Справа № 753/20455/16-а
Суддя: Леонтюк Л. К.
Дата ухвалення: 2016-11-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2-а/753/843/16
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" листопада 2016 р. Дарницький районний суд м. Києва в складі:

головуючого-судді: ЛЕОНТЮК Л.К.

за участю секретаря: ГОЛОДЕНКО К.В.

представника позивача: ЛОПАТИНСЬКОГО Ю.М.

відповідач ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві адміністративну справу за позовом ДАРНИЦЬКОГО РАЙОННОГО ВІДДІЛУ ГОЛОВНОГО УПРАВЛІННЯ ДЕРЖАВНОЇ МІГРАЦІЙНОЇ СЛУЖБИ УКРАЇНИ в м. КИЄВІ про примусове видворення з України громадянина Республіки Узбекистан ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та затримання з метою поміщення до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконного перебувають на території України

В С Т А Н О В И В :

08 листопада 2016 року Дарницьке РВ ГУ ДМС України в м. Києві звернулося до Дарницького районного суду м. Києва з адміністративним позовом, в якому просить видворити в примусовому порядку за межі України громадянина Республіки Узбекистан ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивачем зазначено, що громадянин Республіки Узбекистан ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1, прибув на територію України 02.12.2014 через КПП «Бориспіль», в приватних цілях, на даний час проживає на територіїУкраїни нелегально.

Громадянин Республіки Узбекистан ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1, грубо порушує міграційне законодавство України ухиляється від виїзду з території України після закінчення строку перебування на території України (01.03.2015), чим порушує вимоги ст. 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» та п.8 Постанови Кабінету Міністрів України № 150, близьких родичів, законних засобів існування, грошових коштів на проживання на території України не має.

Дарницьким РВ ГУДМС України в м. Києві 29.03.2016року на вищезазначеного громадянина складено адміністративний протокол за ч.1 ст. 203 КУпАП України (штраф в сумі 510 грн 00 коп., сплачено).

29.03.2016 керуючись ст. 26 Закону України „Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства " Дарницьким РВ ГУДМС України в м. Києві було прийнято рішення про примусове повернення з території України відносно громадянина Республіки Узбекистан ОСОБА_3 та зобов'язали його покинути територію України у термін 07.04.2016 року та прийнято рішення про заборону в "їзду на територію України терміном на 3 (три) роки до 29.03.2019 року.

Громадянин Республіки Узбекистану ОСОБА_3 11.04.2016 року через КПП "Конотоп" спробував виїхати з території України до Російської Федерації, але прикордонний контроль Російської Федерації не впустив до країни в зв'язку з тим, що йому в'їзд заборонено та повернули до України. Громадянину Республіки Узбекистану ОСОБА_3 12.04.2016 року старшим інспектором ПС по РІАП впс «Хутір-Михайлівський» лейтенантом Франчуком Денисом Валерійовичем прийнято рішення про відмову у перетині державного кордону на підставі частини першої статті 8 Закону України « Про прикордонний контроль з причини того, що є рішення уповноваженого державного органу України про заборону в"їзду в Україну та проставлено штамп ТРАНЗИТ в « Бориспіль» терміном 3 доби.

Встановлено, що громадянин Республіки Узбекистан ОСОБА_3 рішення про примусове повернення з території України не виконав та ухиляється від виїзду за межі території України.

Згідно інформаційного листа Вищого Адміністративного суду України № 844/12/1-13 від 13.06.2013 у зв'язку з виникненням у судовій практиці питань пов'язаних із визначенням належного позивача у справах про примусове видворення іноземців та осіб без громадянства за межі території України та територіальної підсудності цих справ, на підставі статті 32 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" Вищий адміністративний суд України вважає за необхідне повідомити таке.

За змістом частини першої статті 30 Закону України Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства", частини першої статті Кодексу адміністративного судочинства України правом на звернення до адміністративного суду з позовом про примусове видворення іноземців та ociб без громадянства за межі території України наділений центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері

Центральним органом виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, є Державна міграційна служба країни, яка діє відповідно до Положення про Державну міграційну службу, затвердженого Указом Президента України від 6 квітня 2011 року N 405/-011.

Відповідно до підпункту 9 пункту 4 цього Положення Державна міграційна служба України приймає рішення про скорочення строку перебування іноземців та осіб без громадянства в Україні, видворення у тому числі у примусовому порядку, іноземців та осіб без громадянства з України, Згідно з пунктом 7 цього Положення Державна міграційна служба У країни здійснює свої повноваження безпосередньо та через головні управління (управління) міграційної служби в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, управління, відділи (сектори) міграційної служби в районах, районах у містах, містах обласного, республіканського (Автономної Республіки Крим) значення.

Отже, Положення про Державну міграційну службу України прямо передбачає можливість надання територіальним органам та підрозділам Державної міграційної служби України передбачених Положенням повноважень.

Пунктом 3 Типового положення про територіальні органи міністерства та іншого центрального органу виконавчої влади, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 травня 2011 року N 563, встановлено, що завданням територіальних органів є реалізація повноважень міністерства та іншого центрального органу виконавчої влади на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці.

Отже, надання територіальним органам та підрозділам Державної міграційної служби України права прийняття рішення про примусове повернення іноземців, права подання позову про видворення іноземців узгоджується з положеннями частини першої статті 30 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства", частини першої статті 183-7 Кодексу адміністративного судочинства України.

Таким чином, позивачем у справах про примусове видворення іноземців та осіб без громадянства за межі території України може бути Державна міграційна служба України безпосередньо або її територіальні органи чи підрозділи.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі з зазначених у позовній заяві підстав, а саме обґрунтоване можливе ухилення відповідача від видворення за рішенням органу ДМС.

Відповідач у судовому засіданні не заперечував проти задоволення позову, пояснивши суду, що він самостійно не може виїхати на свою Батьківщину, оскільки він намагався виїхати, однак був повернутий прикордонниками Російської Федерації знову до України. На даний час у нього хвора мама і йому необхідно покинути Україну, але коштів на переїзд він не має, а тому підтримує позовні вимоги у повному обсязі.

Суд, вислухавши учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, приходить до таких висновків.

Згідно п. 3 ч. 4 ст. 50 КАС України, іноземці чи особи без громадянства можуть бути відповідачами за адміністративним позовом суб'єкта владних повноважень про примусове видворення іноземця чи особи без громадянства з України та на підставі ч. 3 ст. 185 - 5 КАС України розглядаються за їх обов'язкової участі невідкладно.

Судом встановлено, що громадянин республіки Узбекистан ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1, прибув на територію України 02.12.2014 через КПП «Бориспіль», в приватних цілях, на даний час проживає на територіїУкраїни нелегально за адресою у АДРЕСА_1, хостел, працює пекарем.

Громадянин Республіки Узбекистан ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1, грубо порушує міграційне законодавство України ухиляється від виїзду з території України після закінчення строку перебування на території України (01.03.2015), чим порушує вимоги ст. 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» та п.8 Постанови Кабінету Міністрів України № 150, близьких родичів, законних засобів існування, грошових коштів на проживання на території України не має.

Дарницьким РВ ГУДМС України в м. Києві 29.03.2016 на вищезазначеного громадянина складено адміністративний протокол за ч.1 ст. 203 КУпАП України (штраф в сумі 510 грн 00 коп. який був в подальшому сплачений)

29.03.2016 керуючись ст. 26 Закону України „Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства " Дарницьким РВ ГУДМС України в м. Києві було прийнято рішення про примусове повернення з території України відносно громадянина Республіки Узбекистан ОСОБА_3 та зобов'язали його покинути територію України у термін 07.04.2016 року та прийнято рішення про заборону в'їзду на територію України терміном на 3 (три) роки до 29.03.2019 року.

Громадянин Республіки Узбекистану ОСОБА_3 11.04.2016 через КПП "Конотоп" спробував виїхати з території України до Російської Федерації, але прикордонний контроль Російської Федерації не впустив до країни в зв'язку з тим, що йому в'їзд заборонено та повернули до України. Громадянину Республіки Узбекистану ОСОБА_312.04.2016 року старшим інспектором ПС по РІАП впс «Хутір-Михайлівський» лейтенантом Франчуком Денисом Валерійовичем прийнято рішення про відмову у перетинанні державного кордону на підставі частини першої статті 8 Закону України « Про прикордонний контроль з причини того, що є рішення уповноваженого державного органу України про заборону в'їзду в Україну та проставлено штамп ТРАНЗИТ в « Бориспіль» терміном 3 доби.

Встановлено, що громадянин Республіки Узбекистан ОСОБА_3 рішення про примусове повернення з території України не виконав та ухиляється від виїзду за межі території України.

Згідно інформаційного листа Вищого Адміністративного суду України № 844/12/1-13 від 13.06.2013 у зв'язку з виникненням у судовій практиці питань пов'язаних із визначенням належного позивача у справах про примусове видворення іноземців та осіб без громадянства за межі території України та територіальної підсудності цих справ, на підставі статті 32 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" Вищий адміністративний суд України вважає за необхідне повідомити таке.

За змістом частини першої статті 30 Закону України Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства", частини першої статті Кодексу адміністративного судочинства України правом на звернення до адміністративного суду з позовом про примусове видворення іноземців та ociб без громадянства за межі території України наділений центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері

Центральним органом виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, є Державна міграційна служба країни, яка діє відповідно до Положення про Державну міграційну службу, затвердженого Указом Президента України від 6 квітня 2011 року N 405/-011.

Відповідно до підпункту 9 пункту 4 цього Положення Державна міграційна служба України приймає рішення про скорочення строку перебування іноземців та осіб без громадянства в Україні, видворення у тому числі у примусовому порядку, іноземців та осіб без громадянства з України, Згідно з пунктом 7 цього Положення Державна міграційна служба У країни здійснює свої повноваження безпосередньо та через головні управління (управління) міграційної служби в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, управління, відділи (сектори) міграційної служби в районах, районах у містах, містах обласного, республіканського (Автономної Республіки Крим) значення.

Отже, Положення про Державну міграційну службу України прямо передбачає можливість надання територіальним органам та підрозділам Державної міграційної служби України передбачених Положенням повноважень.

Пунктом 3 Типового положення про територіальні органи міністерства та іншого центрального органу виконавчої влади, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 травня 2011 року N 563, встановлено, що завданням територіальних органів є реалізація повноважень міністерства та іншого центрального органу виконавчої влади на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці.

Судом достовірно встановлено і підтверджено наявними матеріалами справи, що у відповідача законні підстави для знаходження на території України відсутні, залишати територію України наміру не має, тому є всі підстави вважати, що в разі прийняття вищевказаними органів рішення про видворення, громадянин Республіки Узбекистан ОСОБА_3 буде ухилятися від виконання цього рішення.

Крім того, ст. 4 вищевказаного Закону визначені підстави для перебування іноземців та осіб без громадянства на території України, однак, суду, при розгляді даної справи, жодних підстав, які визначені в наведеній статті, відповідачем не надано.

Щодо відповідача, обставин, які вказані в статті 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод або ж статті 31 Закону України « Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», та унеможливлюють примусове видворення за межі України не встановлено. Також не встановлено обставин, відповідно до яких на відповідачів поширюється дія Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту».

Порушення відповідачем законодавства України про перебування на території держави, невжиття заходів щодо вчинення будь-яких дій щодо легалізації перебування на території іноземної для відповідачів держави, який на даний час ніде не працює та не мають джерела існування, що свідчить про його можливе ухилення від виїзду в разі прийняття рішення органом ДМС про видворення та є достатньою підставою для примусового видворення його з України за судовим рішенням.

Відповідно до роз'яснень, викладених у п.26 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду від 25.06.2009 року № 1 "Про судову практику розгляду спорів щодо статусу біженця та особи, яка потребує додаткового або тимчасового захисту, примусового повернення і примусового видворення іноземця чи особи без громадянства з України та спорів, пов'язаних із перебуванням іноземця та особи без громадянства в Україні" іноземець та особа без громадянства можуть бути примусово видворенні за межі України з підстав та в порядку, що визначені статтею 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», статтею 13 Закону України «Про імміграцію». Примусове видворення та затримання іноземця та особи без громадянства здійснюється лише на підставі постанови адміністративного суду.

Вказані обставини дають суду підстави зробити висновок, що позовні вимоги позивача засновані на законі, є обґрунтованими, знайшли своє повне підтвердження в ході судового розгляду. В зв'язку з чим позов підлягає повному задоволенню.

Відповідно до п. 22 ст. 22 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» стосовно іноземців та осіб без громадянства, котрі не мають коштів для відшкодування витрат, пов"язаних з видворенням їх за межі України, видворення здійснюється за рахунок держави.

Таким чином, враховуючи майновий стан відповідача, суд вважає за доцільне усі витрати, пов"язані з примусовим видворенням за межі України, здійснити за рахунок держави.

Відповідно до ч.4 ст. 94 КАС України, судові витрати з відповідачів не стягуються.

На підставі наведеного, Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства»,Закону України «Про імміграцію»,керуючись ст.ст. 50, 94, 159, 160, 161, 162, 163, 173, 183-5 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Адміністративний позов ДАРНИЦЬКОГО РАЙОННОГО ВІДДІЛУ ГОЛОВНОГО УПРАВЛІННЯ ДЕРЖАВНОЇ МІГРАЦІЙНОЇ СЛУЖБИ УКРАЇНИ в м. КИЄВІ про примусове видворення з України громадянина Республіки Узбекистан ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та затримання з метою поміщення до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконного перебувають на території України - задовольнити в повному обсязі.

Затримати громадянина Республіки Узбекистан ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1, тимчасово перебуваючого за адресою: АДРЕСА_1, хостел з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які не законно перебувають на території України, на строк, який не може перевищувати 6 (шість) місяців.

Примусово видворити за межі території України громадянина Республіки Узбекистан ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1, тимчасово перебуваючого за адресою: АДРЕСА_1, хостел, за рахунок коштів державного бюджету України.

На підставі п. 5 ч. 2 ст.256 КАС України постанову допустити негайного виконання.

Копії постанови суду невідкладно видати сторонам по справі.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Київського адміністративного апеляційного суду через Дарницький районний суд м. Києва шляхом подачі апеляційної скарги протягом 5 днів з дня отримання її копії.

СУДДЯ Л.К. ЛЕОНТЮК