Справа № 803/1646/16
Суддя: Мачульський Віктор Володимирович
Дата ухвалення: 2016-11-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 листопада 2016 року Справа № 803/1646/16

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Мачульського В.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Луцьку адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до начальника Головного управління Національної поліції у Волинській області Шпиги П.П., начальника Управління Міністерства внутрішніх справ України у Волинській області Шпиги П.П., голови ліквідаційної комісії Управління Міністерства внутрішніх справ України у Волинській області Шпиги П.П. про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді та зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1, позивач) звернулася з позовом до начальника Головного управління Національної поліції у Волинській області Шпиги П.П. (далі - відповідач 1), начальника Управління Міністерства внутрішніх справ України у Волинській області Шпиги П.П. (далі - відповідач 2), голови ліквідаційної комісії Управління Міністерства внутрішніх справ України у Волинській області Шпиги П.П. (далі - відповідач 3) про визнання протиправним та скасування наказу №13 о/с від 03 жовтня 2016 в частині звільнення старшого лейтенанта міліції ОСОБА_1 з посади інспектора по роботі з населенням та громадськими формуваннями Шацького районного відділу УМВС України у Волинській області, поновлення ОСОБА_1 на вказаній посаді та зобов'язання розглянути кандидатуру ОСОБА_1 для зайняття відповідної посади у Головному управлінні Національної поліції у Волинській області про що видати наказ.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що наказом №68 о/с від 12 березня 2012 року позивач прийнята на службу в органах внутрішніх справ на посаду слідчого Луцького міського відділу УМВС у Волинській області.

Наказом №193 о/с від 26 червня 2013 року ОСОБА_1 переведена на посаду інспектора по роботі з населенням та громадськими формуваннями Шацького районного відділу УМВС України у Волинській області.

Наказом №116 о/с від 06 травня 2015 року «По особовому складу» позивачу надано відпустку для догляду за дитиною до досягненню нею трирічного віку з 17 квітня 2015 року по 03 березня 2018 року включно.

Наказом начальника УМВС України у Волинській області №322 о/с від 05 листопада 2015 року «По особовому складу» ОСОБА_1 звільнено у запас Збройних Сил (із постановкою на військовий облік) за пунктом 64 «г» (через скорочення штатів) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, з 06 листопада 2015 року.

Постановою Волинського окружного адміністративного суду від 28 січня 2016 року в справі №803/17/16 визнано протиправним та скасовано наказ начальника Управління Міністерства внутрішніх справ України у Волинській області № 322 о/с від 05 листопада 2015 року за «По особовому складу» в частині звільнення старшого лейтенанта міліції ОСОБА_1 з посади інспектора по роботі з населенням та громадськими формуваннями Шацького районного відділу УМВС України та зобов'язано поновити ОСОБА_1 на посаді інспектора по роботі з населенням та громадськими формуваннями Шацького районного відділу УМВС України з 06 листопада 2015 року.

Наказом голови ліквідаційної комісії Управління Міністерства внутрішніх справ України у Волинській області Шпиги П.П. №3 о/с від 15 лютого 2016 року позивача поновлено на посаді інспектора по роботі з населенням та громадськими формуваннями Шацького районного відділу УМВС України та вказаним наказом, керуючись пунктами 10, 11 розділу ХІ Закону України «Про Національну поліцію» та відповідно до Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, позивача відразу ж звільнено у запас Збройних Сил з постановкою на військовий облік за пунктом 64 «г» (через скорочення штатів), з 06 листопада 2015 року.

01 квітня 2016 року постановою Волинського окружного адміністративного суду у справі №803/331/16 визнано протиправним та скасовано наказ від 15 лютого 2016 року №3 о/с в частині звільнення ОСОБА_1 із займаної посади та поновлено останню на посаді інспектора по роботі з населенням та громадськими формуваннями Шацького районного відділу УМВС України у Волинській області з 06 листопада 2015 року. На підставі вищезазначеної постанови наказом від 10 червня 2016 року № 8 о/с позивач поновлена на посаді інспектора, однак частиною другою даного наказу ОСОБА_1 звільнено з органів внутрішніх справ з 06 листопада 2015 року через скорочення штатів.

Постановою Волинського окружного адміністративного суду від 20 вересня 2016 року у справі №803/1355/16 визнано протиправним та скасовано наказ від 10 червня 2016 року №8 о/с в частині звільнення ОСОБА_1 із займаної посади та поновлено останню на посаді інспектора по роботі з населенням та громадськими формуваннями Шацького районного відділу УМВС України у Волинській області з 06 листопада 2015 року. На підставі вищезазначеної постанови наказом від 10 червня 2016 року № 8 о/с позивач поновлена на посаді інспектора, однак частиною другою даного наказу ОСОБА_1 звільнено з органів внутрішніх справ з 06 листопада 2015 року через скорочення штатів.

Наказом голови ліквідаційної комісії Управління Міністерства внутрішніх справ України у Волинській області Шпиги П.П. №13 о/с від 03 жовтня 2016 року ОСОБА_1 поновлено на посаді інспектора по роботі з населенням та громадськими формуваннями Шацького районного відділу УМВС України та вказаним наказом, звільнено у запас Збройних Сил з постановкою на військовий облік за пунктом 64 «г» (через скорочення штатів), з 06 листопада 2015 року.

Позивач вважає, що наказ голови ліквідаційної комісії Управління Міністерства внутрішніх справ України у Волинській області Шпиги П.П. №13 від 03 жовтня 2016 року в частині, що стосується її звільнення, є протиправним і підлягає скасуванню, оскільки відповідачем 3 порушено вимоги статті 49-2 Кодексу законів про працю України, згідно з якою про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Всупереч цій нормі, позивач не була ознайомлена з відповідним попередженням. Крім цього, звільнення було проведено під час її перебування у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, яка ОСОБА_1 була надана згідно з наказу, внаслідок чого не враховано переважне право на залишення на роботі, передбачене чинним законодавством.

У зв'язку з наведеним просить визнати протиправним та скасувати наказ голови ліквідаційної комісії управління МВС України у Волинській області Шпиги П.П. №13 о/с від 03 жовтня 2016 року в частині звільнення з посади інспектора по роботі з населенням та громадськими формуваннями Шацького районного відділу УМВС України у Волинській області, поновити на посаді інспектора по роботі з населенням та громадськими формуваннями Шацького районного відділу УМВС України у Волинській області та зобов'язати відповідача 1 розглянути кандидатуру ОСОБА_1 для зайняття посади у Головному управлінні Національної поліції у Волинській області та видати відповідний наказ.

Представник відповідачів в судове засідання не прибула, проте у клопотанні від 15 листопада 2016 року №2479/26/01-2016 просить розгляд справи проводити без участі представника відповідачів та просить в задоволенні позову відмовити (а.с.37).

Позивач у судове засідання не прибула, свого представника не направила, при цьому у прохальній частині позовної заяви просить суд розглянути позов без її участі, оскільки на її утриманні перебуває малолітня дитина.

Відповідно до частини четвертої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України) особа, яка бере участь у справі, має право заявляти клопотання про розгляд справи за її відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі особи, які беруть участь у справі, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

З урахуванням вимог частини статтей 41, 122 КАС України та у зв'язку із надходженням до судового засідання клопотань про розгляд справи у відсутності представників сторін (що є їх правом), судовий розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без фіксування адміністративного процесу технічними засобами.

Дослідивши наявні у матеріалах справи письмові докази в їх сукупності, проаналізувавши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення частково, з наступних мотивів та підстав.

Частиною першою статті 6 КАС України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Відповідно до пункту другого частини другої статті 17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

Відповідно до пункту 15 частини першої статті 3 КАС України публічна служба - це діяльність на державних політичних посадах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, дипломатична служба, інша державна служба, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Будь-яка публічна служба є державною службою.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 наказом №98 о/с 12 березня 2012 року була прийнята на службу в органи внутрішніх справ на посаду слідчого Луцького міського відділу УМВС України у Волинській області (а.с.9А).

Наказом начальника УМВС у Волинській області №193 о/с від 26 червня 2013 року позивач переведена на посаду інспектора по роботі з населенням та громадськими формуваннями Шацького районного відділу УМВС України у Волинській області (а.с.40).

Як слідує з наказу № 116 о/с від 06 травня 2015 року «По особовому складу» ОСОБА_1 надано відпустку по догляду за дитиною до досягнення трирічного віку з 17 квітня 2015 року по 03 березня 2018 року включно (а.с.11,41).

З матеріалів справи вбачається, що постановою Волинського окружного адміністративного суду від 28 січня 2016 року у справі № 803/17/16 визнано протиправним та скасовано наказ начальника Управління Міністерства внутрішніх справ України у Волинській області від 05 листопада 2015 року за № 322 о/с «По особовому складу» в частині звільнення старшого лейтенанта міліції ОСОБА_1 з посади інспектора по роботі з населенням та громадськими формуваннями Шацького районного відділу УМВС України та поновлено позивача на посаді інспектора по роботі з населенням та громадськими формуваннями Шацького районного відділу УМВС України з 06 листопада 2015 року (а.с.13,14).

На виконання рішення суду, наказом голови ліквідаційної комісії УМВС у Волинській області від 15 лютого 2016 року № 3 о/с позивача поновлено на посаді інспектора по роботі з населенням та громадськими формуваннями Шацького районного відділу з 06 листопада 2015 року, проте частиною другою даного наказу старшого лейтенанта міліції ОСОБА_1 звільнено зі служби через скорочення штатів.

Не погоджуючись з даним наказом позивач оскаржила його в судовому порядку.

Постановою Волинського окружного адміністративного суду від 01 квітня 2016 року у справі № 803/331/16 визнано протиправним та скасовано наказ голови ліквідаційної комісії УМВС у Волинській області від 15 лютого 2016 року № 3 о/с в частині звільнення старшого лейтенанта міліції ОСОБА_1 з посади інспектора по роботі з населенням та громадськими формуваннями Шацького районного відділу УМВС України та поновлено позивача на вказаній посаді з 06 листопада 2015 року (а.с.15-18).

На виконання постанови суду від 01 квітня 2016 року, наказом голови ліквідаційної комісії УМВС у Волинській області від 10 червня 2016 року № 8 о/с ОСОБА_1 поновлено на посаді інспектора по роботі з населенням та громадськими формуваннями Шацького районного відділу з 06 листопада 2015 року, проте частиною другою даного наказу старшого лейтенанта міліції ОСОБА_1 звільнено зі служби через скорочення штатів з 06 листопада 2015 року.

Постановою Волинського окружного адміністративного суду від 20 вересня 2016 року у справі №803/1355/16 визнано протиправним та скасовано наказ від 10 червня 2016 року №8 о/с в частині звільнення ОСОБА_1 із займаної посади та поновлено останню на посаді інспектора по роботі з населенням та громадськими формуваннями Шацького районного відділу УМВС України у Волинській області з 06 листопада 2015 року (а.с.20-24).

Частиною першою статті 72 КАС України визначено, що обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Відтак, обставини щодо підстав, порядку, процедури звільнення позивача ОСОБА_1 під час розгляду судом даної справи повторно встановлюватись не будуть.

Наказом голови ліквідаційної комісії Управління Міністерства внутрішніх справ України у Волинській області Шпиги П.П. №13 о/с від 03 жовтня 2016 року ОСОБА_1 поновлено на посаді інспектора по роботі з населенням та громадськими формуваннями Шацького районного відділу УМВС України та вказаним наказом, звільнено у запас Збройних Сил з постановкою на військовий облік за пунктом 64 «г» (через скорочення штатів), з 06 листопада 2015 року (а.с.26).

Згідно із частиною першою статті 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. Відповідно до частини другої статті 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

На думку суду, відповідачі не довели правомірність оскаржуваного в даній адміністративній справі наказу, з огляду на наступне.

Відповідно до статті 43 Конституції України громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Як встановлено судом, правовою підставою для прийняття оскаржуваного наказу від 03 жовтня 2016 року № 13 о/с в частині звільнення позивача став Закон України «Про Національну поліцію», який визначає правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України.

Відповідно до Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про Національну поліцію», останній набирає чинності через три місяці з дня, наступного за днем його опублікування, крім пунктів 1, 2, 3, 7 - 13, 15, 17 - 18 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону, які набирають чинності з дня, наступного за днем його опублікування. Даний Закон був опублікований 06 серпня 2015 року.

Згідно статті 47 цього Закону призначення на посади поліцейських здійснюють посадові особи органів (закладів, установ) поліції відповідно до номенклатури посад, яку затверджує Міністерство внутрішніх справ України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 16 вересня 2015 року № 730 «Про утворення територіальних органів Національної поліції та ліквідацію територіальних органів Міністерства внутрішніх справ» утворено як юридичні особи публічного права територіальні органи Національної поліції за переліком згідно з додатком; ліквідовано як юридичні особи публічного права територіальні органи Міністерства внутрішніх справ за переліком згідно з додатком 2. Згідно із додатками 1, 2 до зазначеної постанови утворено Головне управління Національної поліції у Волинській області та ліквідовано Управління Міністерства внутрішніх справ України у Волинській області.

Відповідно до пунктів 8, 10 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про Національну поліцію» з дня опублікування цього Закону всі працівники міліції (особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ), а також інші працівники Міністерства внутрішніх справ України, його територіальних органів, закладів та установ вважаються такими, що попереджені у визначеному порядку про можливе майбутнє звільнення через скорочення штатів. Працівники міліції, які відмовилися від проходження служби в поліції та/або не прийняті на службу до поліції в тримісячний термін з моменту попередження про наступне вивільнення, звільняються зі служби в органах внутрішніх справ через скорочення штатів. Указані в цьому пункті особи можуть бути звільнені зі служби в органах внутрішніх справ до настання зазначеного в цьому пункті терміну на підставах, визначених Положенням про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ.

Згідно із пунктом 11 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про Національну поліцію» перебування працівників міліції на лікарняному чи у відпустці не є перешкодою для їх звільнення зі служби в органах внутрішніх справ відповідно до «Прикінцевих та перехідних положень» цього Закону.

Водночас пунктом 64 «г» Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 липня 1991 року № 114 (далі - Положення № 114) передбачено, що особи середнього, старшого і вищого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік) через скорочення штатів - при відсутності можливості подальшого використання на службі.

Таким чином, вищезазначені норми розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про Національну поліцію» та Положення №114, на які йдеться посилання в оскаржуваному наказі, містять три підстави для звільнення особи зі служби через скорочення штатів, а саме: відмова працівника міліції від проходження служби в поліції; не прийняття на службу до поліції в тримісячний термін з моменту попередження про наступне вивільнення; відсутність можливості подальшого використання на службі.

Тому, при вирішенні питання щодо звільнення за скороченням штату, начальник органу зобов'язаний розглянути можливість подальшого використання на службі особи, яка звільняється.

Відповідно до пункту 9 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про Національну поліцію» працівники міліції, які виявили бажання проходити службу в поліції, за умови відповідності вимогам до поліцейських, визначеним цим Законом, упродовж трьох місяців з дня опублікування цього Закону можуть бути прийняті на службу до поліції шляхом видання наказів про призначення за їх згодою чи проходження конкурсу на посади, що заміщуються поліцейськими, у будь-якому органі (закладі, установі) поліції.

Посади, що пропонуються особам, зазначеним у цьому пункті, можуть бути рівнозначними, вищими або нижчими щодо посад, які ці особи обіймали під час проходження служби в міліції.

Судом встановлено, що відповідачем не було запропоновано позивачу скористатись правом на проходження служби в поліції. При цьому будь-яких даних про те, що ОСОБА_1 відмовилась проходити службу в поліції, суду не надано.

Разом з тим, пунктом 10 Положення №114 визначено, що особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ користуються всіма соціально-економічними, політичними та особистими правами і свободами, виконують усі обов'язки громадян, передбачені Конституцією та іншими законодавчими актами, а їх права, обов'язки і відповідальність, що випливають з умов служби, визначаються законодавством, Присягою, статутами органів внутрішніх справ і цим Положенням.

Відповідно до підпункту «є» пункту 49 Положення №114 особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ надаються відпустки, зокрема, додаткові та соціальні (по вагітності, родах і догляду за дитиною), творчі, у зв'язку з навчанням.

Як встановлено судом, на момент прийняття оскаржуваного наказу позивач перебувала у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку.

Згідно із пунктом 17 Положення № 114 вагітні жінки і матері з числа осіб рядового і начальницького складу користуються всіма правами і пільгами, встановленими законодавством.

Статтею 24 Конституції України визначено, що громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Рівність прав жінки і чоловіка забезпечується, зокрема, створенням умов, які дають жінкам можливість поєднувати працю з материнством; правовим захистом, матеріальною і моральною підтримкою материнства і дитинства, включаючи надання оплачуваних відпусток та інших пільг вагітним жінкам і матерям.

Враховуючи те, що Закону України «Про Національну поліцію» та Положення №114 не містять положень щодо гарантій вагітних жінок і жінок, які мають дітей віком до трьох років, тому в даному випадку до спірних правовідносин повинні бути застосовані норми Кодексу законів про працю України.

Відповідно до частини третьої статті 184 Кодексу законів про працю України звільнення вагітних жінок і жінок, які мають дітей віком до трьох років (до шести років - частина шоста статті 179), одиноких матерів при наявності дитини віком до чотирнадцяти років або дитини-інваліда з ініціативи власника або уповноваженого ним органу не допускається, крім випадків повної ліквідації підприємства, установи, організації, коли допускається звільнення з обов'язковим працевлаштуванням. Обов'язкове працевлаштування зазначених жінок здійснюється також у випадках їх звільнення після закінчення строкового трудового договору.

Таким чином, пряма заборона на звільнення працівників, зазначених у статті 184 Кодексу законів про працю України, протягом встановлених строків означає, що вони взагалі не можуть бути кандидатами на звільнення. Вони мають суб'єктивне право залишитися на роботі (крім випадків повної ліквідації підприємства), відтак вирішення питання про їх звільнення, якщо підприємство не ліквідовується, не допускається. Якщо підприємство ліквідується допускається звільнення таких працівників з обов'язковим працевлаштуванням.

Згідно із частиною другою статті 8 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права, а частиною першою статті 1 цього ж Закону визначено значення термінів: Конвенція - Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов'язковість яких надано Верховною Радою України; Суд - Європейський суд з прав людини; практика Суду - практика Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Рішенням від 22 березня 2012 року по справі «Костянтин Маркін проти Російської Федерації» Європейський суд з прав людини зазначив, що по-перше, право на відпустку по догляду за дитиною належить всім громадянам без будь-яких відмінностей за ознаками статі або професії. Збройні сили, поліція та державні службовці не виключаються з числа користувачів цього фундаментального права. По - друге, право на відпустку по догляду за дитиною має мінімальний зміст. Кінцева мета гармонізації праці, особистого та сімейного життя для працюючих батьків та рівності чоловіків та жінок у відношенні можливостей ринку праці та відношення на роботі повинні враховуватися при встановленні форми, тривалості та умов відпустки по догляду за дитиною. В кінці періоду відпустки по догляду за дитиною працівники мають право повернутися на ту ж роботу або, якщо це неможливо, на еквівалентну роботу, сумісну з їхнім трудовим контрактом або відносинами. Права, придбані або такі, що мають бути придбаними працівником на дату початку відпустки по догляду за дитиною, повинні зберігатися до кінця відпустки по догляду за дитиною.

З матеріалів справи вбачається, що на виконання постанов Волинського окружного адміністративного суду, головою ліквідаційної комісії УМВС України у Волинській області прийнято накази, якими було скасовано накази УМВС у Волинській області в частині звільнення ОСОБА_1 з органів внутрішніх справ та поновлено позивача на посаді інспектора по роботі з населенням та громадськими формуваннями Шацького районного відділу з 06 листопада 2015 року.

Проте, цими же наказами згідно з пунктами 10 та 11 розділу ХІ Закону України «Про Національну поліцію» та відповідно до Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ позивач знову була звільнена з 06 листопада 2015 року з займаної посади у запас Збройних Сил (з постановкою на військовий облік) за пунктом 64 «г» (через скорочення штатів).

Таким чином, суд зазначає, що приймаючи наказ № 13 о/с від 03 жовтня 2016 року в частині звільнення ОСОБА_1 з органів внутрішніх справ з 06 листопада 2015 року у зв'язку з скороченням штатів, голова ліквідаційної комісії УМВС України у Волинській області протиправно повторно звільнив позивача із займаної посади з 06 листопада 2015 року.

Отже, відповідач 3 при звільненні ОСОБА_1 з органів внутрішніх справ обмежився лише посиланням на Закон України «Про Національну поліцію», не врахувавши при цьому вимог частини третьої статті 184 Кодексу законів про працю України щодо обов'язкового працевлаштування позивача при її звільненні.

Аналізуючи усе вищевикладене, суд дійшов до висновку, що позивача було незаконно звільнено із органів внутрішніх справ, а тому наказ голови ліквідаційної комісії Управління Міністерства внутрішніх справ України у Волинській області № 13 від 03 жовтня 2016 року за о/с «По особовому складу» в частині звільнення ОСОБА_1 слід скасувати як протиправний та поновити останню на посаді інспектора по роботі з населенням та громадськими формуваннями Шацького районного відділу з 06 листопада 2015 року.

Разом з тим, суд вважає, що вимога позивача щодо зобов'язання розглянути кандидатуру ОСОБА_1 для зайняття посади у Головному управлінні Національної поліції у Волинській області та видати відповідний наказ не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Відповідно до пунктів 8-10 Закону України «Про Національну поліцію» з дня опублікування цього Закону (опубліковано 06 серпня 2015 року, вступив в дію - 07 листопада 2015 року) всі працівники міліції (особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ), а також інші працівники Міністерства внутрішніх справ України, його територіальних органів, закладів та установ вважаються такими, що попереджені у визначеному порядку про можливе майбутнє звільнення через скорочення штатів.

Працівники міліції, які виявили бажання проходити службу в поліції, за умови відповідності вимогам до поліцейських, визначеним цим Законом, упродовж трьох місяців з дня опублікування цього Закону можуть бути прийняті на службу до поліції шляхом видання наказів про призначення за їх згодою чи проходження конкурсу на посади, що заміщуються поліцейськими, у будь-якому органі (закладі, установі) поліції.

Працівники міліції, які відмовилися від проходження служби в поліції та/або не прийняті на службу до поліції в тримісячний термін з моменту попередження про наступне вивільнення, звільняються зі служби в органах внутрішніх справ через скорочення штатів.

Оскільки доказів того, що позивачем було подано рапорт до органів поліції суду не надано, спору між сторонами в цій частині позовних вимог не встановлено, а тому підстави щодо зобов'язання відповідача вчиняти певні дії відсутні.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 256 КАС України негайно виконуються постанови суду про поновлення на посаді у відносинах публічної служби.

Отже, оскільки позовні вимоги ОСОБА_1 про поновлення на посаді задоволено, то постанову суду в частині слід звернути до негайного виконання.

Керуючись статтями 11, 17, 41, 122, 128, 158, 160, 162, 163, 186, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, на підставі Закону України «Про Національну поліцію», Кодексу законів про працю України, Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати наказ голови ліквідаційної комісії Управління Міністерства внутрішніх справ України у Волинській області Шпиги П.П. від 03 жовтня 2016 року № 13 о/с в частині звільнення старшого лейтенанта міліції ОСОБА_1 з посади інспектора по роботі з населенням та громадськими формуваннями Шацького районного відділу УМВС України.

Поновити ОСОБА_1 на посаді інспектора по роботі з населенням та громадськими формуваннями Шацького районного відділу УМВС України з 06 листопада 2015 року.

Постанова в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді інспектора по роботі з населенням та громадськими формуваннями Шацького районного відділу УМВС України підлягає до негайного виконання.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 186 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо таку апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Львівського апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд. Апеляційна скарга на постанову суду подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Львівського апеляційного адміністративного суду.

Головуючий

Суддя В.В. Мачульський