Справа № 802/1470/16-а
Суддя: Дончик Віталій Володимирович
Дата ухвалення: 2016-11-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

09 листопада 2016 р. Справа № 802/1470/16-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Дончика Віталія Володимировича,

за участю:

секретаря судового засідання: Медвідь І.О.

представника позивача: Балтака Д.О.

представника відповідача: Клопа Т.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (в/ч НОМЕР_1 ) про визнання протиправною бездіяльності, стягнення коштів

в с т а н о в и в :

До Вінницького окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з адміністративним позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (в/ч НОМЕР_1 ) про визнання протиправною бездіяльності, стягнення коштів.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначає, що 11 лютого 2015 року на підставі Указу Президента України від 14.01.2015 р. № 15/2015 року "Про часткову мобілізацію" він був мобілізований для проходження військової служби за призовом осіб офіцерського складу на особливий період. На підставі наказу начальника Західного регіонального управління ДПСУ від 13.03.2015 року № 89-ос ОСОБА_1 призначений на посаду начальника 4 відділення інспекторів прикордонної служби відділу прикордонної служби «Велянти» Мукачівського прикордонного загону. Згідно наказу начальника Західного регіонального управління ДПСУ від 07.05.2015 року № 170-ос позивач призначений на посаду начальника інженерно-саперного відділення оперативно-бойової прикордонної комендатури « ІНФОРМАЦІЯ_2 ».

В подальшому, згідно відповідного наказу Адміністрації ДПСУ позивач знаходився у розпорядженні начальника Східного регіонального управління та на підставі наказу останнього від 24.09.2015 року № 621-ос був призначений на посаду начальника інженерно-саперної групи відділення інженерного забезпечення відділу технічного забезпечення ІНФОРМАЦІЯ_1 (в/ч НОМЕР_1 ). Наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 03.10.2015 року № 13-ОС капітана ОСОБА_1 зараховано до списку особового складу загону та поставлено на всі види забезпечення.

На підставі Указу Президента України від 25.03.2016 року № 115/2016 «Про звільнення в запас військовослужбовців військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, призваних відповідно до Указу Президента України від 21.07.2014 року №607 та під час першої черги часткової мобілізації відповідно до Указу Президента України від 14.01.2015 року №15", наказом начальника Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України від 04.04.2016 року № 150-ос позивача звільнено у запас ЗСУ за п.п. "є" п. 1 ч. 8 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу" (у зв`язку з вислугою встановлених строків служби). до Указу Президента України від 21.07.2014 року №607 та під час першої черги часткової мобілізації відповідно до Указу Президента України від 14.01.2015 року №15", наказом начальника Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України від 04.04.2016 року № 150-ос позивача звільнено у запас ЗСУ за п.п. "є" п. 1 ч. 8 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу" (у зв`язку з вислугою встановлених строків служби).

Наказом начальника Краматорського прикордонного загону Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України від 07.04.2016 року № 129-ОС виключено зі списків особового складу та всіх видів забезпечення майора ОСОБА_1 , начальника інженерно-саперної групи відділу інженерного забезпечення відділу технічного забезпечення та зараховано на службу у військовому оперативному резерві першої черги.

Після ознайомлення із вказаним наказом, позивач дізнався, що йому не була виплачена підйомна допомога в розмірі місячного грошового забезпечення в зв`язку з переїздом на нове місце служби в інший населений пункт, в зв`язку із чим, 25.07.2016 року звернувся до начальника Краматорського прикордонного загону із відповідним рапортом.

Разом з тим, жодної відповіді на вищевказаний рапорт від відповідача не надходило.

Позивач, вважаючи таку бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 (в/ч НОМЕР_1 ), яка полягала у не нарахуванні та не виплаті йому підйомної допомоги, протиправною, звернувся до суду з даним адміністративним позовом у якому просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 (в/ч НОМЕР_1 ) щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 підйомної допомоги;

- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_3 (в/ч НОМЕР_1 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 підйомну допомогу у розмірі місячного грошового забезпечення у відповідності до вимог ч. 3 ст. 9-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 р. № 2011-ХІІ;

- стягнути із ІНФОРМАЦІЯ_1 (в/ч НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 грошову суму у розмірі 8700,00 грн., в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої під час проходження військової служби особою офіцерського складу за призовом.

Представник позивача у судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримав в повному обсязі посилаючись на обставини, що викладені у позовній заяві, та просив їх задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечував з підстав, викладених в його письмових запереченнях, в яких зазначено, що відповідач діяв на підставі, у межах та у спосіб, які передбачені Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей". При цьому, представник відповідача, вказує на те, що положення абз. 1 ч. 3 ст. 9-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" у редакції, яка діяла на момент зарахування позивача до списків особового складу військової частини (24.06.2015 року), не передбачали виплату підйомної допомоги військовослужбовцям за призовом (мобілізованим). Також зазначив, що зміни до цих положень, в частині виплати підйомної допомоги особам офіцерського складу за призовом, набрали чинності лише 25.10.2015 року, тобто після зарахування ОСОБА_1 до списків особового складу, а тому вважає, що останній не має права на отримання підйомної допомоги. Окрім цього, представник відповідача вказує на помилковість посилань позивача на Постанову КМУ від 09.04.2014 року №111, адже підйомна допомога є соціальною гарантією та не входить до складу грошового забезпечення. Додатково зазначав, що отримання підйомної допомоги є правом позивача, а не обов`язком відповідача, тому, враховуючи ту обставину, що під час проходження військової служби ОСОБА_1 з відповідним рапортом про отримання підйомної допомоги не звертався, підстав нарахування та виплати йому такої допомоги у відповідача не було.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши надані у справу докази, надавши їм юридичну оцінку, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, з наступних підстав.

Так, в ході розгляду справи судом встановлено, що 11 лютого 2015 року, відповідно до Указу Президента України від 14.01.2015 р. № 15/2015 року "Про часткову мобілізацію" ОСОБА_1 був мобілізований для проходження військової служби за призовом осіб офіцерського складу на особливий період.

На підставі наказу начальника Західного регіонального управління ДПСУ від 13.03.2015 року № 89-ос ОСОБА_1 призначений на посаду начальника 4 відділення інспекторів прикордонної служби відділу прикордонної служби «Велянти» Мукачівського прикордонного загону.

Згідно наказу начальника Західного регіонального управління ДПСУ від 07.05.2015 року № 170-ос позивач призначений на посаду начальника інженерно-саперного відділення оперативно-бойової прикордонної комендатури «Мукачево-1».

В подальшому, відповідно до наказу Адміністрації ДПСУ та наказу Східного регіонального управління від 24.09.2015 року № 621-ос позивач призначений на посаду начальника інженерно-саперної групи відділення інженерного забезпечення відділу технічного забезпечення ІНФОРМАЦІЯ_1 (в/ч НОМЕР_1 ).

Наказом начальника Краматорського прикордонного загону Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України від 03.10.2015 року № 13-ОС капітана ОСОБА_1 зараховано до списку особового складу загону та поставлено на всі види забезпечення.

На підставі Указу Президента України від 25.03.2016 року № 115/2016 «Про звільнення в запас військовослужбовців військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, призваних відповідно до Указу Президента України від 21.07.2014 року №607 та під час першої черги часткової мобілізації відповідно до Указу Президента України від 14.01.2015 року №15", наказом начальника Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України від 04.04.2016 року № 150-ос позивача звільнено у запас ЗСУ за п.п. "є" п. 1 ч. 8 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу" (у зв`язку з вислугою встановлених строків служби). до Указу Президента України від 21.07.2014 року №607 та під час першої черги часткової мобілізації відповідно до Указу Президента України від 14.01.2015 року №15", наказом начальника Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України від 04.04.2016 року № 150-ос позивача звільнено у запас ЗСУ за п.п. "є" п. 1 ч. 8 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу" (у зв`язку з вислугою встановлених строків служби).

Наказом начальника Краматорського прикордонного загону Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України від 07.04.2016 року № 129-ОС виключено зі списків особового складу та всіх видів забезпечення майора ОСОБА_1 , начальника інженерно-саперної групи відділу інженерного забезпечення відділу технічного забезпечення та зараховано на службу у військовому оперативному резерві першої черги.

Поряд із цим, із змісту вказаного наказу, ОСОБА_1 стало відомо, що підйомна допомога у розмірі місячного грошового забезпечення в зв`язку з переїздом на нове місце служби в інший населений пункт йому виплачена не була, в зв`язку із чим, 25.07.2016 року він звернувся до начальника Краматорського прикордонного загону із відповідним рапортом про таку виплату.

Така бездіяльність відповідача, яка полягає у невиплаті позивачу передбаченої ч. 3 ст. 9-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" підйомної допомоги у розмірі місячного грошового забезпечення, зумовила звернення останнього до суду з даним адміністративним позовом.

Визначаючись щодо заявлених позовних вимог, суд виходив із наступного.

Так, правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначення загальних засад проходження в Україні військової служби здійснюється Законом України "Про військовий обов`язок і військову службу".

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Проходження військової служби здійснюється громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом. При цьому Закон виділяє наступні види військової служби: строкова військова служба; військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; військова служба за контрактом осіб рядового складу; військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи вищих навчальних закладів); військова служба за контрактом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб офіцерського складу (ч. 4, 6 ст. 2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу").

Як уже встановлено судом, позивач ОСОБА_1 був мобілізований для проходження військової служби в якості офіцера запасу та, в подальшому, наказом начальника Краматорського прикордонного загону Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України від 03.10.2015 року № 13-ОС зарахований до списку особового складу загону та поставлений на всі види забезпечення.

Згідно із положеннями ч. 3 ст. 25 Закону України "Про Державну прикордонну службу України" військовослужбовці Державної прикордонної служби України користуються правовими і соціальними гарантіями відповідно до Закону України "Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

Відповідно до абз. 1 ч. 3 ст. 9-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", при переїзді військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом, а також тих, хто перебуває на кадровій військовій службі та військовій службі за призовом осіб офіцерського складу, на нове місце військової служби в інший населений пункт, у зв`язку з призначенням на військову посаду, зарахуванням до військового навчального закладу, термін навчання в якому становить не менше шести місяців, або у зв`язку з передислокацією військової частини їм виплачується підйомна допомога в розмірі місячного грошового забезпечення на військовослужбовця і 50 відсотків місячного грошового забезпечення на кожного члена сім`ї військовослужбовця, який переїжджає з ним на нове місце військової служби.

Із матеріалів справи слідує, що спірним питанням в межах даної справи є наявність або відсутність права позивача на отримання підйомної допомоги в розмірі місячного грошового забезпечення на військовослужбовця, як особи призваної під час мобілізації та направленої для проходження служби на нове місце військової служби в інший населений пункт.

Відповідно до приписів статті 17 Конституції України держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Пунктом 1 статті 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" встановлено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Право військовослужбовців на отримання підйомної допомоги в розмірі місячного грошового забезпечення на військовослужбовця (як окремого виду забезпечення вираженого у грошовій формі) визначене у частині 3 ст. 9-1 вищевказаного Закону.

При цьому порядок та умови виплати вказаної підйомної допомоги передбачено Інструкцією про умови та порядок виплати підйомної допомоги військовослужбовцям Державної прикордонної служби України, затвердженого Наказом Адміністрації Державної прикордонної служби України 24.04.2012 № 276 (далі - Інструкція).

Відповідно до п. 1 Інструкції, військовослужбовцям, які проходять військову службу за контрактом або перебувають на кадровій військовій службі (далі - військовослужбовці), що переїхали на нове місце військової служби в інший населений пункт у зв`язку з призначенням на посаду, зарахуванням до військового навчального закладу, строк навчання в якому становить не менше шести місяців, або у зв`язку з передислокацією органу (підрозділу) Державної прикордонної служби України (далі - орган (підрозділ) Держприкордонслужби), виплачується підйомна допомога в розмірі місячного грошового забезпечення.

Законом України Про внесення змін до Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 15 вересня 2015 року № 683-VIII, який набрав чинності 25.10.2015 року, абзац перший пункту 3 статті 9-1 цього Закону після слів "хто перебуває на кадровій військовій службі" був доповнений словами "та військовій службі за призовом осіб офіцерського складу".

Разом із тим в даному випадку слід враховувати приписи, які відображенні у Положенні про проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі України, затвердженому Указом Президента України від 29 грудня 2009 року N 1115/2009, яким визначений порядок проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі України у мирний час та особливості проходження військової служби в ній в особливий період.

Так, зокрема, п. 255 цього Положення передбачено, що особи, призвані на військову службу за призовом осіб офіцерського складу, направляються у розпорядження відповідних начальників, які мають право призначати їх на посади, та переміщуються по службі на підставах і в порядку, визначених цим Положенням. Зазначені особи виконують обов`язки, користуються правами і пільгами та забезпечуються всіма видами забезпечення, що передбачені для осіб офіцерського складу, які проходять військову службу за контрактом або кадрову військову службу, якщо інше не передбачено законодавством.

В свою чергу постановою Кабінету Міністрів України від 09.04.2014 року №111 "Питання грошового забезпечення військовослужбовців, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період" установлено, що з 18 березня 2014 р. військовослужбовцям, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, грошове забезпечення виплачується в порядку та розмірах, установлених для осіб офіцерського складу, осіб рядового сержантського та старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом.

Таким чином, ОСОБА_1 , будучи призваним на військову службу за призовом осіб офіцерського складу, на переконання суду, повинен користуватись правами і пільгами та забезпечуватись всіма видами забезпечення, в тому числі і грошовим забезпеченням, що передбачені для осіб офіцерського складу, які проходять військову службу за контрактом.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що ОСОБА_1 незалежно від внесених змін до Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", мав цілком обґрунтоване право на отримання підйомної допомоги в розмірі місячного грошового забезпечення, адже відповідно до положень вищезазначених нормативно-правових актів особи, призвані на військову службу за призовом осіб офіцерського складу користуються всіма правами та видами забезпечення, що й особи які проходять військову службу за контрактом.

Поряд із цим, слід також враховувати і те, що рапорт на отримання підйомної допомоги був поданий позивачем 25.07.2016 року, тобто уже після внесення змін до абз. 1 ч. 3 ст. 9-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та звільнення із військової служби. Таким чином, право на отримання підйомної допомоги було реалізоване позивачем уже після внесення відповідних змін до Закону та звільнення його із військової служби, тоді як сам закон не містить будь-яких обмежень щодо періоду коли таке право може бути реалізоване.

Окрім того, відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Відповідно до п. 4 ст. 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

З огляду на вищенаведене та з урахуванням положень ч.2 ст. 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", суд приходить до висновку, що підйомна допомога є складовою та відноситься до одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Крім того, як уже зазначалося вище, право на таку допомогу незалежно від підстав застосування положень Постанови КМУ від 09.04.2014 року №111, закріплене за позивачем частиною 3 ст. 9-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

За таких обставин доводи представника відповідача про відсутність у позивача права на отримання підйомної допомоги, на переконання суду, є безпідставними.

Враховуючи усі вищевикладені обставини, суд приходить до висновку, що відповідачем безпідставно не здійснено нарахування та виплату ОСОБА_1 підйомної допомоги, у зв`язку з чим позовна вимога про визнання протиправною бездіяльності ІНФОРМАЦІЯ_1 (в/ч НОМЕР_1 ), яка полягала у не нарахуванні та не виплаті позивачу підйомної допомоги у розмірі місячного грошового забезпечення, підлягає задоволенню.

Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 162 КАС України, у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про зобов`язання відповідача вчинити певні дії.

Таким чином враховуючи те, що в ході розгляду даної справи судом встановлено наявність у ОСОБА_1 права на отримання підйомної допомоги в розмірі місячного грошового забезпечення, та те, що така допомога виплачена йому не була, суд вважає, що з метою захисту порушеного права позивача, його наступна позовна вимога також підлягає задоволенню шляхом зобов`язання ІНФОРМАЦІЯ_1 (в/ч НОМЕР_1 ) нарахувати та виплатити позивачу підйомну допомогу у розмірі місячного грошового забезпечення у відповідності до вимог ч. 3 ст. 9-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 р. № 2011-ХІІ.

Щодо вимоги ОСОБА_1 про стягнення з ІНФОРМАЦІЯ_1 (в/ч НОМЕР_1 ) на його користь грошової суми у розмірі 8700,00 грн., в рахунок відшкодування моральної шкоди, суд виходив з наступного.

Згідно із пунктом 3 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

За змістом вимог п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Позивачем не було надано суду жодних доказів, які б свідчили про завдання йому моральних та фізичних страждань та не зазначено у чому саме полягає причинний зв`язок між завданою йому шкодою та діями посадових осіб Краматорського прикордонного загону.

Отже, підтверджуючих фактів заподіяної позивачеві моральної чи фізичної шкоди, страждань або втрат немайнового характеру не встановлено, а відтак, суд не вбачає правових підстав для задоволення цієї позовної вимоги.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З обставин адміністративної справи, встановлених судом, вбачається, що відповідачем повністю не доведено правомірності своїх дій, відтак частково позовні вимоги знайшли своє підтвердження під час розгляду адміністративної справи.

Враховуючи відсутність судових витрат у цій адміністративній справі, питання про їх розподіл судом не вирішується.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163, 167, 255, 257 КАС України, суд -

п о с т а н о в и в :

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 (в/ч НОМЕР_1 ) щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 підйомної допомоги.

Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_3 (в/ч НОМЕР_1 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 підйомну допомогу у розмірі місячного грошового забезпечення.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 КАС України.
Відповідно до ст. 186 КАС України апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб`єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п`ятиденного строку з моменту отримання суб`єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Дончик Віталій Володимирович