Справа № 804/16182/15
Суддя: Дадим Ю.М.
Дата ухвалення: 2016-11-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

08 листопада 2016 рокусправа № 804/16182/15

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Дадим Ю.М.

суддів: Уханенка С.А. Богданенка І.Ю.

за участю секретаря судового засідання: Сколишева О.О.,

за участю:

позивача: ОСОБА_1,

представника позивача: ОСОБА_2,

представника відповідача: Грановського М.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Дніпропетровській області на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15.06.2016 року у справі № 804/16182/15 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства внутрішніх справ України, Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Дніпропетровській області про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з адміністративним позовом до Міністерства внутрішніх справ України, Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Дніпропетровській області, в якому просила:

- стягнути з Відповідачів одноразову грошову допомогу у розмірі 26689.32 грн.;

- зобов'язати Відповідачів призначити, нараховувати та сплачувати, починаючи з 06.11.2105 року протягом наступних двох календарних місяців щомісячну грошову допомогу сумі 125.00 грн.;

- стягнути з Відповідачів середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку;

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15.06.2016 року адміністративний позов було задоволено частково. Зобов'язано Головне Управління МВС України в Дніпропетровській області нарахувати та виплатити одноразову грошову допомогу при звільненні ОСОБА_1 у відповідності до повних 13 років служби та виходячи з 50% посадового окладу, що передував моменту звільнення.

Головне управління Міністерства внутрішніх справ України у Дніпропетровській області, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, звернулось з апеляційною скаргою, в якій просить постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15.06.2016 року скасувати, та винести нове рішення, яким в задоволенні адміністративного позову відмовити.

У відповідності до ст.. 195 КАС України суд апеляційної інстанції розглядає справу в межах доводів апеляційної скарги.

Оскільки позивачем не оскаржується постанова суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог, суд апеляційної інстанції вважає за можливе розглянути справу в частині задоволених позовних вимог в межах доводів апеляційної скарги відповідача.

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного судового рішення норм матеріального та процесуального права, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 з 15.08.2002р. по 06.11.2015р. проходила службу в органах внутрішніх справ Головного управління МВС України в Дніпропетровській області, що підтверджується трудовою книжкою НОМЕР_1 від 23.09.2011р. на ім'я ОСОБА_1

Наказом Головного Управління МВС України в Дніпропетровській області № 416 о/с від 29.09.2015 року, відповідно до п.3 ст.25 Закону України «Про відпустки», надано відпустку без збереження заробітної плати для догляду за дитиною до досягнення нею 6-ти років, майору міліції ОСОБА_1 старшому слідчому слідчого відділення лінійного відділу в річковому порту «Дніпропетровськ» ГУМВС, з 1 жовтня 2015 року по 1 січня 2016 року.

Наказом Головного Управління МВС України в Дніпропетровській області № 485 о/с від 06.11.2015 року, ОСОБА_1 старшого слідчого слідчого відділення лінійного відділу в річковому порту «Дніпропетровськ» ГУМВС звільнено з органів внутрішніх справ у запас Збройних Сил за п. 64 «г» «Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ» через скорочення штатів з 06.11.2015р. Вислуга років на день звільнення складає 13 років 02 місяці 21 день.

03 грудня 2015 року ОСОБА_1 звернулася до Головного управління національної поліції в Дніпропетровській області із заявою, в якій просила виплатити їй вихідну допомогу у зв'язку зі звільненням за п.64 «г» (через скорочення штатів), як на підставу послалась на Інструкцію про порядок виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу ОВС, затвердженої Наказом МВС №499 від 31.12.2007р.

За результатами розгляду вказаної заяви, Головне Управління МВС України в Дніпропетровській області листом №9/Т-5 від 15.12.15р. надало позивачу відповідь, в якій повідомлено, що згідно ст. 9 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», у разі звільнення зі служби, у зв'язку із скороченням штатів одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності вислуги 10 років і більше. Відповідно до Інструкції «Про порядок виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ», затвердженої наказом МВС України від 31.12.2007 року № 499 особам рядового і начальницького складу надається відпустка по догляду за дитиною без збереження грошового забезпечення. Таким чином, підстав для нарахування і виплати одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби немає.

Не погодившись з невиплатою одноразової грошової допомоги, Позивач звернулась до суду з метою захисту своїх порушених прав та інтересів.

Вирішуючи спір між сторонами та відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що перебування особи у відпусті по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку не може невілювати їх право на отримання зазначеної грошової допомоги за умови наявності 10 років, у зв'язку наявні підстави для зобов'язання Відповідача нарахувати та виплатити Позивачу одноразову грошову допомогу виходячи з 50% посадового окладу, що передував моменту звільнення.

Суд апеляційної інстанції частково погоджується з зазначеними висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ст.9 Закону України Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», особам рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом та звільняються зі служби за станом здоров'я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. У разі звільнення зі служби за віком, у зв'язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, у зв'язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, а також у зв'язку з настанням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу військовослужбовцем-жінкою, яка має дитину (дітей) віком до 16 років, одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності вислуги 10 років і більше.

Аналогічне положення закріплено в абзацах першому - третьому пункту 10 постанови N 393, згідно з якими військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації, державної пожежної охорони, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби:

- які звільняються із служби за станом здоров'я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби;

- які звільняються із служби за віком, у зв'язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, за наявності вислуги 10 років і більше виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби <...>.

Наведені положення пункту 10 постанови N 393 не пов'язують виплату одноразової грошової допомоги з набуттям права на пенсію.

Зі змісту зазначених норм вбачається, що частиною першою статті 9 цього Закону встановлені дві підстави для виплати одноразової грошової допомоги зазначеним в ній особам: які мають право на пенсію за цим Законом та звільняються зі служби за станом здоров'я та які звільнені зі служби за віком, у зв'язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, систематичним невиконанням умов контракту командуванням за наявності вислуги 10 років і більше.

Як свідчать встановлені обставини справи, станом на час звільнення з органів внутрішніх справ, вислуга років Позивача складала 13 років 02 місяці та 21 день, а підставою для звільнення було скорочення штатів, що виходячи з приписів чинного законодавства надає їй право на отримання одноразової грошової допомоги.

Однак, в апеляційній скарзі Відповідач зазначає, що ОСОБА_1 на час звільнення з органів внутрішніх справ України грошове забезпечення не отримувала з огляду на перебування у відпустці по догляду за дитиною без збереження заробітної плати, у зв'язку з чим, враховуючи відсутність порядку розрахунку розміру грошового забезпечення, з якого повинна розраховуватись одноразова грошова допомога при звільнені для працівників міліції, що перебували у відпустці без збереження заробітної плати, в діях Відповідача по не нарахуванню такої допомоги відсутній протиправний характер.

Водночас, суд апеляційної інстанції зазначає, що одноразова грошова допомога особам рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяких інших осіб, які звільнені зі служби за віком, у зв'язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, систематичним невиконанням умов контракту командуванням має разовий характер.

Право на її одержання пов'язане з наявністю 10-річної вислуги та звільненням зі служби, зокрема, з указаних підстав.

У зв'язку з зазначеним, суд апеляційної інстанції вважає обґрунтованими висновки суду першої інстанції, що перебування таких осіб у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку не може невілювати їх право на отримання зазначеної грошової допомоги за умови наявності 10 років вислуги.

Поряд з цим, що стосується посилань апелянта на відсутність порядку розрахунку розміру грошового забезпечення при розрахунку одноразової грошової допомоги при звільнені для працівників міліції, що перебували у відпустці без збереження заробітної плати, суд апеляційної інстанції зазначає, що приписи законодавства, які визначають умови призначення одноразової грошової допомоги не містять жодних посилань та виключень щодо неможливості нарахування такої допомоги особам, які зокрема перебували у відпустці без збереження заробітної плати та мають загальний характер по відношенню до осіб, які відповідають визначеним ним вимогам.

Зазначене зумовлює наявність у Позивача права на отримання такої грошової допомоги, яке у разі його невизнання або невиконання, підлягає судовому захисту.

Таким чином, виходячи з приписів чинного законодавства та встановлених обставин справи, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції щодо необхідності нарахування Позивачу одноразової грошової допомоги.

При цьому, як вбачається з матеріалів справи, суд першої інстанції при вирішенні спору, дійшов висновку щодо необхідності розрахування Позивачу 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби у відповідності до посадового окладу, що передував події (звільненню), виходячи з положень «Порядку обчислення середньої заробітної плати», затвердженого постановою КМУ від 08.02.1995 року №100.

Однак, суд апеляційної інстанції зазначає, що передбачені законодавством про працю норми її оплати і порядок вирішення спорів про останню не поширюються на військовослужбовців та прирівняних до них осіб (рядовий і начальницький склад органів внутрішніх справ тощо).

Вказана позиція також зазначена в п.2 Постанови пленуму Верховного суду України від 24.12.1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці.

Отже, застосування до спірних правовідносин приписів «Порядку обчислення середньої заробітної плати» є безпідставним.

Також, суд апеляційної інстанції зауважує, що виходячи з приписів ст.9 Закону України Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», одноразова грошова допомога підлягає розрахунку в розмірі 50 відсотків саме місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Тобто, в даному випадку, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку щодо необхідності зобов'язання Головного управління МВС України в Дніпропетровській області здійснити нарахування та виплату Позивачу одноразової грошової допомоги виходячи з 50% посадового окладу, що передував моменту звільнення.

Відповідно до ч.1 ст.201 КАС України, підставами для зміни постанови або ухвали суду першої інстанції є правильне по суті вирішення справи чи питання, але із помилковим застосуванням норм матеріального чи процесуального права.

В даному випадку, як було встановлено за результатом апеляційного розгляду, судом першої інстанції було правильно вирішено по суті спірні правовідносини, але із помилковим застосуванням норм матеріального та процесуального права, що свідчить про необхідність його зміни.

Також, відповідно до ч.1, ч.3 ст.94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа. Якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Як вбачається з матеріалів справи, позовні вимоги Позивача підлягають частковому задоволенню, а саме задоволенню підлягає одна немайнова вимога, за яку Позивачем був сплачений судовий збір у розмірі 488.00 грн., що підтверджується квитанцією №ПН4056 від 07.12.2015 року.

При цьому, питання щодо розподілу судових витрат судом першої інстанції вирішено не було.

Таким чином, виходячи з зазначеного, сплачений Позивачем судовий збір за подання адміністративного позову у розмірі 488.00 грн. підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань Відповідача.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що постанова Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15.06.2016 року підлягає зміні.

Керуючись ч.3 ст.160, ст. 195, ст. 196, ст. 198, ст. 201, ст. 205, ст. 207 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Дніпропетровській області - задовольнити частково.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15.06.2016 року у справі № 804/16182/15- змінити, виключивши з мотивувальної частини рішення посилання на положення постанови Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року №100 «Про затвердження порядку обчислення середньої заробітної плати» та виклавши абзац 2 резолютивної частини у наступній редакції: «Зобов'язати Головне управління МВС України в Дніпропетровській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу при звільненні в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за 13 календарних років служби.

Стягнути на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір за подання адміністративного позову у розмірі 488.00 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Дніпропетровській області.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів.

Головуючий: Ю.М. Дадим

Суддя: С.А. Уханенко

Суддя: І.Ю. Богданенко