Справа № 362/3416/16-а
Суддя: Желтобрюх І.Л.
Дата ухвалення: 2016-11-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 362/3416/16-а Головуючий у 1-й інстанції: Марчук О.Л.
Суддя-доповідач: Желтобрюх І.Л.
ПОСТАНОВА

Іменем України

10 листопада 2016 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючої-судді: Желтобрюх І.Л.,

суддів: Мачура Я.С.,

Бєлової Л.В.,

при секретарі: Вітковській К.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_3 на постанову Васильківського міськрайонного суду Київської області від 30 вересня 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області про визнання неправомірною та скасування постанови,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернулася до Васильківського міськрайонного суду Київської області з позовом до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області та просила визнати неправомірною і скасувати постанову головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Гопця Р.О. від 23 червня 2016 року про закінчення виконавчого провадження №44229734.

Постановою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 30 вересня 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням позивач подав апеляційну скаргу, в якій просив постанову суду першої інстанції скасувати як таку, що ухвалена з порушенням норм матеріального та процесуального права, та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі. В обґрунтування вимог апеляційної скарги посилається на те, що державний виконавець не здійснив усіх необхідних заходів щодо примусового виконання рішення суду та передчасно і без достатніх підстав закінчив виконавче провадження.

Сторони в судове засідання не з'явилися. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін в судовому засіданні не обов'язкова, колегія суддів у відповідності до ч. 4 ст. 196 КАС України визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи за відсутності представників сторін. Згідно ст. 41 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, дослідивши й проаналізувавши доводи апеляційної скарги і докази на їх підтвердження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції, 21.09.2011 постановою Васильківського міськрайонного суду Київської області по справі №2а-7578/2011 адміністративний позов ОСОБА_3 було задоволено та зобов'язано УПСЗН Васильківської міської ради Київської області провести перерахунок ОСОБА_3, щорічної грошової допомоги до 5 травня за 2011 рік в розмірі 5 мінімальних пенсій за віком.

21 Вересня 2011 року на примусове виконання постанови, Васильківським міськрайонним судом Київської області видано виконавчий лист №2а-7578/2011, який в подальшому було пред'явлено позивачем на виконання до відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби ТУЮ у Київській області.

16 Грудня 2011 року державним виконавцем було відкрито виконавче провадження №30417294, однак вже 15.02.2012 винесено постанову про закінчення виконавчого провадження відповідно до п.11 ч.1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження», у зв'язку з неможливість виконати рішення без участі боржника.

Постановою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 29.01.2013 по справі №2-а/362/33/13 (1008/5584/12) визнано неправомірною та скасовано постанову державного виконавця від 15.02.2012 року про закінчення виконавчого провадження.

29 Березня 2013 року постановою державного виконавця виконавче провадження відновлено, проте 01.08.2013 вдруге закінчено виконавче провадження відповідно до п.13 ч.1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження».

Постановою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 05.12.2013 по справі №362/6150/13-а визнано неправомірною та скасовано постанову державного виконавця від 01.08.2013 про закінчення виконавчого провадження.

21 Січня 2014 року постановою державного виконавця виконавче провадження вкотре відновлено.

В липні 2014 року Васильківським міськрайонним судом Київської області на адресу Відділу примусового виконання рішень управління ДВС ГУЮ у Київській області було направлено виконавчий лист №2а-7578/2011.

24 Жовтня 2014 року державним виконавцем знову винесено постанову про закінчення виконавчого провадження відповідно до п. 11 ч.1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження».

Постановою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 08.12.2014 по справі № 362/5337/14-а постанову державного виконавця від 24.10.2014 про закінчення виконавчого провадження №44229734 визнано протиправною та скасовано.

08 Червня 2015 року постановою державного виконавця виконавче провадження відновлено, але 11.11.2015 знову винесено постанову про закінчення виконавчого провадження відповідно до п.13 ч.1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження».

Постановою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 03.12.2015 по справі № 362/7634/15-а визнано неправомірною та скасовано постанову державного виконавця від 11.11.2015 року про закінчення виконавчого провадження № 44229734.

Постановою державного виконавця від 13.01.2016 виконавче провадження було відновлено, а вже 23.06.2016 виконавче провадження закінчено на підставі п.13 ч.1 ст. 49 та ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження». Підставою до чергового закриття виконавчого провадження слугувало непред'явлення стягувачем у тримісячний строк з дня надходження відповідної постанови про відновлення виконавчого провадження виконавчого документу до виконання.

Суд першої інстанції, постановляючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, погодився з позицією відповідача про невиконання стягувачем свого обов'язку щодо пред'явлення виконавчого листа до виконання та, як наслідок, дійшов висновку, що при винесенні оскаржуваної постанови відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Згідно з ч.1 ст.17 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, зокрема, виконавчих листів, що видаються судами.

Колегія суддів звертає увагу на те, що статтями 124 Конституції України та 14 КАС України закріплено принцип обов'язковості судового рішення.

Європейський суд з прав людини, до якого громадяни України мають право звертатися за захистом своїх порушених прав після ратифікації 17.07.1997 Верховною Радою України Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, неодноразово нагадував у своїх рішеннях, що відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом. Вищеозначена норма детально описує процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, а саме право на справедливий, публічний і швидкий розгляд, зокрема, передбачає обов'язкове виконання судових рішень.

Отже, для забезпечення цілей ст. 6 Конвенції виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «судового розгляду». Зокрема, про це прямо зазначається у рішенні Європейського суду з прав людини від 19 березня 1997 року у справі «Горнсбі проти Греції» (Case of Нornsby V. Сгеесе), рішенні Європейського суду з прав людини від 20.07.2004 р. у справі «Шмалько проти України».

Стабільність судової практики безпосередньо пов'язана з поняттям стабільності судового рішення. Судове рішення, по суті, є документом органу влади й містить у собі державно-владне, індивідуально-конкретне розпорядження щодо застосування норм права за встановленими у судовому засіданні фактами і правовідносинами.

Європейською практикою стабільність судового рішення сприймається як один зі складників принципу правової певності (визначеності). Саме в рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Брумареску проти Румунії» зазначено, що принцип правової визначеності вимагає, щоб судове рішення, в якому певне питання одержало остаточне вирішення, не ставилося під сумнів.

Крім того, принцип правової визначеності передбачає стабільність правового регулювання, зокрема, учасники правовідносин повинні мати можливість у розумних межах передбачити наслідки своєї поведінки та бути впевненими у незмінності свого статусу, кола прав та обов'язків. До того ж у своїй практиці Суд неодноразово підкреслював потребу в забезпеченні державою умов для реалізації остаточного судового рішення. Право на виконання судового рішення розглядається як складова права на судовий захист.

Як вбачається з матеріалів справи, на теперішній час постанова Васильківського міськрайонного суду Київської області від 21 вересня 2011 року по справі №2а-7578/2011 залишається не виконаною, при цьому за умови залишення в силі постанови про закінчення виконавчого провадження позивач буде позбавлений права повторно пред'явити виконавчий лист до виконання у зв'язку зі спливом строку на його пред'явлення.

Разом з тим, наголошуючи на обов'язку позивача у відповідності до положень п.13 ст.49 Закону України «Про виконавче провадження» пред'явити у тримісячний строк з дня надходження постанови про відновлення виконавчого провадження виконавчий лист до виконання, суд першої інстанції не з'ясував, чи перебував фактично виконавчий лист у стягувача на час виникнення потреби у вчиненні відповідних дій.

Так, як вже зазначалось вище, в липні 2014 року виконавчий лист №2а-7578/2011 було направлено Васильківським міськрайонним судом Київської області на адресу Відділу примусового виконання рішень управління ДВС ГУЮ у Київській області.

Відповідно до положень ч.3 ст.48 Закону України «Про виконавче провадження» про повернення виконавчого документа державний виконавець виносить постанову, затверджену начальником відділу. Копія цієї постанови у триденний строк надсилається сторонам і може бути оскаржена.

Однак, ані матеріали справи, ані Єдиний державний реєстр виконавчих проваджень не містить відомостей про прийняття державним виконавцем в рамках виконавчого провадження №44229734 відповідної постанови, так само як і про направлення її разом з оригіналом/копією виконавчого документа на адресу стягувача. Доказів протилежного суду не надано.

Таким чином, у колегії суддів наявні всі підстави до висновку, що на час поновлення виконавчого провадження 13.01.2016, виконавчий лист №2а-7578/2011 перебував у Відділі примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області, з огляду на що підстави до застосування п.13 ст.49 Закону України «Про виконавче провадження» в даному випадку були відсутні.

Також суд апеляційної інстанції враховує практику Європейського суду з прав людини з даного приводу, який у пунктах 46, 48, 51, 53, 54 рішення від 15.10.2009 року у справі «Юрій Миколайович Іванов проти України» (заява № 40450/04) зазначив, що від особи, яка домоглася винесення остаточного судового рішення проти держави, взагалі не можна вимагати ініціювання окремого провадження з його примусового виконання. Відповідний державний орган, який було належним чином поінформовано про таке судове рішення, повинен вжити всіх необхідних заходів для його дотримання або передати його іншому компетентному органу для виконання. Заявникові не можна дорікати за неподання до державної виконавчої служби заяви чи виконавчого листа для відкриття виконавчого провадження. Право на суд, захищене статтею 6, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов'язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін. Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок. Відповідно необґрунтовано тривала затримка у виконанні обов'язкового для виконання судового рішення може становити порушення Конвенції. Саме на державу покладено обов'язок дбати про те, щоб остаточні рішення, винесені проти її органів, установ чи підприємств, які перебувають у державній власності або контролюються державою, виконувалися відповідно до зазначених вище вимог Конвенції. Держава не може виправдовувати нестачею коштів невиконання судових рішень, винесених проти неї або проти установ чи підприємств, які перебувають в державній власності або контролюються державою. Держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному й вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади.

Відповідно до ст.8 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права та застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Згідно зі статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» рішення Європейського суду з прав людини застосовуються судами України при розгляді справ, наряду з Конвенцією (Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод), як джерело права.

Враховуючи вищевикладене в сукупності, колегія суддів дійшла висновку про протиправність та передчасність постанови головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Гопця Р.О. від 23 червня 2016 року про закінчення виконавчого провадження №44229734 та, як наслідок, необхідність її скасування.

Таким чином, доводи апеляційної скарги повністю спростовують висновки суду першої інстанції.

Натомість, судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, що зумовило винесення рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, - з огляду на що колегія суддів вважає, що оскаржувана постанова суду підлягає скасуванню, з ухваленням нової постанови про задоволення позову.

Керуючись ст.ст.41, 160, 167, 195, 198, 202, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Постанову Васильківського міськрайонного суду Київської області від 30 вересня 2016 року скасувати.

Адміністративний позов ОСОБА_3 до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області про визнання неправомірною та скасування постанови задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Гопця Романа Олександровича від 23 червня 2016 року про закінчення виконавчого провадження №44229734.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складення в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуюча:

Судді:

Повний текст постанови виготовлено 15 листопада 2016 року.

Головуючий суддя Желтобрюх І.Л.

Судді: Бєлова Л.В.

Мамчур Я.С