Справа № 813/844/16
Суддя: Качмар Володимир Ярославович
Дата ухвалення: 2016-11-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 листопада 2016 року Справа №876/5226/16

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді - Качмара В.Я.,

суддів - Гінди О.М., Ніколіна В.В.,

при секретарі судового засідання - Бадівській О.О.,-

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк «Київська Русь» Волкова Олександра Юрійовича на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 01 червня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк «Київська Русь» Волкова Олександра Юрійовича про визнання протиправною бездіяльності та зобов'язання до вчинення дій,

В С Т А Н О В И В :

В березні 2016 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд) на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк «Київська Русь» (далі - ПАТ) Волкова О.Ю. (далі - Уповноважена особа) в якому просила:

визнати протиправною бездіяльність Уповноваженої особи щодо не включення позивача до переліку вкладників ПАТ, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду;

зобов'язати Уповноважену особу включити ОСОБА_2 до переліку вкладників ПАТ, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що вона є вкладником коштів в ПАТ, а тому в силу вимог приписів ч.2 ст. 27 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (далі - Закон №4452-VI), вона мала б бути включена Уповноваженою особою до переліку вкладників ПАТ, які мають право на відшкодування коштів за вкладами Фонду.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 01 червня 2016 року у справі №813/844/16 позов задоволено.

Не погодившись із ухваленим рішенням, його оскаржила Уповноважена особа, яка покликаючись на недоведеність обставин, які мають значення для справи просить скасувати постанову суду першої інстанції в повному обсязі та ухвалити нове рішення яким у задоволенні позову відмовити. В обґрунтування поданої апеляційної скарги вказує, що відповідачем не вчинено жодних протиправних дій, які б могли зашкодити реалізації позивачем своїх законних прав.

08.11.2016 представником відповідача було подано клопотання в якому останній просить провадження по даній справі закрити, оскільки відповідний спір не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з'явились, про дату, час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином, а тому, апеляційний суд, відповідно до ч.1 ст.41 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС), вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності сторін, без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, апеляційну скаргу, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційну скаргу належить задовольнити частково з таких міркувань.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що Уповноваженою особою не доведено наявність правових підстав для не включення позивача до переліку вкладників ПАТ, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, а тому така бездіяльність Уповноваженої особи суперечить приписам Закону №4452-VI та є протиправною.

Повністю погодитися з такими висновками суду першої інстанції не можна, оскільки вони не відповідають фактичним обставинам справи і зроблені з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що на підставі постанови Правління Національного Банку України (далі - НБУ) від 19.03.2015 №190 ПАТ віднесено до категорії неплатоспроможних. Виконавчою дирекцією Фонду прийнято рішення від 20.03.2015 №61 «Про запровадження тимчасової адміністрації та призначення Уповноваженої особи». Тимчасову адміністрацію в ПАТ запроваджено строком на 3 місяці, а саме з 20.03.2015 по 19.06.2015.

Рішенням виконавчої дирекції Фонду від 17.07.2015 №138 розпочато процедуру ліквідації ПАТ та призначено Уповноважену особу строком на 1 рік з 17.07.2015 по 16.07.2016.

23.07.2015 в офіційному друкованому органі - газеті «Голос України» №131 (6135) опубліковано оголошення про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію ПАТ, призначення Уповноваженої особи.

24.07.2015 ПАТ розпочав виплату коштів вкладникам банку.

31.07.2015 позивач звернулась до Уповноваженої особи з заявою про задоволення вимог кредитора та включення її до переліку вкладників ПАТ, проте ніякої відповіді на зазначену заяву не отримала.

Вважаючи такі дії Уповноваженої особи протиправними, позивач звернулася до суду з цим позовом.

Розглядаючи справу, суд першої інстанції виходив з того, що цей спір є публічно-правовим та належить до юрисдикції адміністративних судів.

На думку апеляційного суду, такий висновок не ґрунтується на правильному застосуванні норм матеріального та процесуального права з огляду на нижченаведене.

Відповідно до ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 12 жовтня 1978 року у справі «Zand v. Austria» вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд», встановлений «законом» у частині першій статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з <…> питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів <…>». З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Відповідно до ч.2 ст.2 КАС до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Частиною 3 ст.2 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (далі - Закон №2343-XII) передбачено, що законодавство про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом при розгляді судом справи про визнання неплатоспроможним (банкрутом) банку застосовується з урахуванням норм законодавства про банки і банківську діяльність.

У свою чергу, ст.1 Закону України «Про банки і банківську діяльність» (далі - Закон №2121-III) передбачено, що цей Закон визначає структуру банківської системи, економічні, організаційні і правові засади створення, діяльності, реорганізації і ліквідації банків.

У п.6 ст.2 Закону №4452-VI зазначено, що ліквідація банку - процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства.

Виходячи із системного аналізу вказаних норм законодавства та враховуючи положення ст.12 Господарського процесуального кодексу України, можна дійти висновку, що на спори, які виникають на стадії ліквідації (банкрутства) банку, не поширюється юрисдикція адміністративних судів.

Аналогічна правова позиція була висловлена Верховним Судом України у постанові від 16 лютого 2016 року у справі №21-4846а15 та від 15 червня 2016 року у справі №21-286а16.

Апелянт в апеляційній скарзі на вказані обставини не посилаються, однак відповідно до ч.1 ст.195 КАС, суд апеляційної інстанції може вийти за межі доводів апеляційної скарги в разі встановлення під час апеляційного провадження порушень, допущених судом першої інстанції, які призвели до неправильного вирішення справи.

У відповідності до п.1 ч.1 ст.157 цього ж Кодексу суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

При цьому ч.1 ст.203 КАС визначає, що постанова або ухвала суду першої інстанції скасовується в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається з підстав, встановлених відповідно статтями 155 і 157 цього Кодексу.

Такі обставини є безсумнівною підставою для скасування постанови суду першої інстанції та постановлення ухвали про закриття провадження у цій справі.

Керуючись статтями 195, 196, 198, 203, 205, 206, 254 КАС, суд,

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк «Київська Русь» Волкова Олександра Юрійовича задовольнити частково.

Постанову Львівського окружного адміністративного суду від 01 червня 2016 року скасувати та закрити провадження у цій справі.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів після набрання нею законної сили шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції, а у разі складення в повному обсязі відповідно до ч.3 ст.160 КАС - з дня складення в повному обсязі.

Головуючий суддя В.Я. Качмар

Суддя О.М. Гінда

Суддя В.В. Ніколін

Повний текст виготовлений 14 листопада 2016 року.