Справа № 818/705/16
Суддя: Бенедик А.П.
Дата ухвалення: 2016-11-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 листопада 2016 р.Справа № 818/705/16
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Бенедик А.П.

Суддів: Калиновського В.А. , Мельнікової Л.В.

за участю секретаря судового засідання Жданюк А.О.

позивача - ОСОБА_1

представника позивача - ОСОБА_2

представника відповідачів та третьої особи - Данільченка О.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду у м.Харкові адміністративну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на постанову Сумського окружного адміністративного суду від 20.07.2016р. по справі №818/705/16

за позовом ОСОБА_1

до Голови Державної прикордонної служби України, Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України, третя особа Сумський прикордонний загін Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України

про визнання бездіяльності протиправною, визнання протиправним та скасування наказу, зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, ОСОБА_4, звернувся до суду адміністративним позовом до Голови Державної прикордонної служби України, Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України, третя особа Сумський прикордонний загін Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України, в якому, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, просив:

- визнати бездіяльність Голови Державної прикордонної служби України, щодо невчинення дій спрямованих на звільнення позивача на підставі пункту «г», частини 6 ст. 26 Закону України «Про військовий обов'язок та військову службу», протиправною;

- визнати наказ начальника Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України №298-ос від 14.06.2016 року протиправним та скасувати його;

- зобов'язати Голову Державної прикордонної служби України вчинити дії спрямовані на звільнення з військової служби позивача на підставі п."г" частини 6 ст.26 Закону України "Про військовий обов'язок та військову службу".

В обґрунтування позовних вимог вказує, що він проходив військову службу на посаді заступника начальника відділу з оперативно-розшукової роботи-начальника прикордонного оперативного відділення відділу прикордонної служби "Юнаківка" ІІ категорії (тип Б) 5 прикордонного загону (І категорії) Східного регіонального управління (Ікатегорії) Державної прикордонної служби України відповідно до контракту, укладеного 17.06.2014 року на термін до 16.06.2019 року. Відповідно до наказу Голови Адміністрації Державної прикордонної служби України №5т від 10.02.2016 "Про реорганізацію підрозділів оперативно-розшукової діяльності органів Державної прикордонної служби України" в Сумському прикордонному загоні проведено організаційно-штатні заходи і посада, яку обіймав позивач скорочена. 15.03.2016 року позивача попереджено можливе звільнення з військової служби за ч.6 ст.26 Закону України "Про військовий обов'язок та військову службу" не раніше ніж через два місяці після попередження. Позивачем 02.03.2016 року, 16.03.2016 року та 10.06.2016 року було подано рапорти про звільнення, на співбесідах висловлював бажання припинити проходження служби у ДПС України та відмовився від запропонованих посад, проте звільнений не був. Натомість, начальником Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України 14.06.2016 року був виданий наказ №298-ос про призначення позивача офіцером (оперуповноваженим) першого сектору міжрайонного оперативно-розшукового відділу(м.д.н.р.Краматорськ) оперативно-розшукового управління, про який було доведено до відома позивача 20.06.2016 року. Не погоджуючись із вказаними діями, позивач звернувся до суду із даним позовом.

Постановою Сумського окружного адміністративного суду від 20.07.2016 року в задоволенні адміністративного позову було відмовлено.

Не погодившись із судовим рішенням, представником позивача подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Сумського окружного адміністративного суду від 20.07.2016 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог про визнання бездіяльності Голови Державної прикордонної служби України та зобов'язанні вчинення дій щодо звільнення позивача, прийняти нову, якою визнати бездіяльність Голови Державної прикордонної служби України, щодо невчинення дій спрямованих на звільнення позивача на підставі пункту «г», частини 6 ст. 26 Закону України «Про військовий обов'язок та військову службу», протиправною та зобов'язати вчинити дії спрямовані на звільнення з військової служби позивача на підставі п."г" частини 6 ст.26 Закону України "Про військовий обов'язок та військову службу".

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, позивач посилається на прийняття оскаржуваної постанови з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Вказує, що враховуючи наявність всіх обставин, необхідних для звільнення позивача за п."г" ч. 6 ст.26 Закону України "Про військовий обов'язок та військову службу", відповідач у відповідності до вимог діючого законодавства мав звільнити позивача з військової служби. В зв'язку з чим, відмовляючи в задоволенні позовних вимог в частині визнання бездіяльності Голови Державної прикордонної служби України та зобов'язанні вчинення дій щодо звільнення позивача, суд першої інстанції дійшов до помилкового висновку про їх необґрунтованість.

Відповідач - Голова Державної прикордонної служби України, надав письмові заперечення на апеляційну скаргу, в яких, посилаючись на обґрунтованість та об'єктивність рішення суду, просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Представники сторін про дату, час та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином.

У судовому засіданні позивач та представник позивача підтримали вимоги апеляційної скарги та просили її задовольнити.

Представник відповідачів та третьої особи заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив відмовити в її задоволенні.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача та представників сторін, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено під час апеляційного розгляду, що відповідно до наказу начальника Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України від 21.03.2014 року №68-ос капітана ОСОБА_1 призначено заступником начальника відділу з оперативно-розшукової роботи-начальником прикордонного оперативно-розшукового відділення відділу прикордонної служби "Юнаківка" ІІ категорії (тип Б).

В квітні 2014 року позивачем укладений контракт про проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі, строком на 5 років з 17.06.2014 року по 16.06.2019 року.

Відповідно до наказу Голови Адміністрації Державної прикордонної служби України №5т від 10.02.2016 "Про реорганізацію підрозділів оперативно-розшукової діяльності органів Державної прикордонної служби України" внесено зміни до штату органів охорони державного кордону України Державної прикордонної служби України з терміном завершення організаційних заходів до 15.08.2016 року, і посада заступника начальника відділу з оперативно-розшукової роботи-начальника прикордонного оперативно-розшукового відділення відділу прикордонної служби "Юнаківка" ІІ категорії (тип Б) Сумського прикордонного загону виключена зі штату.

14.03.2016 року позивача попереджено про можливе звільнення у зв'язку із проведенням організаційно-штатних заходів.

17.03.2016 року в ході співбесіди з позивачем йому запропоновано посади в нових оперативно-розшукових підрозділах в межах Сумської області: начальника першого сектору оперативно-розшукового відділу ( з місцем дислокації н.п.Білопілля) оперативно-розшукового управління Східного регіонального управління (підполковник, посадовий оклад 1200 грн.); офіцера - оперуповноваженого четвертого сектору міжрайонного оперативно-розшукового відділу (з місцем дислокації н.п.Суми) оперативно-розшукового управління Східного регіонального управління (майор, посадовий оклад 1100 грн.)

10.06.2016 року в ході співбесіди позивачу було запропоновано посади начальника першого сектору міжрайонного оперативно-розшукового відділу (з місцем дислокації н.п.Суми) оперативно-розшукового управління Східного регіонального управління (підполковник, посадовий оклад 1200 грн.) та начальника п'ятого сектору міжрайонного оперативно-розшукового відділу (з місцем дислокації н.п.Суми) оперативно-розшукового управління Східного регіонального управління (підполковник, посадовий оклад 1200 грн.).

Від запропонованих посад позивач відмовився.

14.06.2016 року наказом начальника Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України №298-ос позивач призначений офіцером (оперуповноваженим) першого сектору міжрайонного оперативно-розшукового відділу (з м.д. н.п.Краматорськ) оперативно-розшукового управління згідно з підпунктом 4 пункту 93 Положення (на вищу посаду - у порядку просування по службі), на підставі рішення атестаційної комісії регіонального управління від 13.06.2016 року, клопотання начальника прикордонного загону від 08.06.2016 №30/7284, подання від 08.06.2016 року, службової записки тво заступника начальника регіонального управління з оперативно-розшукової роботи.

30.06.2016 року наказом начальника Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України №326-ос наказ від 14.06.2016 року №298-ос в частині призначення позивача офіцером (оперуповноваженим) першого сектору міжрайонного оперативно-розшукового відділу (з м.д.н.п.Краматорськ) оперативно-розшукового управління скасований як не реалізований, та призначено позивача на посаду заступника начальника відділу з персоналу відділу прикордонної служби "Юнаківка" ІІ категорії (типБ) згідно з підпунктом 5 пункту 93 Положення (на рівну посаду - у зв'язку зі скороченням штатів або проведенням організаційних заходів - за рішенням відповідного начальника).

Не погоджуючись із вказаними діями, позивач звернувся до суду із даним позовом.

Згідно положень ч. 1 ст. 195 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), рішення суду переглядається в межах апеляційної скарги.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з відсутності у позивача права вимагати звільнення з військової служби з підстав, визначених пунктом "г" ч.6 ст.26 Закону України "Про військовий обов'язок та військову службу", оскільки таке звільнення може відбуватися лише за ініціативи командування і за умови неможливості використання військовослужбовця на службі. При цьому, існувала можливість використання позивача на службі, зокрема, йому пропонувалося ряд посад, від яких він відмовився.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, враховуючи наступне.

У відповідності до положень частин 1, 2 статті 2 Закону України "Про військовий обов'язок і військову службу", військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров'я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов'язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Проходження військової служби громадянами України здійснюється у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом.

Згідно ч. 2 ст. 23 Закону України "Про військовий обов'язок і військову службу", для громадян України з числа осіб офіцерського складу, які приймаються на військову службу за контрактом та призначаються на посади, строк військової служби в календарному обчисленні встановлюється тривалістю від 2 до 5 років.

Указом Президента України "Про часткову мобілізацію" від 14.01.2015 року №15 Кабінету Міністрів України доручено перевести національну економіку України на функціонування в умовах особливого періоду в обсягах, що гарантують безперебійне забезпечення потреб Збройних Сил України та інших військових формувань України під час виконання покладених на них завдань, привести визначені галузі, підприємства, установи та організації у ступінь повна готовність.

Особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов'язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій (стаття 1 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" від 21.10.1993 № 3543-XII)

Частиною 8 статті 26 Закону України "Про військовий обов'язок і військову службу" передбачено, що під час дії особливого періоду з військової служби звільняються військовослужбовці:

1) з моменту оголошення мобілізації до часу, визначеного пунктами 2 або 3 цієї частини:

а) жінки, які мають дитину (дітей) віком до 18 років, якщо вони не висловили бажання продовжувати військову службу;

б) за станом здоров'я - на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби в мирний час, обмежену придатність у воєнний час, якщо вони не висловили бажання продовжувати військову службу;

в) у зв'язку з позбавленням військового звання в дисциплінарному порядку;

г) у зв'язку з обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, яким призначено покарання у виді позбавлення волі, обмеження волі або позбавлення військового звання;

ґ) через такі сімейні обставини або інші поважні причини: виховання матір'ю (батьком) - військовослужбовцем, яка (який) не перебуває у шлюбі, дитини або кількох дітей віком до 18 років, які з нею (з ним) проживають, без батька (матері); утримання матір'ю (батьком) - військовослужбовцем, яка (який) не перебуває у шлюбі, повнолітньої дитини віком до 23 років, якщо вона (він) є інвалідом I чи II групи; необхідність постійного стороннього догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), що підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії для осіб віком понад 18 років чи лікарсько-консультативної комісії для осіб до 18 років; наявність у військовослужбовця трьох і більше дітей віком до 18 років;

д) у зв'язку з проведенням організаційних заходів у порядку, визначеному Генеральним штабом Збройних Сил України, за умови завершення виконання визначених завдань;

е) через службову невідповідність осіб рядового, сержантського і старшинського (крім прапорщиків, старших прапорщиків, мічманів, старших мічманів) складу у разі невиконання службових обов'язків;

є) призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, а також які вислужили встановлені строки строкової військової служби, військової служби за призовом осіб офіцерського складу у строки, визначені рішенням Президента України;

ж) які вислужили строк військової служби за контрактом, укладеним на умовах, передбачених абзацом другим частини третьої статті 23 цього Закону;

з) які досягли граничного віку перебування військовозобов'язаних у запасі, якщо вони не висловили бажання продовжувати військову службу під час особливого періоду;

Військовослужбовці також можуть бути звільнені з військової служби з підстав, передбачених пунктами "в", "г", "е", "є", "и" частини шостої та пунктами "в", "г", "е", "є" частини сьомої цієї статті;

Також з військової служби звільняються військовослужбовці, які є студентами, аспірантами чи докторантами денної форми навчання та були призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період. Такі особи можуть продовжувати військову службу, якщо вони виявили таке бажання;

2) під час воєнного стану:

а) які досягли граничного віку перебування військовозобов'язаних у запасі, якщо вони не висловили бажання продовжувати військову службу під час особливого періоду;

б) визнані за станом здоров'я непридатними до військової служби з виключенням з військового обліку;

в) у зв'язку з обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, яким призначено покарання у виді позбавлення волі, обмеження волі;

г) призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, а також які вислужили встановлені строки строкової військової служби, військової служби за призовом осіб офіцерського складу у строки, визначені рішенням Президента України;

3) після прийняття рішення про демобілізацію:

а) призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, а також які вислужили встановлені строки строкової військової служби, військової служби за призовом осіб офіцерського складу, у строки, визначені рішенням Президента України;

б) у зв'язку із закінченням строку контракту, укладеного під час особливого періоду, та небажанням проходити військову службу за новим контрактом.

Згідно зі статтею 11 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", рішення про демобілізацію із внесенням його на затвердження Верховною Радою України приймає Президент України. На даний час такого рішення не приймалося.

В свою чергу, пунктом "г" частини 6 статті 26 Закону України "Про військовий обов'язок і військову службу" передбачено, що контракт припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом звільняються з військової служби у зв'язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів у разі неможливості їх використання на службі.

Пунктом 267 Положення про проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі України, затвердженого Указом Президента України від 29.12.2009 року №1115/2009, визначено також, що контракт припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби з підстав, визначених п. "г" частини шостою статті 26 Закону України "Про військовий обов'язок та військову службу", з ініціативи командування органу Держприкордонслужби.

Відповідно до підпункту 4 п.270 Положення звільнення військовослужбовців з військової служби з підстав, передбачених пунктом "г" частини другої, частинами третьою, шостою і сьомою статті 26 Закону України "Про військовий обов'язок і військову службу", здійснюється: у військових званнях до генерал-полковника (адмірала) включно, у тому числі військовослужбовців, які підлягають звільненню у зв'язку із проведенням організаційно-штатних заходів, у разі неможливості їх використання на службі та осіб офіцерського складу за службовою невідповідністю у порядку дисциплінарного стягнення - Головою Державної прикордонної служби України. Призначення ж військовослужбовців, осіб офіцерського складу , відповідно до п.89 Положення здійснюється на посади у структурних підрозділах регіонального управління та підпорядкованих йому органах Держприкордонслужби, вищому військовому навчальному закладі Держприкордонслужби - наказом відповідно начальника регіонального управління, ректора вищого військового навчального закладу Держприкордонслужби щодо посад, за якими передбачено граничне військове звання майор (капітан 3 рангу) і які згідно з номенклатурою посад належать до його компетенції.

Тобто, в разі можливості та необхідності використання на службі позивача, його не може бути звільнено керівництвом, якщо немає інших підстав для цього. При цьому, під час розгляду справи встановлено, що існувала можливість використання позивача на службі, зокрема, йому пропонувалося ряд посад, від яких він відмовився.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку про відсутність у позивача права вимагати звільнення з військової служби з підстав, визначених пунктом "г" ч.6 ст.26 Закону України "Про військовий обов'язок та військову службу", оскільки таке звільнення може відбуватися лише за ініціативи командування і за умови неможливості використання військовослужбовця на службі.

Також, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що постановою Сумського окружного адміністративного суду від 29.07.2016 року по справі №818/822/16, залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 08.09.2016 року, відмовлено ОСОБА_1 в задоволенні адміністративного позову до Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України, треті особи на стороні відповідача: Начальник Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України, Сумський прикордонний загін Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України про визнання протиправним та скасування наказу від 30.06.2016 № 326 в частині призначення позивача заступником начальника відділу з персоналу відділу прикордонної служби "Юнаківка" ІІ категорії (тип Б).

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суди дійшли висновку про законність наказу №326-ос від 30.06.2016 року, оскільки посада, на яку позивач призначений, є рівнозначною до посади, яку він займав, в розумінні пункту 94 Положення про проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі України, затвердженого Указом Президента України.

У відповідності до положень до ч.1 ст. 72 КАС України, обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку, що вказані позивачем обставини не є пасивною поведінкою суб`єкта владних повноважень, яка могла б бути пов'язана з невиконанням останнім дій, які повинні були і могли бути вчинені в силу покладених на відповідача обов'язків і згідно з чинним законодавством України, що в свою чергу несло б негативний вплив на реалізацію прав, свобод та інтересів позивача, а відтак відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог.

Згідно ст. 2 КАС України, основним завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права (ч.1 ст. 6 КАС України).

Відповідно до частини 1 статті 11 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно із вимогами ч. 1 ст. 71 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд згідно із статтею 86 цього ж Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Колегія суддів зазначає, що позивачем, як під час розгляду справи у суді першої інстанції так і під час її апеляційного перегляду, не було надано належних та допустимих доказів на підтвердження обґрунтованості заявлених позовних вимог.

Натомість, відповідач, будучи суб'єктом владних повноважень та заперечуючи проти позову, довів правовірність власних дій, які є предметом оскарження позивачем.

В силу ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 3 статті 2 КАС України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З огляду на зазначене, колегія суддів дійшла висновку, що в спірних відносинах відповідач діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а також з використанням повноважень з метою, з якою ці повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення; безсторонньо (неупереджено), добросовісно та розсудливо.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що постанова Сумського окружного адміністративного суду від 20.07.2016 року по справі №818/705/16 відповідає вимогам ст. 159 КАС України, а тому відсутні підстави для її скасування та задоволення апеляційних вимог апелянта.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Постанову Сумського окружного адміністративного суду від 20.07.2016р. по справі №818/705/16 за позовом ОСОБА_1 до Голови Державної прикордонної служби України, Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України, третя особа Сумський прикордонний загін Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України про визнання бездіяльності протиправною, визнання протиправним та скасування наказу, зобов'язання вчинити дії залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)Бенедик А.П.
Судді(підпис) (підпис) Калиновський В.А. Мельнікова Л.В.

Повний текст ухвали виготовлений 14.11.2016 р.