Справа № 2-а-76/2010
Суддя: Бондаренко І. А.
Дата ухвалення: 2010-01-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа №2а-2301/2009 р.
ПОСТАНОВА

Іменем України

4січня 2010 року Бориспільський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого судді: при секретарі:

ОСОБА_1 ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Борисполі адміністративний позов ОСОБА_3 до управління Пенсійного фонду України у Бориспільському районі Київської області про стягнення недоплаченої щомісячної державної соціальної допомоги дитині війни, -

в становив:

Позивачка ОСОБА_3 звернулася до суду з даним адміністративним позовом про визнання відмови у перерахунку соціальної допомоги, передбаченої ст. 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" з боку управління Пенсійного фонду України у Бориспільському районі Київської області та зобовязання відповідача нарахувати на користь останнього недоплачену йому як дитині війни щомісячну державну соціальну допомогу за період з 01.01.2006 року до 31.12.2007 року в сумі 2733 грн. 30 коп.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що він відповідно до ст. 1 ЗУ "Про соціальний захист дітей війни" від

18.11.2004року № 2195-1V є дитиною війни. Згідно зі статтею 6 зазначеного Закону з 01.01.2006 року йому повинна виплачуватися щомісячна соціальна допомога у розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком. У

2006- 2007 роках така допомога позивачу не виплачувалась. Оскільки невиплата щомісячної соціальної допомоги здійснена відповідачем протиправно, зважаючи на рішення Конституційного суду України від

09.07.2007року №6-рп/2007, ОСОБА_3 просила задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі.

Також просив відновити пропущений з поважних причин строк на звернення до адміністративного суду.

В судовому засіданні позивач свої вимоги підтримав, обставини справи підтвердив. Зазначив, що дізнався про порушення свого права на отримання такої допомоги лише після отримання відповіді з управління пенсійного фонду, а тому не пропустив строк на звернення до суду.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, проте надав письмові заперечення та заяву про розгляд справи за відсутності представника управління пенсійного фонду. Заперечення зводились до того, що на момент звернення позивача до суду не визначений механізм проведення відповідних виплат, передбачених ст. 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни", а тому не встановлено яким саме органом та за рахунок яких коштів повинні здійснюватись призначення та виплата соціальної допомоги. Невірним, на думку відповідача, є застосування до даних відносин при призначенні та виплаті допомоги мінімального розміру пенсії, визначеного в ст. 28 Закону України "Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування". Також відповідач просив врахувати положення ст.ст. 99, 100 КАС України, зважаючи на періоди за які просить задовольнити позовні вимоги ОСОБА_3 та часу її звернення до суду, що свідчить про пропущення позивачкою строку на звернення за попередні роки. На підставі викладеного представник управління Пенсійного фонду просив у задоволенні позову відмовити.

Суд, заслухавши думку позивача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню по наступним підставам.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 відповідно до її віку (ІНФОРМАЦІЯ_1), відмітки в пенсійному посвідченні та ст. 1 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" від 18.11.2004 року є пенсіонером за віком та має статус дитини війни. Вказані обставини підтверджуються копією паспорту та пенсійного посвідчення позивача.

Позивач перебуває на обліку в управлінні Пенсійного фонду України у Бориспільському районі Київської області, що визнано відповідачем у справі в своїх письмових запереченнях та підтверджується пенсійним посвідченням.

У відповідності до ст.6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни, який набрав чинність з

01.01.2006року, дітям війни до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги виплачується підвищення у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком.

Згідно з ч.І ст.28 Закону України „Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування розмір мінімальної пенсії за віком дорівнює розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Однак, управління Пенсійного фонду України у Бориспільському районі, починаючи з 01.01.2006 року до 31.12.2007 року, до пенсії, що виплачувалась позивачу, не додавало 30% прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, а з 01.01.2008 року обмежилось виплатою лише 10% прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, що втратили працездатність, про що свідчить відповідь відповідача від

26.05.2009року.

Крім того, вказаним листом управління Пенсійного фонду України у Бориспільському районі відмовило позивача у перерахунку призначеної пенсії з урахуванням підвищення її розміру на всі 30% прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність за оспорюваний позивачем період.

Ці обставини сторони визнають, тому за правилами ч.1 ст.72 КАС України вони не потребують доказування.

Як зазначив відповідач у вказаному вище листі та письмових запереченнях долучених до матеріалів справи, управління Пенсійного фонду України у Бориспільському районі в період з 01.01.2007 року по 31.12.2007 року, здійснювало нарахування, та виплату надбавки до пенсії дітям війни на підставі ст. 6 Закону від

24.11.2004року з урахуванням положень п. 12 ст. 71 Закону України "Про Державний бюджет України на

2007рік", якими дію такої статті зупинено, й виплати допомоги здійснювалась протягом 2007 року лише дітям війни які є інвалідами. Оскільки позивач не є інвалідом, то така допомога й не виплачувалась останньому.

Починаючи з 01.01.2008 року управління керувалось положеннями Закону України "Про Державний бюджет України на 2008 рік та внесення змін до деяких законодавчих актів України" та постанови Кабінету Міністрів України від 28.05.2008 року №530 "Деякі питання соціального захисту окремих категорій громадян", відповідно до яких позивачу нараховувалось та виплачувалась зазначена надбавка до пенсії як дитині війни в розмірі 10% прожиткового мінімуму встановленого для осіб, які втратили працездатність.

Відповідно до ст.152 Конституції України закони, та інші нормативно-правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність. Таким чином, положення Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік» втратили чинність з моменту прийняття рішення Конституційним Судом України.

У відповідності зі статтями 1, 13 Закону України «Про Конституційний Суд України» єдиним органом конституційної юрисдикції в Україні є Конституційний Суд України, який приймає рішення та дає висновки у справах щодо конституційності законів та інших правових актів Верховної Ради України, актів Президента України, актів Кабінету Міністрів України, правових актів Верховної Ради Автономної Республіки Крим.

Отже до компетенції адміністративних судів, як судів загальної юрисдикції, належить надання висновків щодо відповідності нормативно-правових актів законам України (законності), в той час як прийняття рішень та надання висновків щодо конституційності законів та інших нормативно-правових актів є виключною юрисдикцією Конституційного Суду України.

Зважаючи на вказані норми законів, при розгляді цієї справи суд не застосовує п.12 ст.71 Закону України „Про державний бюджет України на 2007 рік, яким була зупинено нарахування та виплата дітям війни надбавки до пенсії, та розділу II Закону України "Про державний бюджет України на 2008 рік та внесення змін до деяких законодавчих актів України", яким були внесені зміни в ст.6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни в частині, що стосується зменшення розміру надбавки до їх пенсій з 30% до 10% прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, виходячи з того, що рішеннями Конституційного Суду України від 9 липня 2007 року №б-рп/2007 та 22 травня 2008 року №10-рп/2008 п. 12 ст.71 Закону України „Про державний бюджет України на 2007 рік та розділ II Закону України "Про державний бюджет України на 2008 рік та внесення змін до деяких законодавчих актів України ", відповідно, визнані неконституційними.

Не підлягає застосуванню судом при вирішенні даної справи також постанова Кабінету Міністрів України від

28.05.2008року №530 „Про деякі питання соціального захисту окремих категорій громадян, оскільки її зміст не відповідає ст.6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни, як нормативно-правовому акту вищої юридичної сили.

Посилання відповідача на неможливість призначення пенсії з урахуванням підвищення на 30% мінімальної пенсії за віком у звязку з відсутністю відповідного механізму для визначення розміру цього підвищення, суд оцінює критично.

Застосування мінімального розміру пенсії, визначеного відповідно до Закону від 09.07.2003 року №1058-VI, проти чого також заперечує відповідач, не суперечить змісту ч.З ст. 28 цього ж Закону, оскільки інших розмірів мінімальної пенсії за віком законодавством України не передбачено. Застосування ж розміру прожиткового мінімуму для призначення грошових та соціальних допомог (пільг та гарантій) спеціально обумовлюється законодавством. В даному випадку таких обмежень судом не встановлено. Крім того, суд вважає за доцільне застосувати в даному випадку аналогію закону відповідно до ч. 7 ст.9 КАС України, оскільки суд повинен застосувати закон, що регулює подібні правовідносини.

З цих підстав, суд визнає незаконною відмову управління Пенсійного фонду України у Бориспільському районі у перерахуванні вже призначеної пенсії та вважає достатніми підстави для зобов'язання відповідача здійснити перерахунок пенсії за віком, призначеної ОСОБА_3, з урахуванням підвищення її розміру на 30% прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

До такого висновку суд приходить також зважаючи на те, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом (ст.55 Конституції України). Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових чи службових осіб.

Згідно ч.І ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини", суди України, при розгляді справ, застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та Протоколи до неї, а також практику Європейського суду - як джерело права.

Згідно зі ст.1 Протоколу №1 до вказаної Конвенції, кожна фізична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Борги розглядаються у сенсі поняття "власності", яке міститься у ч.І ст.1 Протоколу №1 до Конвенції і яке не обмежене власністю на фізичні речі та залежить від формальної класифікації у національному законодавстві, борги, що становлять майно, можуть також розглядатись як "майнові права" і, таким чином, як власність.

Європейський Суд з прав людини при розгляді справи "Кечко проти України" зауважив, що в межах свободи дій держави визначати які надбавки виплачувати своїм робітникам з державного бюджету. Держава може вводити, припиняти чи закінчити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни в законодавство. Однак, якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах, доки відповідні положення є чинними. У зв'язку з чим Європейський суд не прийняв до уваги позицію Уряду України про колізію двох нормативних актів - Закону України "Про соціальний захист дітей війни", відповідно до якого встановлені надбавки з бюджету і який є діючим, та Закону України "Про державний бюджет" на відповідний рік, де положення останнього Закону, на думку уряду України, превалювали як Іех sресіаіs. Європейський суд не прийняв аргумент уряду України щодо бюджетних асигнувань, постільки органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов'язань.

Невиконання державою (в особі Пенсійного Фонду, на який покладено проведення виплат за аналогією з положеннями Закону України "Про бюджет України на 2008 рік та внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 28.12.2007 року за№107-У1) своїх соціальних зобов'язань щодо окремих громадян ставить їх у не рівні умови, підриває принцип довіри особи до держави і закономірно призводить до порушення принципів соціальної справедливості у правовій державі. Законами України "Про Державний бюджет України на 2007 рік" та "Про Державний бюджет України на 2008 рік" безпідставно скасовано та зменшено відповідно обсяг соціальної пільги, виплата якої передбачена іншим чинним Законом України, а саме Законом України "Про соціальний захист дітей війни" і гарантована Конституцією України.

На підставі викладеного, суд не приймає заперечення проти позову з боку відповідача, у тому числі і щодо законодавчого не врегулювання розміру мінімальної пенсії за віком, що підлягає застосуванню для обчислення розміру доплати, порядку виплат та джерел фінансування.

Суд також враховує, що згідно із Законом України "Про Державний бюджет України на 2006 рік" прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, становить, станом: з 1 січня - 350 гривень, з 1 квітня 359 гривень, з 1 жовтня - 366 гривень.

Згідно із Законом України "Про Державний бюджет України на 2007 рік" прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, становить: з 1 січня -380 гривень, з 1 квітня - 406 гривень, з 1 жовтня - 411 гривень.

Відповідно до Закону України "Про Державний бюджет на 2008 рік та внесення змін до деяких законодавчих актів України" прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, становить: з 1 січня - 470 гривень, зі квітня - 481 гривень, з 1 липня - 482 гривні, з 1 жовтня - 498 гривень.

Відповідно до Закону України "Про Державний бюджет на 2009 рік та внесення змін до деяких законодавчих актів України" прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, становить: з січня по грудень - 498 гривень.

Таким чином, сума невиплаченої соціальної допомоги за період з 01.01.2006 р. по 31.12.2007 р. становить 2733 грн. 30 коп.

Відповідно до вимог ч.2 ст.11 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі

позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного і захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять. Крім того, згідно ч. З ст. 105 КАС України, позовна заява може містити вимоги про стягнення з субєкта владних повноважень

коштів на відшкодування шкоди, завданим його незаконним рішення, дією чи бездіяльністю.

Суд також поновляє ОСОБА_3 строк звернення до адміністративного суду, оскільки у судовому засіданні встановлено, що пропуск строку звернення до суду є наслідком похилого віку позивача та його юридичної необізнаності. З урахуванням специфіки та складнощів спірних правовідносин та законодавства, яке їх регулює, ці обставини суд вважає поважними. Крім того, про порушення свого права за минулі роки позивач дізнався лише в листопаді 2009 році, а платежі відносно яких просить задовольнити позов ОСОБА_3 носять періодичний характер, і не є одноразовими виплатами.

Оскільки позивач оплатив судовий збір, а рішення виноситься на його користь, розмір такого збору, відповідно до ст. 94 КАС України, в сумі 3 гривні 40 копійок, підлягає відшкодуванню за рахунок відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 11, 71, 86, 94, 102, 128, 158-163, 186 Кодексу адміністративного счудочинства України, суд, -

постановив:

Поновити ОСОБА_3 строк для звернення до адміністративного суду.

Адміністративний позов ОСОБА_3 задовольнити.

Визнати протиправними дії управління Пенсійного фонду України у Бориспільському районі Київської області щодо неперерахування та виплати ОСОБА_3 як дитині війни щомісячної соціальної допомоги в розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком відповідно до ст. 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" від 24.11.2004 року за 2006-2007 роки.

Зобов'язати відповідача УПФУ у м. Борисполі нарахувати на користь ОСОБА_3

недоотриману внаслідок невиконання управлінням Пенсійного фонду України у Бориспільському районі Київської області своїх вимог законодавства України суму щомісячної державної соціальної як дитині війни за період з 01.01.2006 по 31.12.2007 року включно в загальному розмірі 2733 грн. 30 коп.

Заяву про апеляційне оскарження постанови суду може бути подано протягом 10 -ти днів з дня проголошення постанови.

Апеляційна скарга на постанову суду може бути подана протягом 20 - ти днів після подання заяви про апеляційне оскарження до апеляційного суду Київської області через Бориспільський міськрайонний суд.

Суддя: