прикордонного загону було прийнято рішення про примусове повернення громадянина Ірану ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, за межі України.

Згідно положень ст. 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», слідує, що іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров'я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.

Відповідно до ч.1 ст.30 вищевказаного Закону центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органи охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України) або органи Служби безпеки України можуть лише на підставі винесеної за їх позовом постанови адміністративного суду примусово видворити з України іноземця та особу без громадянства, якщо вони не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення, крім випадків затримання іноземця або особи без громадянства за незаконне перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України та їх передачі прикордонним органам суміжної держави.

Враховуючи вищенаведені правові положення статей 26 і 30 Закону України «Про правовий статус іноземців і осіб без громадянства» примусовому видворенню передують дві обставини, а саме прийняття рішення про примусове повернення та ухилення від виїзду після прийняття такого рішення.

Водночас, суд враховує, що особа в будь-якому разі не підлягає видворенню, якщо підпадає під захист статті 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод або статті 31 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства", відповідно до якої іноземець або особа без громадянства не можуть бути примусово повернуті чи примусово видворенні або видані чи передані до країн: де їх життю або свободі загрожуватиме небезпека за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань; де їм загрожує смертна кара або страта, катування, жорстоке, нелюдське або таке, що принижує гідність, поводження чи покарання; де їх життю або здоров'ю, безпеці або свободі загрожує небезпека внаслідок загальнопоширеного насильства в ситуаціях міжнародного або внутрішнього збройного конфлікту чи систематичного порушення прав людини або природного чи техногенного лиха, або відсутності медичного лікування чи догляду, який забезпечує життя; де їм загрожує видворення або примусове повернення до країн, де можуть виникнути зазначені випадки.

«Побоювання стати жертвою переслідувань» складається із суб'єктивної та об'єктивної сторін. Суб'єктивна сторона полягає у наявності в особи «побоювання». «Побоювання» є оціночним судженням, яке свідчить про психологічну оцінку особою ситуації, що склалася навколо неї, під впливом якої особа вирішила покинути країну і стала біженцем. Термін «побоювання» означає, що особа не обов'язково постраждала від дій, які змусили її покинути країну, а відтак побоювання можуть випливати не з власного досвіду біженця, а з досвіду інших людей (рідних, друзів та інших членів тієї ж расової або соціальної групи, тощо).

У цілому, «обґрунтоване побоювання стати жертвою переслідування» є лише припущенням, яке має об'єктивні підстави, але перевірити його без ризику для життя чи особистої свободи людини майже неможливо. Тому на підставі принципу гуманізму, який закладено перш за все в основу Конвенції про статус біженців 1951 року, цей вислів слід тлумачити широко, тобто на користь того, хто звернувся за наданням статусу біженця.

В судовому засіданні позивач зробив реальну спробу обґрунтувати свою заяву про переслідування його в країні походження, зазначивши, що не має можливості повернутись до країни походження в зв'язку із тим, що після прибуття до Ірану його затримають та буде розпорядження про страту, оскільки є членом партії, що виступає проти діючого президента Ірану.

Одним із головних принципів адміністративного судочинства, відповідно до ст. 7 КАС України є принцип верховенства права. Відповідно до ст. 3 Конституції України та ст. 8 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права.

В адміністративному судочинстві принцип верховенства права зобов'язує суд надавати законам та іншим нормативно-правовим актам тлумачення у спосіб, який забезпечує пріоритет прав людини при вирішенні справи. Тлумачення законів та нормативно-правових актів не може спричиняти несправедливих обмежень прав людини.

З огляду на наведене, виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що у даному випадку відповідач громадянин Ісламської Республіки Іран ОСОБА_2 не може бути примусово видворений за межі України, оскільки наявні обставини, які перешкоджають примусовому видворенню відповідача до країни його походження, а тому позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Керуючись ст. 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», ст.ст. 11, 70, 71, 86, 160-163, 183-7, 256 ч.2 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

У задоволенні адміністративного позову Чопського прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України до громадянина Ісламської Республіки Іран ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, про примусове видворення та затримання з метою забезпечення примусового видворення - відмовити.

Постанова суду може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду в п'ятиденний строк з дня її проголошення.

Суддя О.А. Придачук