Справа № 804/16023/15
Суддя: Заїка М.М.
Дата ухвалення: 2016-11-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"08" листопада 2016 р. м. Київ К/800/13860/16

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

головуючого Заїки М.М.,

суддів Загороднього А.Ф.,

Мойсюка М.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03 лютого 2016 року та постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 28 квітня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області про зобов'язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2015 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області, в якому просила зобов'язати відповідача працевлаштувати її відповідно до спеціальності та кваліфікації.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03 лютого 2016 року позов ОСОБА_2 задоволено. Скасовано наказ Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області «По особовому складу» від 06 листопада 2015 року №485 о/с в частині звільнення ОСОБА_2 (М-238218) за пунктом 64 «г» (через скорочення штатів). Зобов'язано відповідача працевлаштувати ОСОБА_2 на посаду в органах внутрішніх справ.

Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 28 квітня 2016 року скасовано постанову суду першої інстанції в частині зобов'язання Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області працевлаштувати ОСОБА_2 на посаду в органах внутрішніх справ та прийнято нову постанову про відмову у задоволенні заявлених вимог в цій частині. В іншій частині постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03 лютого 2016 року залишено без змін.

У касаційній скарзі представник Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області просить рішення судів першої та апеляційної інстанції скасувати, а за справою ухвалити нове рішення, яким відмовити ОСОБА_2 у задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши доводи касаційної скарги, рішення судів першої та апеляційної інстанцій щодо правильності застосування ними норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що 09 серпня 2010 року ОСОБА_2 була прийнята на службу до органів внутрішніх справ.

05 серпня 2014 року наказом Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області №279 о/с ОСОБА_2 була призначена інспектором з охорони громадського порядку Магдалинівського районного відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області.

Наказом Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області від 06 листопада 2015 року №485 о/с лейтенант міліції ОСОБА_2 інспектор з охорони громадського порядку Магдалинівського районного відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області звільнена із органів внутрішніх справ на підставі пункту 64 «г» (через скорочення штатів) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, відповідно до пунктів 10 та 11 розділу XI Закону України «Про Національну поліцію».

Судами попередніх інстанцій також було встановлено, що позивач на момент звільнення була вагітною.

Пунктом 64 «г» Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів Української РСР від 29 липня 1991 року №114, передбачено, що особи середнього, старшого і вищого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік), при відсутності можливості подальшого використання на службі, через скорочення штатів.

Пунктом 8 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про Національну поліцію» передбачено, що з дня опублікування цього Закону всі працівники міліції (особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ), а також інші працівники Міністерства внутрішніх справ України, його територіальних органів, закладів та установ вважаються такими, що попереджені у визначеному порядку про можливе майбутнє звільнення через скорочення штатів.

Згідно пунктів 9, 10 «Прикінцеві та перехідні положення» працівники міліції, які виявили бажання проходити службу в поліції, за умови відповідності вимогам до поліцейських, визначеним цим Законом, упродовж трьох місяців з дня опублікування цього Закону можуть бути прийняті на службу до поліції шляхом видання наказів про призначення за їх згодою чи проходження конкурсу на посади, що заміщуються поліцейськими, у будь-якому органі (закладі, установі) поліції. Посади, що пропонуються особам, зазначеним у цьому пункті, можуть бути рівнозначними, вищими або нижчими щодо посад, які ці особи обіймали під час проходження служби в міліції. Працівники міліції, які відмовилися від проходження служби в поліції та/або не прийняті на службу до поліції в тримісячний термін з моменту попередження про наступне вивільнення, звільняються зі служби в органах внутрішніх справ через скорочення штатів.

Відповідно до пункту 10 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ користуються всіма соціально-економічними, політичними та особистими правами і свободами, виконують усі обов'язки громадян, передбачені Конституцією та іншими законодавчими актами, а їх права, обов'язки і відповідальність, що випливають з умов служби, визначаються законодавством, Присягою, статутами органів внутрішніх справ і цим Положенням.

Пунктом 17 зазначеного Положення вагітні жінки і матері з числа осіб рядового і начальницького складу користуються всіма правами і пільгами, встановленими законодавством.

Згідно з частиною третьою статті 184 Кодексу законів про працю України звільнення вагітних жінок і жінок, які мають дітей віком до трьох років (до шести років - частина шоста статті 179), одиноких матерів при наявності дитини віком до чотирнадцяти років або дитини-інваліда з ініціативи власника або уповноваженого ним органу не допускається, крім випадків повної ліквідації підприємства, установи, організації, коли допускається звільнення з обов'язковим працевлаштуванням. Обов'язкове працевлаштування зазначених жінок здійснюється також у випадках їх звільнення після закінчення строкового трудового договору. На період працевлаштування за ними зберігається середня заробітна плата, але не більше трьох місяців з дня закінчення строкового трудового договору.

Зазначена норма надає гарантію щодо обмежень на звільнення для вагітних жінок. Так, звільнення жінок, зазначених у частині третій статті 184 Кодексу законів про працю України має певні особливості, зокрема, таке звільнення можливе, проте власник зобов'язаний працевлаштувати жінку на цьому самому або іншому підприємстві відповідно до її спеціальності.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що Головним управлінням Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області обов'язку щодо подальшого працевлаштування ОСОБА_2 виконано не було, тобто позивачу при звільненні не було запропоновано іншої посади в органах внутрішніх справ.

Задовольняючи позов, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли вірного висновку, що відповідач порушив права та охоронювані законом інтереси позивача, передбачені частиною третьою статті 184 Кодексу законів про працю України, у зв'язку із чим, наказ Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області від 06 листопада 2015 року №485 о/с в частині звільнення позивача з органів внутрішніх справ, є протиправним та підлягає скасуванню.

Проте суд апеляційної інстанції, скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині зобов'язання відповідача працевлаштувати позивача на посаду в органах внутрішніх справ, на думку колегії суддів Вищого адміністративного суду України дійшов помилкового висновку, оскільки відповідно до положень частини третьої статті 184 Кодексу законів про працю України у випадку звільнення вагітної жінки власник зобов'язаний працевлаштувати жінку на цьому самому або іншому підприємстві відповідно до її спеціальності.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню. Постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 28 квітня 2016 року необхідно скасувати, оскільки вона постановлена з порушенням норм матеріального права, а постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03 лютого 2016 року необхідно залишити в силі, оскільки вона є законною і обґрунтованою та постановлена з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 220, 222, 223, 226, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області задовольнити частково.

Постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 28 квітня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області про зобов'язання вчинити певні дії - скасувати, а постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03 лютого 2016 року - залишити в силі.

Ухвала може бути переглянута Верховним Судом України в порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України.

Головуючий - суддя М.М. Заїка

судді: А.Ф. Загородній

М.І. Мойсюк