Справа № 335/8385/16-а
Суддя: Бойко О. Ю.
Дата ухвалення: 2016-10-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

1Справа № 335/8385/16-а 2-а/335/265/2016
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 жовтня 2016 року місто Запоріжжя

Орджоникідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі судді Бойка О.Ю. при секретарі Крижко Я.О., за участю представника позивача ОСОБА_1, представника відповідача: Шнайдера О.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання дій протиправними, їх скасування та зобов'язання вчинити дії, -

встановив:

Позивач ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання дій протиправними, їх скасування та зобов'язання поновити виплату пенсії.

В позові зазначила, що на підставі заяви про призначення пенсії №225 від 07.05.2014 їй було призначено пенсію за вислугою років у розмірі 54% грошового забезпечення - 4042, 48 грн. з 19.04.2014. Виплата пенсії здійснювалася Відповідачем щомісяця, у встановлений законодавством строк, до 01.02.2016. Після чого, не отримавши вчасно нараховану пенсію, у період, починаючи з лютого 2016 року по теперішній час, Позивач звернулась з письмовою заявою до Відповідача з проханням надання пояснень підстав припинення виплати пенсії. Відповідач, в листі №477/Р-9/ від 06.06.2016 повідомив, що на підставі прийнятих ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 за № 213-VIII та від 24.12.2015 № 911- VIII внесено зміни до статті 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших служб», а саме: тимчасово, у період з 01 квітня 2015 по 31 грудня 2016 року, особам (крім інвалідів І та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія п.1 ст.10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»), які працюють на посадах та на умовах, передбачених законами України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», призначені пенсії/щомісячне довічне грошове утримання, не виплачуються.

Позивач вважає, що дії Відповідача є неправомірними, просить визнати дії незаконними та зобов'язати нарахувати пенсію.

В судовому засіданні Представник Позивача підтримала заявлений позов просила його задовольнити.

Представник Відповідача в судовому засіданні проти позову заперечував з тих підстав, що виплата пенсії була тимчасово зупинена відповідачем на виконання вимог Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» №911-VIII від 24.12.2015 (вступив в силу 01.01.2016 року) внесені зміни до статті 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб»: «Тимчасово, у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року, особам (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни Ш групи, ветеранів військової служби та учасників бойових осіб, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»), які працюють на посадах та на умовах, передбачених законами України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», призначені пенсії/щомісячне довічне грошове утримання не виплачується». Оскільки пенсія позивачу призначена відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (законодавство України) і вона продовжує працювати в МВС України на посаді старшого слідчого в особливо важливих справах організаційно-методичного відділу СУ ГУМВС України в Запорізькій області, виплата пенсії була зупинена. Крім того, Рішенням Конституційного Суду України від 26.12.2011 року №20/2011 визначено, що одним з визначальних елементів у регулюванні суспільних відносин у соціальній сфері є додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громади та фінансовими можливостями держави, а також гарантування права кожного на достатній життєвий рівень (абзац сьомий підпункту 2.1 пункту 2 Рішення). Європейський суд з прав людини у рішенні від 09.10.1079 року у справі «Ейрі проти Ірландії» константував, що здійснення соціально-економічних прав людини значною мірою залежить від становища в державах, особливо фінансового становища. Такі положення поширюються й на питання допустимості зменшення соціальних виплат, про що зазначено у рішенні цього суду у справі «Кйартан Асмундсон проти Ісландії» від 21.10.2004 року (абзац шостий підпункт 2.1 пункту 2 Рішення). На підставі викладеного Представник Відповідача просить відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Суд, вивчивши матеріали справи, оцінивши у сукупності докази, надані сторонами як обґрунтування позовних вимог так і заперечення проти них, вважає, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб у сфері публiчно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Згідно з ч.3 ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод, та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія). Відсутність хоча б однієї з наведених вище ознак є підставою для задоволення адміністративного позову.

Судом встановлено, що, у відповідності до п.3 Розділу III «Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України до пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року № 213-ІІІ передбачено, що: «Обмеження щодо виплати пенсії, щомісячного довічного грошового утримання, передбачені цим законом, не застосовується протягом особливого періоду до пенсії, щомісячного довічного грошового утримання, що призначені особам, які проходять військову службу або перебувають на посадах у Міністерстві оборони України, головного управління розвідки Міністерства оборони України, Міністерстві внутрішніх справ України…». У зв`язку з викладеним, Позивачу ОСОБА_3 було продовжено виплату пенсії з 01.04.2015 року, коли цей Закон набрав чинності, та ці виплати тривали включно по 01.01.2016 року.

У подальшому, починаючи з 01.02.2016 року, виплату пенсії Позивачу ОСОБА_3 було припинено, незважаючи на те, що у п.3 Розділу II «Прикінцеві положення» Закону України від 24.12.2015 року №911-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» встановлено: «Обмеження щодо виплати пенсії, щомісячного довічного грошового утримання, передбачені цим законом, не застосовується протягом особливого періоду до пенсії, щомісячного довічного грошового утримання, що призначені особам, які проходять військову службу або перебувають на посадах у Міністерстві оборони України, головного управління розвідки Міністерства оборони України, Міністерстві внутрішніх справ України…».

Враховуючи вищевикладене, а також, приймаючи до уваги, що Відповідач у своїх запереченнях на адміністративний позов і поясненнях, наданих у судовому засіданні вказує, що, оскільки пенсія позивачу призначена відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» і вона продовжує працювати в МВС України на посаді старшого слідчого в особливо важливих справах організаційно-методичному відділі СУ ГУ МВС України в Запорізькій області, на підставі чого виплата пенсії їй була припинена. Суд вважає, що дії Відповідача є незаконними, так як, на підставі вищезазначених Законів України не застосовується обмеження щодо виплати пенсій особам, які перебувають на посадах у МВС України, тобто до Позивача ОСОБА_3 не застосовується обмеження щодо виплати їй пенсії.

Позивачу ОСОБА_3 пенсія була призначена у відповідності до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» в редакції від 09.04.1992 № 2262-ХІІ.

Згідно Положення про МВС України від 13.08.2014 року № 411, зокрема, ч.ч.1,8 Міністерство внутрішніх справ України (МВС України) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України. МВС України входить до системи органів виконавчої влади і є головним органом у системі центральних органів виконавчої влади. МВС у процесі виконання покладених на нього завдань взаємодіє в установленому порядку з іншими державними органами і службами, утвореними Президентом України тимчасовими консультативними нарадчими та іншими додатковими органами, утвореними Кабінетом Міністрів України, органами місцевого самоврядування.

Таким чином, Суд погоджується, що ототожнювати структуру МВС та органів місцевого самоврядування помилково та незаконно, а тому, ствердження, що Позивач ОСОБА_3 проходить службу в органах місцевого самоврядування є необґрунтованим.

Україна як соціальна держава визнає людину найвищою соціальною цінністю, тому, посилання відповідача, на перелічені ним в запереченнях на адміністративний позов рішення Європейського Суду з прав людини в справах «Ейрі проти Ірландії» та «Кйартан Асмундсон проти Ісландії», є недоречними, оскільки в них ЄСПЛ вказав на можливість обмеження державою соціальних виплат. При цьому, необхідно зауважити, що рішення по справі «Ейрі проти Ірландії» стосується доступу до правової допомоги сторін при розгляді справи щодо розірвання шлюбу, а рішення суду у справі «Кйартан Асмундсон проти Ісландії» стосується можливості держави зменшувати розмір соціальних виплат після працевлаштування особи з інвалідністю.

З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача про визнання протиправними дій Головного управління пенсійного фонду в Запорізькій області та зобов'язання поновити виплату пенсії позивачу з 01.02.2016 року, у зв'язку з чим позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст.71 КАС України сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статті 72 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст.71 КАС України у адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ч.1 ст.94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Оскільки при подачі адміністративного позову позивачем сплачений судовий збір у розмірі 1102,40 грн., тому до стягнення з відповідача на користь позивача підлягає судовий збір у розмірі 551,20 грн.

Керуючись ст. ст.2, 9, 69-71, 158, 159, 163, 167, 183-2 КАС України, суд,-

вирішив:

Адміністративний позов ОСОБА_3 до Головного управління Пенсійного Фонду України в Запорізькій області про визнання дій протиправними, їх скасування та зобов'язання відновити виплату пенсії за віком - задовольнити.

Зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області відновити з 01 лютого 2016 року виплату ОСОБА_3 пенсії за віком, призначеної відповідно до Закон України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 № 2262-ХІІ.

Стягнути з державного бюджету в особі Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області на користь ОСОБА_3 понесені нею судові витрати, а саме судовий збір у розмірі 551 (п`ятьсот п`ятьдесят одна) грн. 20 коп.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. Апеляційна скарга подається до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Орджоникідзевський районний суд м.Запоріжжя.

Суддя О.Ю.Бойко