Справа № 539/1716/16-а
Суддя: Заїка М.М.
Дата ухвалення: 2016-11-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
УХВАЛА

11 листопада 2016 року м. Київ К/800/30557/16

Суддя Вищого адміністративного суду України Заїка М.М., перевіривши можливість розгляду касаційної скарги ОСОБА_1 на постанову Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 25 серпня 2016 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 20 жовтня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Заступника начальника Лубенського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області Демидченко Ліни Василівни , Лубенського міськрайонного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області про визнання рішення неправомірним та його скасування,

в с т а н о в и в :

Позивач, ОСОБА_1, звернувся до Лубенського міськрайонного суду Полтавської області з позовом до Заступника начальника Лубенського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області Демидченко Ліни Василівни, Лубенського міськрайонного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області в якому просив визнати рішення відповідача, а саме постанову про закінчення виконавчого провадження від 26.05.2016 року згідно виконавчого листа №2-а-2786/09, виданого 18.09.2014 року, неправомірною та скасувати її.

Постановою Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 25 серпня 2016 року, залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 20 жовтня 2016 року позов ОСОБА_1 було залишено без задоволення.

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції, з висновоком якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з наступного.

Постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 22.04.2010 року постанову Лубенського міськрайонного суду Полтавської області за позовом ОСОБА_1 до УПФУ в м. Лубнах від 03.09.2009 року по справі № 2-а-2786/09/1618 змінено. Викладено абзаци 2, 3 резолютивної частини постанови в такій редакції "визнати дії УПФУ в м. Лубнах, щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 державної пенсії та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю починаючи з 03.08.2008 року неправомірними. Зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в м. Лубнах здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 відповідно до ст. ст. 50, 54 ЗУ "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", виходячи з розрахунку мінімальної пенсії за віком, визначеної ч.1 ст. 28 ЗУ "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" та провести відповідні виплати, починаючи з 03.08.2008 року". В іншій частині постанову Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 03.09.2009 року залишено без змін.

Законом не встановлюється а ні строковість, а ні обмеження у часі виплати пенсії, оскільки з самого визначення поняття пенсії випливає, що ці виплати здійснюються на постійній основі, один раз на місяць протягом невизначеного періоду часу.

В цьому випадку визначається лише дата, з якої особа має право на отримання пенсії (чи її перерахунок), тоді як, кінцевий термін, або строк, на який призначається пенсія не може встановлюватись, оскільки це суперечить самому визначенню та суті пенсії.

Враховуючи викладене, виплату пенсії позивачу не може бути обмежено будь-яким кінцевим терміном або строком, оскільки це б обмежувало право позивача на отримання державної пенсії, яка повинна виплачуватись постійно, один раз на місяць протягом невизначеного часу та без встановлення будь-якого терміну або строку виплати пенсії.

Необхідно зазначити, що пунктом 7 Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2011 рік» від 14 червня 2011 року №3491-VI (далі - Закон №3491-VI) Прикінцеві положення Закону України «Про Державний бюджет України на 2011 рік» від 28 грудня 2010 року №2857-VІ доповнено пунктом 4, яким установлено, що у 2011 році норми і положення статей 39, 50, 51, 52, 54 Закону України «Про статус та соціальний захист осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України виходячи з наявного фінансового ресурсу бюджету Пенсійного фонду України на 2011 рік.

Отже, цим Законом визначення порядку та розмірів виплат указаним категоріям громадян делеговано Кабінету Міністрів України.

Конституція України не встановлює пріоритету застосування того чи іншого закону, в тому числі залежно від предмета правового регулювання. Немає також закону України, який би регулював питання подолання колізії норм законів, що мають однакову юридичну силу.

Водночас, Конституційний Суд України у пункті 3 мотивувальної частини Рішення від 03 жовтня 1997 року №4-зп у справі про набуття чинності Конституцією України зазначив, що конкретна сфера суспільних відносин не може бути водночас врегульована однопредметними нормативними правовими актами однакової сили, які за змістом суперечать один одному. Звичайною є практика, коли наступний у часі акт містить пряме застереження щодо повного або часткового скасування попереднього. Загальновизнаним є й те, що з прийняттям нового акта, якщо інше не передбачено самим цим актом, автоматично скасовується однопредметний акт, який діяв у часі раніше.

Враховуючи те, що останнім в часі є Закон №3491-VI, то пріоритетними в даному випадку є положення саме цього Закону.

26 грудня 2011 року Конституційний Суд України Рішенням №20-рп/2011 у справі за конституційними поданнями щодо відповідності Конституції України (конституційності) пункту 4 розділу VI «Прикінцеві положення» Закону України «Про Державний бюджет України на 2011 рік» від 14 червня 2011 року №3491-VI визнав вказані зміни конституційними.

Водночас, відповідно до правової позиції Конституційного Суду України, викладеної в Рішенні від 26 грудня 2011 року №20-рп/2011, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними, механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через можливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Поряд з цим, такі заходи можуть бути обумовлено необхідністю запобігання чи усунення реальних загроз економічній безпеці України, що згідно з частиною першою статті 17 Конституції України є найважливішою функцією держави.

В свою чергу, Рішенням Конституційного Суду України від 25 січня 2012 року №3-рп/2012 у справі за конституційним поданням правління Пенсійного фонду України щодо офіційного тлумачення деяких статей Конституцій України, Бюджетного кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України в системному зв'язку з окремими положеннями Конституції України суд розтлумачив, що Кабінет Міністрів України регулює порядок та розміри соціальних виплат та допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, відповідно до Конституції та законів України.

На виконання вимог пункту 7 Закону №3491-VI Кабінетом Міністрів України прийнято постанову «Про встановлення деяких виплат, що фінансуються за рахунок коштів державного бюджету» від 06 липня 2011 року №745, якою розміри пенсій для інвалідів, щодо яких встановлено причинний зв'язок інвалідності з Чорнобильською катастрофою, встановлено в абсолютних сумах. Ця постанова набрала чинності з 23 липня 2011 року.

Таким чином, з 23 липня 2011 року чинним законодавством встановлено інші, ніж передбачені статтями 49, 50, 54, 67 Закону України «Про статус та соціальний захист осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», розміри державної та додаткової пенсії особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Тобто, з 23 липня 2011 року в Україні змінилося правове регулювання, на підставі якого здійснювались соціальні виплати, які одержував позивач.

Судами встановлено, що позивач отримував пенсію із розрахунку основної пенсії 8 мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, в розмірі 75% мінімальної пенсії за віком, відповідно до вимог ст.50, ч.4 ст.54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" до 01.11.2011 року, що спростовує доводи позивача про те, що жодної виплати боржник УПФУ в м.Лубни та Лубенському районі позивачу, як стягувачу, не здійснило.

Отже, державним виконавцем виконано обов'язки щодо примусового виконання постанови Харківського апеляційного адміністративного суду від 22.04.2010 року у справі № 2-а- 2786/09/1618.

Необхідно зауважити на те, що постанова Харківського апеляційного адміністративного суду від 22.04.2010 року по справі № 2-а- 2786/09/1618 не є рішенням про стягнення коштів, а є рішенням про зобов'язання вчинити певні дії, в зв'язку з чим не містить визначеної суми, що підлягає стягненню на користь стягувача. Обов'язок щодо визначення такої суми покладено на боржника та, відповідно до наявних доказів, ним виконано.

Отже, відповідачем 26.05.2016 правомірно прийнято постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі п.8 ст.49, ст. 50 Закону України "Про виконавче провадження", а тому колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для її скасування.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 не погоджуючись з рішеннями судів першої та апеляційної інстанції, посилаючись на допущені судами порушення норм матеріального і процесуального права, просить скасувати судові рішення першої та апеляційної інстанції та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

В обгрунтування касаційної скарги зазначає, що при винесенні постанови та ухвали суди обмежилися викладенням заперечень відповідача на його позовну заяву і не прийняли жодних зусиль для перевірки обгрунтування його позовних вимог та не взяли до уваги позицію Верховного Суду України про те, що відсутність бюджетних асигнувань не є підставою у відмові виконання рішень суду.

У відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з огляду на наступне.

Відповідно до пункту 5 частини 5 статті 214 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Обставини, які зазначені скаржником у касаційній скарзі, досліджувалися та перевірялися судами попередніх інстанцій з наданням їм належної правової оцінки. Виходячи зі змісту касаційної скарги та оскаржуваних судових рішень, касаційна скарга є необґрунтованою, а викладені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи, оскільки заявник не наводить підстав, які б дозволили вважати, що судами неправильно застосовано норми матеріального або процесуального права.

Аналогічний висновок щодо застосування вищезазначених норм матеріального права міститься у постанові Верховного Суду України від 02 червня 2015 року (справа №21-317а15).

Крім того, відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року №3477-IV суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

В рішенні Європейського суду з прав людини від 03 червня 2014 року у справі «Великода проти України» (заява №43331/12) щодо невиконання рішення, яким управління Пенсійного фонду України було зобов'язано здійснити перерахунок та виплачувати їй пенсію з 01 грудня 2008 року. Суд визнав заяву неприйнятною як повністю необґрунтовану. Європейський суд з прав людини дійшов висновку, що подальша дія вищезазначеного судового рішення закінчилася, коли у законодавство, яке регулювало пенсійні виплати заявниці, було внесено зміни. Відповідно, обов'язок Уряду забезпечити виконання рішення закінчився щонайпізніше, коли змінене законодавство було застосовано до пенсії заявниці. Протягом зазначеного періоду заявниця отримувала пенсію згідно з рішенням суду від 19 січня 2010 року, і таким чином для скарги немає підстав.

З огляду на викладене та керуючись статтями 211, 214 Кодексу адміністративного судочинства України,

у х в а л и в :

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 25 серпня 2016 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 20 жовтня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Заступника начальника Лубенського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області Демидченко Ліна Василівна , Лубенського міськрайонного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області про визнання рішення неправомірним та його скасування.

Копію ухвали разом з доданими до скарги матеріалами направити скаржнику.

Ухвала може бути переглянута Верховним Судом України в порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України.

Суддя М.М. Заїка