Справа № 826/5229/16
Суддя: Келеберда В.І.
Дата ухвалення: 2016-11-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

03 листопада 2016 року № 826/5229/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі колегії суддів: головуючого судді Келеберди В.І. , суддів Качура І.А. Данилишина В.М. розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1
до Державної служби з питань інвалідів та ветеранів України,

простягнення заробітної плати у розмірі 222601,47
О Б С Т А В И Н И С П Р А В И:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Державної служби з питань інвалідів та ветеранів України, третя особа: Голова комісії з ліквідації Державної служби з питань інвалідів та ветеранів України про стягнення коштів в сумі 368 456 грн.

Позов обґрунтовано тим, що в порушення ст. 116 Кодексу законів про працю України позивачу при звільненні не виплачено належну йому заробітну плату.

Відповідач заперечував проти задоволення позову з підстав викладених у письмових запереченнях, які долучено до матеріалів справи.

Відповідач та третя особа явку уповноважених представників в судове засідання не забезпечили, хоча були належним чином повідомлені про час, дату та місце судового вирішення справи.

Відповідно до вимог ч. 6 ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України суд перейшов до розгляду справи в порядку письмового провадження.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

В С Т А Н О В И В:

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 4 червня 2014 р. № 542-р ОСОБА_1 було призначено на посаду Голови Державної служби з питань інвалідів та ветеранів України.

Відповідно до наказу Державної служби з питань інвалідів та ветеранів України від 11 червня 2014 р. № 105-к ОСОБА_1 приступив до виконання обов'язків Голови Державної служби з питань інвалідів та ветеранів України.

В подальшому, розпорядженням Кабінету Міністрів України від 13 серпня 2014 р. № 726-р. ОСОБА_1 відсторонено від виконання повноважень за посадою Голови Державної служби з питань інвалідів та ветеранів України до закінчення розгляду справи судом. Державна служба з питань інвалідів та ветеранів України 18 серпня 2014 р. видала наказ № 165-к "Про відсторонення ОСОБА_1".

Постановою Кабінету Міністрів України від 13 серпня 2014 р. №414 Державну службу з питань інвалідів та ветеранів ліквідовано.

У зв'язку з викладеним, розпорядженням Кабінету Міністрів України від 19 листопада 2014 р. №1123-р ОСОБА_1 звільнено з посади Голови Державної служби з питань інвалідів та ветеранів України у зв'язку з ліквідацією цієї Служби (пункт 1 частини першої статті 40 Кодексу законів про працю України).

З матеріалів справи вбачається, що відповідачем проведено розрахунок ОСОБА_1 при звільнені, а саме: у зв'язку із звільненням в розмірі 13 778,44 грн., з яких: 8 906,44 грн - вихідна допомога у розмірі середньомісячного заробітку відповідно до статті 44 КЗпП України; 4 872,00 грн - грошова компенсацію за 28 днів невикористаної відпустки; після відрахувань (податок на доходи фізичних осіб, військовий збір, ССВД) ОСОБА_1 28.11.2014 виплачені 11 359,96 грн, що підтверджується платіжним дорученням та реєстром перерахувань на особисті рахунки.

Відповідно до частини першої статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

Відповідно до статті 117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Отже, підставою відповідальності власника (підприємства) відповідно до вищезазначеної статті є склад правопорушення, який включає два юридичних факти - порушення власником строків розрахунку при звільненні (як було вказано вище їх не було порушено) та вина власника.

Судом встановлено, що старшим оперуповноваженим в ОВС ГУБОЗ МВС України підполковником міліції Бордановим С.В. 04 серпня 2014 р. складено протокол про вчинення ОСОБА_1 адміністративного корупційного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 172-7 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Як зазначено вище, розпорядженням Кабінету Міністрів України від 13 серпня 2014 р. № 726-р. ОСОБА_1 відсторонено від виконання повноважень за посадою Голови Державної служби з питань інвалідів та ветеранів України до закінчення розгляду справи судом. Державна служба з питань інвалідів та ветеранів України 18 серпня 2014 р. видала наказ № 165-к "Про відсторонення ОСОБА_1"

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 14.11.2014 у справі №826/14400/14 відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до Кабінету Міністрів України, першого заступника Державної служби з питань інвалідів та ветеранів України Сіроштана В.Г., Державної служби з питань інвалідів та ветеранів України про визнання протиправними та скасування розпорядження від 13.08.2014 №726-р та наказу від 18.08.2014 №165-к. Постанова набрала законної сили 12.12.2014.

Відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

З огляду на викладене, правомірність відсторонення ОСОБА_1 від посади не потребує повторного доказування.

Відповідно до ст. 46 Кодексу законів про працю України відсторонення працівників від роботи власником або уповноваженим ним органом допускається у разі: появи на роботі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп'яніння; відмови або ухилення від обов'язкових медичних оглядів, навчання, інструктажу і перевірки знань з охорони праці та протипожежної охорони; в інших випадках, передбачених законодавством.

Додаткові випадки відсторонення державних службовців закріпленні статтею 22 Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993 № 3723-XII (в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин), яка передбачає два види відсторонення:

- відсторонення від виконання повноважень за посадою у зв'язку із невиконанням службових обов'язків, що призвело до людських жертв або заподіяло значної матеріальної чи моральної шкоди громадянинові, державі підприємству, установі, організації чи об'єднанню громадян на період проведення службового розслідування із збереженням заробітної плати.

- відсторонення від виконання повноважень за посадою у разі вчинення працівником корупційного правопорушення у порядку, передбаченому Законом України "Про засади запобігання і протидії корупції"", який передбачає відсторонення особи на період розгляду справи судом без збереження заробітної плати.

Відповідно до абзацу другого частини першої статті 22 Закону України "Про засади запобігання і протидії корупції"" (в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин) особа, щодо якої складено протокол про адміністративне корупційне правопорушення, якщо інше не передбачено Конституцією і законами України, може бути відсторонена від виконання службових повноважень за рішенням керівника органу (установи, підприємства, організації), в якому вона працює, до закінчення розгляду справи судом.

Згідно з абзацем третім частини першої статті 22 Закону України "Про засади запобігання і протидії корупції"" (в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин) у разі закриття провадження у справі про адміністративне корупційне правопорушення у зв'язку з відсутністю події або складу адміністративного правопорушення відстороненій від виконання службових повноважень особі відшкодовується середній заробіток за час вимушеного прогулу, пов'язаного з таким відстороненням.

Враховуючи, що позивача було відсторонено від виконання повноважень за посадою у порядку, передбаченому Законом України "Про засади запобігання і протидії корупції", отже відповідачем правомірно не нараховувалась та не виплачувалась заробітна плата з моменту відсторонення позивача від виконання повноважень за посадою.

Допитаний в якості свідка ОСОБА_5 в судовому засіданні пояснив, що він працював заступником голови Державної служби з питань інвалідів та ветеранів України. Позивач був відсторонений від посади, проте весь час відсторонення позивач перебував на робочому місці.

Проте перебування позивача на місті роботи не вказує на виконання ним посадових обов'язків.

Оскільки правомірність відсторонення позивача від виконання посадових обов'язків підтверджена судовим рішенням, що набрало законної сили, отже перебування позивача на місті роботи не вказує на наявність правових підстав для виплати йому заробітної плати за період відсторонення від посади.

Судом встановлено, що на підставі матеріалів, які надійшли з Головного управління по боротьбі з організованою злочинністю МВС України, Печерським районним судом м. Києва було відкрито провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 172-7 КУпАП України.

Станом як на час звільнення позивача так і на час вирішенні справи відсутня інформація про закінчення розгляду справи відносно ОСОБА_1, а відтак відсутні підстави для відшкодування ОСОБА_1 середнього заробітку за час відсторонення останнього від посади та як наслідок відсутні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку в порядку ст. 117 Кодексу законів про працю України.

Відповідно статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові особи і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із частиною 1 статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Керуючись ст.ст. 9, 11, 69, 70, 71, 128, 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити в задоволенні позовних вимог.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст.ст.185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий Суддя В.І. Келеберда

Судді І.А. Качур

В.М. Данилишин