Справа № 814/1991/15
Суддя: Швед Е.Ю.
Дата ухвалення: 2016-11-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 листопада 2016 року м. Київ К/800/49526/15

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

головуючого судді: Шведа Е.Ю.,

суддів: Горбатюка С.А.,

Мороз Л.Л.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за

касаційною скаргою Миколаївської митниці ДФС

на постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 28 липня 2015 року

та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 29 жовтня 2015 року

у справі № 814/1991/15

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Миколаївський глиноземний завод»

до Миколаївської митниці ДФС

про визнання протиправними та скасування рішення і картки відмови,

встановив:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Миколаївський глиноземний завод» звернулося до суду з адміністративним позовом до Миколаївської митниці ДФС, в якому просило: визнати протиправним та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів від 27 жовтня 2014 року № 504000003/2014/000054/1 і визнати нечинною та скасувати картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні та митному пропуску товарів і транспортних засобів через митний кордон України від 27 жовтня 2014 року № 504010000/2014/00017.

Постановою Миколаївського окружного адміністративного суду від 28 липня 2015 року, залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 29 жовтня 2015 року позов задоволено: визнано протиправними та скасовано спірні рішення відповідача.

У касаційній скарзі митний орган, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить рішення судів першої та апеляційної інстанції скасувати, ухвалити нову постанову про відмову в задоволенні позову. Доводи касаційної скарги мотивовані тим, що у митного органу виникли обґрунтовані сумніви у достовірності поданих декларантом відомостей щодо ціни товару, подані позивачем для митного оформлення товару документи, містять розбіжності та не містять всіх відомостей, які б могли підтвердити складові митної вартості товару.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права, правової оцінки обставин справи, суд дійшов наступних висновків.

Судами встановлено, що відповідно до укладеного позивачем із ВАТ «Єдиная торговая компания» РФ зовнішньоекономічного контракту № RF/RD/79-13/11-M від 01 квітня 2013 року та Специфікації № 20 від 22 вересня 2014 року, ВАТ «Єдиная торговая компания» зобов'язалося здійснити поставку позивачу натрію їдкого (гідроксид натрію) в обсязі 5917 тонн, за ціною 290 доларів США за тонну, на загальну суму 1715 930 доларів США.

Відповідно до п.п.2.1 та 3.1 Контракту, продавець зобов'язаний поставити товар на умовах CPT (згідно з ІНКОТЕРМС-2010) - ст. Жовтнева Одеської залізниці, за якими витрати по доставці товару несе продавець.

Пунктом 2.3 Контракту сторони визначили, що ціна на продукцію за одну тонну в перерахунку на 100% основної речовини розраховується за формулою: FOB MED Low мінус 40 доларів США, де FOB MED Low - середня котировка, що публікується агентством ICIS, розрахована на підставі ICIS pricing Caustic Soda (Europe, Mediterranean) weekli report за попередні періоди відвантаження два місяці з 21 числа першого місяця по 20 число другого місяця. Розрахована вказаним чином ціна зазначається в Специфікації, що підписується Сторонами до 25 числа місяця, що передує місяцю відвантаження.

27 жовтня 2014 року позивачем подано до Миколаївської митниці електронну митну декларацію № 504010000/2014/002708 з визначенням митної вартості товару за основним методом - за ціною контракту щодо товарів, що імпортуються.

На підтвердження митної вартості товару до вказаної МД позивачем додано наступні документи: контракт № RF/RD/79-13/11-M від 01 квітня 2013 року, специфікація № 20 від 22 вересня 2014 року, інвойс №V-286 від 14 жовтня 2014 року, накладну СМГС АУ 870447 від 15 жовтня 2014 року, підтвердження позитивного проходження радіологічного та екологічного контролю (штампи), декларація про походження товару RUUA від 14 жовтня 2014 року, паспорти якості.

Згідно з наданими документами підтверджувався фактичний обсяг поставки 235,162 т, загальна сума поставки - 68196,98 доларів США, вартість товару - 290 доларів США.

За результатами розгляду вказаних документів посадовою особою відповідача, листом від 27 жовтня 2014 року № 11894 повідомлено позивача про необхідність надання додаткових документів, а саме: бухгалтерську документацію щодо оплати складових митної вартості (страхування), страховий поліс; щодо формування ціни товару з обґрунтуванням зниження ціни товару на 40 доларів США; висновки про вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями; договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов'язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається.

Вказана вимога обґрунтована тим, що подані документи не містять усіх даних, що підтверджують числові значення складових митної вартості - відсутні документи щодо страхування товару, не подано повних відомостей щодо ціни товару, зазначеної у п.2.3 Контракту № RF/RD/79-13/11-M від 01 квітня 2013 року.

На виконання зазначеної вимоги та для підтвердження заявленої митної вартості товару та обраного методу її визначення листом від 27 жовтня 2014 року № 4 28/101-10 позивачем надано відповідачу додаткові документи, зокрема: платіжне доручення в іноземній валюті або банківських металах № 4676 від 21 жовтня 2014 року; біржові котирування Caustic Soda (Europe) міжнародної біржової організації ICIS pricing за останні 4 тижні, що формували цінову політику на каустичну соду згідно з умовами контракту та Специфікації від 22 вересня 2014 року № 20, 22 серпня 2014 року, 29 серпня 2014 року, 05 вересня 2014 року, 12 вересня 2014 року, 19 вересня 2014 року.

Крім того, позивач повідомив відповідача, що інших витребуваних документів, зазначених в запиті немає в наявності, зокрема: товар - сода каустична, що є предметом Контракту, не страхувався; інших договорів (угод, контрактів) із третіми особами, пов'язаних з Контрактом про поставку товару, митна вартість якого визначається - не укладалось, в зв'язку з чим зазначені документи не можуть бути надані.

За результатами розгляду додатково наданих позивачем документів 27 жовтня 2014 року митним органом прийнято рішення про коригування митної вартості товару № 504000003/2014/000054/1, яким визначено митну вартість задекларованого позивачем товару (соди каустичної) за ціною 674,8 доларів США за тонну.

Митна вартість товару скориговано із застосуванням другорядного методу визначення митної вартості товару на підставі митної декларації від 26 жовтня 2014 року № 5080500/2014/15264.

У зв'язку з прийняттям відповідачем рішення про коригування митної вартості товару, декларанту відмовлено в митному оформленні та видано картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні та митному пропуску товарів і транспортних засобів через митний кордон України від 27 жовтня 2014 року № 504010000/2014/00017.

Враховуючи потребу у використанні товару в господарській діяльності, та керуючись ч. 7 ст. 55 МК України, позивач звернувся з проханням випуску товару, що декларується, у вільний обіг з наданням гарантій відповідно до розділу X МК України. З метою здійснення митного оформлення цього товару, декларантом 28 жовтня 2014 року подано до відповідача нову МД № 504010000/2014/002717, у якій ціну ввезеного товару визначено з урахуванням спірного рішення митного органу про коригування митної вартості № 504000003/2014/000054/1 від 27 жовтня 2014 року, а також сплачено усі обов'язкові платежі та здійснено митне оформлення товару з випуском його у вільний обіг.

Не погоджуючись з вказаними рішеннями відповідача, позивач звернувся до суду з даним позовом про визнання їх протиправними та скасування.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову суд першої інстанції, з рішенням якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що позивачем надано митному органу всі необхідні документи, що дають можливість визначити митну вартість товару за першим методом її визначення - за ціною договору (контракту), а тому висновки відповідача щодо документального непідтвердження позивачем митної вартості товару є необґрунтованими.

Суд касаційної інстанції погоджується з таким висновком судів та зазначає наступне.

Відповідно до ст. 49 МК України встановлено, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Ч.ч. 1, 2 ст. 52 МК України передбачено, що заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та главою 8 вказаного розділу.

Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов'язані: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; 2) подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об'єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3) нести всі додаткові витрати, пов'язані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації.

Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 53 МК України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п'ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об'єктом купівлі-продажу); якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Відповідно до ч. 3 ст. 53 МК України у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов'язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов'язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов'язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); виписку з бухгалтерської документації; ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; копію митної декларації країни відправлення; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

При цьому, ч. 4 ст. 53 МК України визначено, що у разі якщо митний орган має обґрунтовані підстави вважати, що існуючий взаємозв'язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу, крім документів, зазначених у частинах другій та третій цієї статті, подає (за наявності) такі документи: виписку з бухгалтерських та банківських документів покупця, що стосуються відчуження оцінюваних товарів, ідентичних та/або подібних (аналогічних) товарів на території України; довідкову інформацію щодо вартості у країні-експортері товарів, що є ідентичними та/або подібними (аналогічними) оцінюваним товарам; розрахунок ціни (калькуляцію).

Згідно з ч. 1 ст. 54 МК України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Відповідно до ч. 1 ст. 55 МК України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається органом доходів і зборів у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо органом доходів і зборів у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

Статтею 57 МК України встановлено, що визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між органом доходів і зборів та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій орган доходів і зборів та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.

У разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов'язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 цього Кодексу.

При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.

Методи на основі віднімання та додавання вартості (обчислена вартість) можуть застосовуватися у будь-якій послідовності на прохання декларанта або уповноваженої ним особи.

У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 58 МК України метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов'язковою при її обчисленні.

Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що митні органи мають виключну компетенцію в питаннях перевірки та контролю правильності обчислення декларантом митної вартості.

Разом з тим, дискреційні функції митних органів мають законодавчі обмеження у випадках незгоди із задекларованою митною вартістю. До них, зокрема, належить процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою обґрунтованого вибору підстав для визначення митної вартості та обов'язок послідовного вибору методів (від першого до резервного) визначення митної вартості.

При цьому, законом чітко встановлено умову, за наявності якої у митного органу виникає право на застосування таких повноважень, як витребування додаткових документів та відмови у митному оформленні. Такою імперативною умовою є наявність обґрунтованих сумнівів у правильності зазначеної декларантом митної вартості товарів.

Відтак, приписи вказаних статей зобов'язують митний орган зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких зможе усунути сумніви у їх достовірності.

При цьому, варто зазначити, що митний орган має право витребовувати у декларанта лише ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені ст. 53 МК України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

Як вірно зазначено судами першої та апеляційної інстанцій, відповідач не надав доказів того, що документи, подані позивачем для митного оформлення товару, є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації.

Інші доводи митного органу, вказані ним під час судового розгляду справи, обґрунтовано спростовано судами першої та апеляційної інстанцій.

Так, доводи митного органу щодо наненадання декларантом відомостей про страхування товару є безпідставними з огляду на те, що умовами поставки CPT (Інкотермс 2010) не передбачено обов'язку покупця здійснювати страхування товару. Більш того декларант повідомляв митний орган про відсутність договору страхування, оскільки останнє не передбачено договірними зобов'язаннями сторін та не здійснювалось.

Також декларантом надано обґрунтоване пояснення з приводу того, що договори із третіми особами надати не можливо, так як ВАТ «Єдиная торговая компания» відмовилось їх надати, мотивуючи це тим, що вони містять комерційну таємницю, що підтверджується відповідним листом ВАТ «Єдиная торговая компания». Договори ж з третіми особами, пов'язаними з контрактом № RF/RD/79-13/11-M від 01 квітня 2013 року ТОВ «МГЗ» не укладались, оскільки позивач є кінцевим споживачем товару.

Посилання митного органу на наявну в нього інформацію про вартість товару, яка відрізняється від задекларованої митної вартості, не можуть бути взяті судом до уваги з огляду на те, що формально нижчий рівень митної вартості імпортованого позивачем товару від рівня митної вартості іншого митного оформлення не може розцінюватися як заниження позивачем митної вартості та не є перешкодою для застосування методу визначення митної вартості товару, обраного декларантом, і не може бути безумовною підставою для відмови у здійсненні митного оформлення товару за першим методом її визначення, про що вірно вказано судами.

Крім того, варто зазначити, що з урахуванням даних, опублікованих агентством ICIS щодо середніх цін на каустичну соду, наданих декларантом та даних щодо її кількості, ціна товару відповідає формулі її обрахунку (п. 2.3 контракту) та співпадає з ціною, сплаченою декларантом відповідно до платіжного доручення.

Суд касаційної інстанції погоджується з висновками судів, що надані для митного оформлення документи не містять розбіжностей, а їх дані піддаються обчисленню та підтверджують вартість товару.

За таких обставин, суди дійшли обґрунтованого висновку про задоволення позову. Судом першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, ухвалено обґрунтоване рішення, яке постановлене з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням викладеного, доводи касаційної скарги спростовуються викладеними нормами права та встановленими обставинами справи, у зв'язку з чим відсутні підстави для її задоволення та скасування оскаржуваних судових рішень.

Згідно з ч. 1 ст. 220 КАС України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Відповідно до ч. 3 ст. 2201 КАС України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст.ст. 220, 2201, 223, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ухвалив:

Касаційну скаргу Миколаївської митниці ДФС відхилити.

Постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 28 липня 2015 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 29 жовтня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі та не підлягає оскарженню, проте може бути переглянута з підстав, у строк та у порядку, визначених статтями 237, 238, 2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: