Справа № 234/12062/16-а
Суддя: Фоміна Ю. В.
Дата ухвалення: 2016-10-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/234/246/16
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2016 року м. Краматорськ

Краматорського міський суд Донецької області у складі головуючого судді Фоміної Ю.В., при секретарі Науменко А.Е., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Відділу державної виконавчої служби Краматорського міського управління юстиції, третя особа Управління праці та соціального захисту населення Краматорської міської Ради про визнання неправомірною постанови про повернення виконавчого листа, її скасування та відновлення виконавчого провадження, -

ПОСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Краматорського міського суду Донецької області з позовом до Відділу державної виконавчої служби Краматорського міського управління юстиції (далі ВДВС Краматорського МУЮ) про визнання неправомірною постанови про повернення виконавчого листа, її скасування та відновлення виконавчого провадження.

В позовній заяві зазначив, що 25 травня 2016 року у виконавчому провадженні №49291821 державним виконавцем ВДВС Краматорського МУЮ прийнято постанову про повернення виконавчого листа з виконання постанови Харківського апеляційного адміністративного суду від 11 листопада 2014 року, якою Управління праці та соціального захисту населення Краматорської міської Ради (далі УПтСЗН Краматорської міської ради) було зобовязано провести перерахунок та виплату разової грошової допомоги на оздоровлення згідно Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» за 2014 рік в розмірі пяти мінімальних заробітних плат з урахуванням фактично отриманих сум. Копію даної постанови він отримав поштою 21 липня 2016 року, яка мотивована наявністю заборони звернення стягнення на майно та кошти боржника і віднесенням виконання даного судового рішення до компетенції іншого органу.

З даною постановою позивач не згоден, оскільки вона не відповідає вимогам ч.4 ст..2 та ч.1 ст.3 Закону України «Про виконавче провадження» (№ 606-XIV) та ч.1 ст.2 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», згідно якої виконанню іншими органами зокрема, органами Державної казначейської служби України, підлягають лише судові рішення про стягнення коштів та зобовязання вчинити певні дії щодо майна, а виконувана постанова має зобовязальний характер, і стосується тільки нарахування та виплати грошових коштів, а не майна. Крім того, оскаржувана постанова не відповідає вимогам ст..ст. 75,89 Закону України «Про виконавче провадження», за якими виконання судового рішення має відбуватись із застосуванням штрафних санкцій та наступним поданням до правоохоронних органів заяви про притягнення боржника до кримінальної відповідальності відповідно до закону. Тобто, до ухвалення постанови про повернення виконавчого документа відповідачем не дотримано обовязкової процедури з вирішення питання про повернення стягувачу виконавчого документу.

В судове засідання ОСОБА_1 не зявився, надав заяву в якій просив слухати справу у його відсутності та наполягав на задоволенні його вимог.

Від представника відповідача ОСОБА_2 до суду надійшла заява про розгляд справи у його відсутності та відхилення позовних вимог ОСОБА_1.

Представник третьої особи в судове засідання не зявився, про день та час слухання справи був повідомлений належним чином.

На підставі ч.ч.1,4 ст.122, ч.6 ст.128 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження.

Дослідивши матеріали справи суд встановив наступне.

Постановою Харківського адміністративного апеляційного суду від 11 листопада 2014 року зобовязано УПтСЗН Краматорської міської ради здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 щорічної допомоги на оздоровлення за 2014 рік у розмірі пяти мінімальних заробітних плат встановлених на момент виплати, відповідно до ст..48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», з урахуванням фактично виплачених сум.

Постановою державного виконавця ВДВС Краматорського МУЮ ОСОБА_2 від 11 листопада 2015 року відкрито провадження з виконання виконавчого листа №2-а/234/166/2014 виданого 11 листопада 2014 року Краматорським міським судом Донецької області.

14 грудня 2015 року державним виконавцем Василенком В.О. начальнику УПтСЗН Краматорської міської ради надіслано вимогу щодо виконання судового рішення від 11.11.2014 року за виконавчим листом №2а/234/166/2014 та надати до ВДВС Краматорського МУЮ витягу з протоколу або документи підтверджуючі перерахунок та виплату платежів на користь стягувачів відповідно до рішення.

Рішенням Краматорського УПСЗН ОСОБА_1, як інваліду 2 групи, нарахована одноразова щорічна допомога на оздоровлення за 2014 рік у розмірі 5970,00 грн..

Листом від 17.12.2015 року УПтСЗН Краматорської міської ради повідомило ВДВС Краматорського МУЮ про проведене нарахування суми щорічної грошової допомоги на оздоровлення за 2014 рік відповідно до ст..48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у сумі 5970,00 грн. та відсутності грошових коштів для виконання постанови суду, так як ці суми не передбачені Законом України «Про Державний бюджет України на 2015 рік».

25 травня 2016 року державний виконавець Василенко В.О. своєю постановою повернув стягувачу виконавчий лист №2-а/234/166/2014 на підставі п.9 ч.1 ст.47, ст.50 Закону України «Про виконавче провадження», мотивуючи її тим, що рішенням УПтСЗН Краматорської міської ради була нарахована до сплати на користь ОСОБА_1 сума несплаченого боргу в розмірі 5970,00 грн., 01.01.2012 року набрав чинності Закон України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», яким передбачено виконання рішень суду про стягнення коштів з державних органів Державною казначейською службою України в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунку такого державного органу, та у відповідності до ст..3 Закону України «Про виконавче провадження» у випадках, передбачених Законом, рішення про стягнення коштів з державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ виконуються органами Державного казначейства України в установленому КМУ порядку, у звязку з чим виконавчий лист ОСОБА_1 повинен предявлятись для виконання до органів Державного казначейства України.

Частиною 2 ст.19 Конституції України та ч.3 ст.2 КАС України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.2 ст.14 КАС України постанови та ухвали суду в адміністративних справах, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання на всій території України.

Згідно з ч.1 ст.255 КАС України постанова або ухвала суду, яка набрала законної сили, є обов'язковою для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України.

Частиною 1 ст.258 КАС України встановлено, що за кожним судовим рішенням, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, за заявою осіб, на користь яких воно ухвалено, чи прокурора, який здійснював у цій справі представництво інтересів громадянина або держави в суді, видається один виконавчий лист.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку на час виникнення спірних правовідносин було визначено Законом України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999р. №606-XIV із змінами та доповненнями (далі - Закон №606-XIV).

Відповідно до ст.1 Закону № 606-XIV виконавче провадження - це сукупність дій органів і посадових осіб, зазначених у цьому Законі, спрямованих на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які здійснюються на підставах, у спосіб та в межах повноважень, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами.

В силу положень ст.17 Закону №606-XIV примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом. Підлягають виконанню державною виконавчою службою, зокрема, виконавчі листи, що видаються судами.

Відповідно до ч.1 ст.6 Закону №606-XIV державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Згідно з ч.1 ст.11 Закону №606-XIV державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Для забезпечення здійснення необхідних заходів з метою своєчасного і повного виконання виконавчого документа при здійсненні виконавчого провадження державного виконавця наділено обсягом прав, перелічених в ч.3 ст.11 Закону №606-XIV.

Відповідно до ч.2 ст.30 Закону №606-XIV державний виконавець зобов'язаний провести виконавчі дії з виконання рішення протягом шести місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, а з виконання рішення немайнового характеру - у двомісячний строк.

Як встановлено із змісту постанови про повернення виконавчого документа стягувачеві від 25.05.2016 року ВП №49291821 та листа УПтСЗН Краматорської міської ради, на виконання вимог виконавчого документа та державного виконавця боржником, УПтСЗН Краматорської міської ради, проведено нарахування щорічної допомоги на оздоровлення за 2014 рік згідно рішення суду в сумі 5970 грн., однак кошти для виконання постанови суду на рахунках управління відсутні, так як не передбачені Законом України «Про Державний бюджет України на 2015 рік» та на думку державного виконавця виконавчий лист на підставі ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий лист повинен предявлятись для виконання до органів Державного казначейства України.

Відповідно до ч.1 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобов'язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є: державний орган; державні підприємство, установа, організація (далі - державне підприємство); юридична особа, примусова реалізація майна якої забороняється відповідно до законодавства (далі - юридична особа).

Отже, положення Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» не перешкоджало державному виконавцю здійснювати виконавчі дії відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» та Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012р. N512/5, оскільки постановою суду задоволені позовні вимоги позивача зобов'язального характеру.

Крім того, відповідно до ч.3 ст.4 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», в редакції яка діяла на час виникнення спірних правовідносин, протягом десяти днів з дня встановлення державним виконавцем факту наявності підстав для повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до пунктів 2 - 4, 9 частини першої статті 47 Закону України «Про виконавче провадження», крім випадків, коли стягувач перешкоджає провадженню виконавчих дій, але не пізніше строку, встановленого частиною другою цієї статті, керівник відповідного органу державної виконавчої служби повинен був подати до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, документи та відомості, необхідні для перерахування стягувачу коштів, згідно з переліком, затвердженим Кабінетом Міністрів України, про що повідомляє в установленому порядку стягувача, однак ці дії відповідачем не здійснено.

Згідно ч.1 та ч.2 ст. 23 Бюджетного кодексу України будь-які бюджетні зобов'язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення, якщо інше не передбачено законом про Державний бюджет України. Бюджетні призначення встановлюються законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет) у порядку, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до статті 48 Бюджетного кодексу України розпорядники бюджетних коштів беруть бюджетні зобов'язання та здійснюють платежі тільки в межах бюджетних асигнувань.

Як вбачається, з матеріалів справи, відповідач на підставі п.3 та п.16 ч.3 ст.11 Закону України "Про виконавче провадження" із запитами до боржника не звертався та не з'ясовував чи вчинялися боржником для отримання бюджетних асигнувань для виконання судового рішення по справі необхідні дії.

Також ст. 75 Закону № 606-XIV визначено загальні умови виконання рішень, за якими боржник зобов'язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення.

Так, відповідно до ч.1 ст.75 Закону № 606-XIV після відкриття виконавчого провадження за виконавчим документом, що зобов'язує боржника вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, державний виконавець перевіряє виконання рішення не пізніше ніж на наступний день після закінчення строку, встановленого ч.2 ст.25 цього Закону для самостійного виконання рішення. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, його виконання перевіряється не пізніше наступного робочого дня після відкриття виконавчого провадження.

Частиною 2 ст.75 Закону № 606-XIV визначено, що у разі невиконання зазначених вимог без поважних причин державний виконавець накладає на боржника штраф відповідно до ст.89 цього Закону і не пізніше п'яти робочих днів з дня його накладення повторно перевіряє стан виконання рішення. Якщо рішення не виконано і виконання може бути проведено без участі боржника, державний виконавець організовує виконання відповідно до повноважень, наданих йому законом, та вносить подання (повідомлення) правоохоронним органам для притягнення боржника до відповідальності згідно із законом. При цьому на боржника повторно накладається штраф у порядку, встановленому статтею 89 цього Закону.

Згідно з ч.3 ст.75 Закону № 606-XIV у разі якщо виконати рішення без участі боржника неможливо, державний виконавець накладає на боржника штраф відповідно до статті 89 цього Закону та вносить подання (повідомлення) правоохоронним органам для притягнення боржника до відповідальності згідно із законом, після чого виносить постанову про закінчення виконавчого провадження, яка затверджується начальником відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, і повертає виконавчий документ до суду чи іншого органу (посадової особи), що його видав.

Таким чином, при виконанні рішень суду зобов'язального характеру у разі невиконання боржником такого рішення державний виконавець повинен: а) застосувати до боржника штрафні санкції у розмірах, визначених ст. 89 цього Закону (вперше та повторно); б) внести подання до правоохоронних органів щодо притягнення боржника до кримінальної відповідальності згідно ст. 382 Кримінального кодексу України.

Згідно з п.9 ч.1 ст.47 Закону №606-XIV виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо наявна встановлена законом заборона щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо у нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення.

Відповідно до ч.2 ст.47 Закону №606-XIV про наявність обставин, зазначених у частині першій цієї статті, державний виконавець складає акт.

Приймаючи оскаржувану постанову державний виконавець керувався п.9.ч.1 ст.47, однак по змісту постанови не зазначив підстав для застосування даної норми.

Окрім того, відповідачем не доведено, що під час здійснення виконавчого провадження дотримано вимоги ст.1, ст.6 та ст.11 Закону №606-XIV.

Суд зауважує, що реалізація особою права, що пов'язане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актів національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань.

На підставі системного аналізу вказаних законодавчих положень та обставин справи, суд приходить до переконання, що повертаючи виконавчий лист стягувачу, державний виконавець не вжив усіх належних заходів, спрямованих на примусове виконання рішення суду, передбачених Законом України «Про виконавче провадження».

Відповідно до частини 2 статті 8 Кодексу адміністративного судочинства України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Згідно зі статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини в пункті 44 рішення у справі «Шмалько проти України» від 20.07.2004р. (заява №607050/00) зазначив, що орган державної влади не має права посилатися на брак коштів на виправдання неспроможності виконати судове рішення про виплату боргу. Зрозуміло, що за певних обставин затримка з виконанням судового рішення може бути виправданою. Але затримка не може бути такою, що зводить нанівець сутність гарантованого пунктом 1 статті 6 права.

В пункті 40 рішення у справі «Горнсбі проти Греції» від 19 березня 1997 року Європейський суд з прав людини зазначив, що право на суд було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави допускала невиконання остаточного та обов'язкового судового рішення на шкоду одній зі сторін. Для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «судового розгляду». Якщо адміністративні органи відмовляються або неспроможні виконати рішення суду, чи навіть зволікають з його виконанням, то гарантії, надані статтею 6 стороні на судовому етапі, втрачають свою мету (п.41 вказаного рішення).

Тому на підставі вищезазначеного, суд приходить до висновку, що державним виконавцем не забезпечено виконання судового рішення, не вчинено передбачених законодавством заходів примусового виконання рішень, оскаржувану постанову про повернення виконавчого листа було прийнято не на підставі та не у встановленому чинним законодавством порядку, що є підставою для її скасування.

Щодо вимоги позивача зобовязати відновити виконавче провадження, суд виходить з наступного.

Як розяснено у п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 26.12.2003р. «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження», у разі визнання неправомірними рішення, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суд зобов'язує їх усунути допущені порушення або іншим шляхом поновлює порушенні права чи свободи заявника. При цьому суд не вправі зобов'язати зазначених осіб до вчинення тих дій, які згідно із Законом України «Про виконавче провадження» можуть здійснюватися тільки державним виконавцем або відповідною посадовою особою державної виконавчої служби.

Відповідно до ст. 51 Закону України «Про виконавче провадження» №606-XIV, були передбачені підстави для відновлення виконавчого провадження, згідно яких у разі якщо постанова державного виконавця про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа стягувачеві визнана судом незаконною чи скасована начальником відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, або керівником відповідного органу державної виконавчої служби або якщо до державного виконавця надійшло рішення суду про скасування заходів до забезпечення позову, а також у разі повернення виконавчого документа з іншого відділу державної виконавчої служби, виконавче провадження підлягає відновленню протягом трьох робочих днів з дня надходження рішення суду, виконавчого документа чи постанови керівника відповідного органу державної виконавчої служби.

Такі ж самі умови передбачені ст.41 Закону України «Про виконавче провадження» 1404-VIII від 02.06.2016р., згідно яких у разі якщо постанова виконавця про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа стягувачу визнана судом незаконною чи скасована в установленому законом порядку, виконавче провадження підлягає відновленню за постановою виконавця не пізніше наступного робочого дня з дня одержання виконавцем відповідного рішення.

Тому суд вважає вимоги позивача про відновлення виконавчого провадження безпідставними, оскільки резолютивна частина рішення не повинна містити приписів, що прогнозують можливі порушення з боку відповідача та зобов'язання його до вчинення чи утримання від вчинення дій на майбутнє (абз. 2 п. 10.3 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 20.05.2013 № 7 «Про судове рішення в адміністративній справі»). Зобов'язання відповідача відновити виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2-а/234/166/2014 виданого 11.11.2014 року Краматорським міським судом Донецької області є вимогою щодо вчинення дій саме на майбутнє без наявності протиправних дій відповідача та порушеного права. У відповідності до положень ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України захисту підлягає виключно порушене право, а не ймовірне порушення права у майбутньому. Крім того суд наголошує на тому, що скасування постанови про закінчення виконавчого провадження від 25.05.2016 року за своєю правовою суттю є належним та достатнім способом захисту права позивача, а відтак позовні вимоги щодо відновлення виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа є зайвими і задоволенню не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 8,9,14,24,161,162 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ :

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати неправомірною та скасувати постанову відділу державної виконавчої служби Краматорського міського управління юстиції від 25.05.2016 року ВП №49291821 про повернення виконавчого листа № 2-а/234/166/2014, виданого 11.11.2014 року Краматорським міським судом Донецької області.

В іншій частині позову відмовити.

Апеляційна скарга на постанову суду може бути подана в Донецький апеляційний адміністративний суд через Краматорський міський суд протягом десяти днів з дня отримання її копії.

Суддя Ю.В. Фоміна