Справа № 461/3013/16-а
Суддя: Романюк В. Ф.
Дата ухвалення: 2016-10-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 461/3013/16-а
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.10.2016 року м.Львів

Галицький районний суд м. Львова в складі:

головуючого судді - Романюка В.Ф.,

при секретарі - Куц Н.З.

з участю: представників позивача - ОСОБА_1, ОСОБА_2.

представника відповідача - Коржевич У.Ф.,

представника третіх осіб ОСОБА_4, ПП "Кантрансбуд" - Мацепури В.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Львові у справі за адміністративним позовом ОСОБА_6 до Департаменту містобудування Львівської міської ради, з участю третіх осіб ОСОБА_4 та приватного підприємства «Кантрансбуд», про визнання протиправним та скасування наказу Департаменту містобудування Львівської міської ради № 457 від 26.12.2013 р. «Про затвердження нових містобудівних умов та обмежень на будівництво гр. ОСОБА_4 багатоквартирного житлового будинку з вбудованими автостоянками на АДРЕСА_1», -

в с т а н о в и в :

Позивач - ОСОБА_6 звернувся до суду з адміністративним позовом до Департаменту містобудування Львівської міської ради, з участю третіх осіб ОСОБА_4 та приватного підприємства «Кантрансбуд», в якому просить визнати протиправним та скасувати наказ Департаменту містобудування Львівської міської ради № 457 від 26.12.2013 р. «Про затвердження нових містобудівних умов та обмежень на будівництво гр. ОСОБА_4 багатоквартирного житлового будинку з вбудованими автостоянками на АДРЕСА_1».

В обгрунтування поданого позову покликається на те, що 26.12.2013 р. Департаментом містобудування Львівської міської ради видано Наказ №457 «Про затвердження нових містобудівних умов і обмежень на будівництво гр. ОСОБА_4 багатоквартирного житлового будинку з вбудованими автостоянками на АДРЕСА_1». З даним Наказом позивач не погоджується, вважає його протиправним, оскільки плановане будівництво несе загрозу конструктивній міцності будинку, де він живе, зросте навантаження на соціальну інфраструктуру (навчальні, дозвіллєві, рекреаційні вкладами та простори, парковки), яких катастрофічно не вистачає навіть для чинних мешканців та майбутні мешканці, які користуватимуться їхньою прибудинковою територією, оскільки для планованого будівництва прибудинкова територія, фактично, не передбачена, новобудова зіпсує історично сформований простір історичного ареалу, у якому розміщена вулиця Карманського. Стверджує, що при будівництві, буде порушено приватні і публічні його права та права інших мешканців на житло, безпеку, розвиток, соціальне забезпечення, історико-культурну спадщину та інші права.

Окрім цього, позивач стверджує, що вищевказаний наказ виданий неналежним суб'єктом владних повноважень, оскільки станом на дату затвердження департаментом містобудування ЛМР наказу №457 від 26.12.2013 у Департаменту містобудування не було повноважень затверджувати такі документи. А отже такі дії на думку позивача є очевидним самоправством директора департаменту містобудування ОСОБА_7

Також, позивач звертає увагу на те, що при затверджені наказу № 457 від 26.12.2013 р. «Про затвердження нових містобудівних умов і обмежень на будівництво гр. ОСОБА_4 багатоквартирного житлового будинку з вбудованими автостоянками на АДРЕСА_1», департаментом містобудування ЛМР скасовано свій попередній наказ № 92 від 21.06.2012 р., втім такий правочин є нікчемним з правової точки зору. Оскільки, органи місцевого самоврядування не можуть скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, і суб'єкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення.

Крім цього, позивач покликається на те, що вулиця Карманського входить в межі історичного ареалу міста Львова, визначеного рішенням виконавчого комітету Львівської міської ради № 1311 від 09.12.2005 «Про затвердження меж історичного ареалу та зони регулювання забудови міста Львова» з додатком №1 до згаданого рішення, де графічно зображено межі історичного ареалу м.Львова та межі території історичної забудови, внесеної до списку всесвітньої спадщини ЮНЕСКО. У межах історичних ареалів функціонують спеціальні режими здійснення господарської діяльності, а відповідно, це обмеження мало би бути вказане у містобудівних умовах і обмеженнях, однак такі обмеженні відсутні.

Отже, враховуючи наведене просить позов задоволити.

Ухвалою Галицького районного суду м.Львова від 27.07.2016 провадження у справі за адміністративним позовом ОСОБА_6 до Департаменту містобудування Львівської міської ради, з участю третіх осіб ОСОБА_4 та приватного підприємства «Кантрансбуд», про визнання протиправним та скасування наказу Департаменту містобудування Львівської міської ради № 457 від 26.12.2013 р. «Про затвердження нових містобудівних умов та обмежень на будівництво гр. ОСОБА_4 багатоквартирного житлового будинку з вбудованими автостоянками на АДРЕСА_1», - закрито. /Том №1 а.с.162-164/.

Ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 22.09.2016 Ухвалу Галицького районного суду м.Львова від 27.07.2016 скасовано та справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду. /Том №1 а.с.223-225 ./

У судовому засіданні представники позивача ОСОБА_9, ОСОБА_1, ОСОБА_2 позовні вимоги підтримали, надали пояснення аналогічні до позову. Просили суд позовні вимоги задоволити повністю.

Представник відповідача Коржевич У.Ф. у судовому засіданні позовні вимоги заперечила, надала письмові заперечення /Том №2 а.с.36-40/, та додатково пояснила, що 26.12.2013 року департамент містобудування Львівської міської ради видав наказ № 457 від 26.12.2013 «Про затвердження нових містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки на будівництво гр. ОСОБА_4 багатоквартирного житлового будинку з вбудованими автостоянками на АДРЕСА_1», яким затверджено нові містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки на будівництво багатоквартирного житлового будинку з вбудованими автостоянками на АДРЕСА_1 та зобов'язано гр. ОСОБА_4 отримати технічні умови на інженерне забезпечення проектованого об'єкту; розробити в ліцензованій проектній організації робочий проект та провести його експертизу; укласти договір про сплату інвестиційного внеску.

Окрім цього, пояснила, що на підставі ухвали від 18.06.2009 № 2719 «Про затвердження гр. ОСОБА_10 проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання земельної ділянки на АДРЕСА_1» затверджено гр. ОСОБА_10 проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надано земельну ділянку площею 0,0544 га на АДРЕСА_1 у власність. 9.07.2009 р. видано гр. ОСОБА_10 державний акт на право власності. 11.05.2012р. вищезазначена земельна ділянки продана гр. ОСОБА_4

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права № 20679335 від 17.04.2014 року земельна ділянка площею 0,0544 га у м. Львові АДРЕСА_1 належить на праві приватної власності гр. ОСОБА_4 Цільове призначення вказаної земельної ділянки: будівництво та обслуговування житлового будинку (присадибна ділянка).

Згідно з договором про встановлення права користування земельною ділянкою для забудови (суперфіцій), посвідченим приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Біляк О.Я. 17.04.2014 р. та зареєстрованим в реєстрі за №1094, власник (ОСОБА_4) надає в користування землекористувачу (ПП «Кантрансбуд»), а землекористувач приймає в користування від власника вказану земельну ділянку.

Так, 30.01.2014 року робочий проект багатоквартирного житлового будинку по АДРЕСА_1 погоджений департаментом культурної спадщини та культурних цінностей Міністерства культури України. За матеріалами даного робочого проекту окреслено будівництво дванадцяти поверхового житлового будинку, в якому передбачено 9 поверхів житлових приміщень та три поверхи вбудованих приміщень, а саме спортивно-оздоровчі приміщення - один поверх та цокольні автостоянки - два поверхи. Житлова площа складається з 39 квартир загальною площею 3040 кв.м та передбачає вісім типових та дев'ятий і десятий поверхи даного житлового будинку влаштовані з особливостями проектування.

Також, 30.01.2014 року підготовлено експертний звіт Філією ДП «Укрдержбудекспертиза» у Львівській області № 14-0042-14 щодо розгляду проектної документації в частині міцності, надійності та довговічності об'єкта будівництва за проектом будівництво багатоквартирного житлового будинку з вбудованими автостоянками по АДРЕСА_1, який складається з дев'яти житлових поверхів, одного спортивно-оздоровчого та двох цокольних. Згідно додатку до вказаного вище експертного звіту № 14-0042-14 проект «Будівництво багатоквартирного житлового будинку з вбудованими автостоянками на АДРЕСА_1 виконано згідно з вимогами ДБН А.2.2-3-2012 «Склад та зміст проектної документації на будівництво» та розроблено згідно вихідних даних на проектування з дотриманням вимог в частині міцності, надійності та довговічності об'єкта будівництва».

Таким чином, вищевказана проектна документація виготовлена на будівництво 12-поверхового будинку по АДРЕСА_1 погоджена у встановленому законодавством порядку Міністерством культури України.

У зв'язку із наведеним вище, просила суд відмовити у задоволенні позову.

Представник третіх осіб ОСОБА_4, ПП "Кантрансбуд" - Мацепура В.С. у судовому засіданні позовні вимоги заперечив, надав письмові заперечення /Том №2 а.с.2-5/, та пояснив, що позов громадянина ОСОБА_13 до Департаменту містобудування Львівської міської ради, третіх осіб ПП «Кантрансбуд» та гр. ОСОБА_4 є безпідставними і таким, що не підлягає до задоволення, оскільки Наказом департаменту містобудування від 26.12.2013 № 457 затверджено нові містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки на будівництво гр. ОСОБА_4 багатоквартирного житлового будинку з вбудованими автостоянками на АДРЕСА_1 на земельній ділянці наданій Львівською міською радою у приватну власність для будівництва та обслуговування житлового будинку.

Містобудівні умови та обмеження на забудову вказаної земельної ділянки надано відповідно до вимог Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», вимог рішення виконавчого комітету Львівської міської ради від 16.11.2012 №800, на підставі погодженого та затвердженого директором Департаменту культурної спадщини та культурних цінностей Міністерства культури України історико-містобудівного обґрунтування.

Отже при затвердженні містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки Департамент містобудування Львівської міської ради діяв відповідно та в межах повноважень визначених чинним законодавством.

Окрім цього, звертає увагу на те, що зазначені обставини були предметом дослідження у адміністративній справі №813/142/15 у Львівському окружному адміністративному суді за позовом громадян ОСОБА_8, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18 до Департаменту містобудування Львівської міської ради, Державної архітектурно-будівельної інспекції України, за участю третіх осіб, які не заявляють самостійні вимоги на предмет спору ОСОБА_4 та приватного підприємства «Кантрансбуд», з вимогами визнати протиправним та скасувати Наказ Департаменту містобудування Львівської міської ради № 457 від 26.12.2013 року «Про затвердження нових містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки на будівництво громадянином ОСОБА_4 багатоквартирного житлового будинку з вбудованими стоянками по АДРЕСА_1» та скасувати реєстрацію Інспекцією держаного архітектурно-будівельного контролю у Львівській області декларації на початок виконання будівельних робіт «Будівництва багатоквартирного житлового будинку з вбудованими автостоянками на АДРЕСА_1» від 13.06.2014 р. № ЛВ 0599.

За результатами розгляду адміністративної справи №813/142/15, постановою Львівського окружного адміністративного суду від 11 січня 2015 року у задоволенні позову громадянам ОСОБА_8, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18 відмовлено. Дане рішення суду вступило в законну силу 24.03.2016 року за результатами розгляду Львівським апеляційним адміністративним судом . При цьому, суди обох інстанцій, встановивши відсутність буд-яких порушень законодавства будівництвом багатоквартирного будинку на земельній ділянці, що належить гр. ОСОБА_4 та відмітили, що дане будівництво жодним чином не порушує прав громадян - позивачів.

Законність постанови Львівського окружного адміністративного суду від 11.01.2016 року та ухвали Львівського апеляційного адміністративного суду від 24.03.2016 року у справі №813/142/15 підтверджена ухвалами Вищого адміністративного суду України від 18.04.2016 року та Верховного суду України від 31.07.2016 року, яким відмовлено у допуску справи до провадження.

Під час розгляду адміністративної справи №813/142/15, у зв'язку з тим, що для з'ясування наведених обставин, необхідні спеціальні знання у будівельній галузі, Львівським окружним адміністративним судом було призначено судову будівельно-технічну експертизу.

Висновком експерта № 1719 від 22.07.2015 р. повністю спростовуються твердження відповідачів, щодо наявності порушень законодавства, які могли б бути підставною для скасування наказу департаменту, що оскаржується.

Виходячи з вищевикладеного, вважає, що позовні вимоги не підлягають до задоволення оскільки не грунтуються на вимогах чинного законодавства, є безпідставними і такими, що не відповідають реальним обставинам справи. Просив суд відмовити у задовленні позову.

Окрім цього, просив суд скасувати заходи забезпечення позову вжиті Ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 22.09.2016 р.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з'ясувавши всі обставини справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд доходить висновку, що у задовленні позову слід відмовити, з огляду на наступне.

Суд встановив, що 26.12.2013 року Департамент містобудування Львівської міської ради видав наказ № 457 від 26.12.2013 «Про затвердження нових містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки на будівництво гр. ОСОБА_4 багатоквартирного житлового будинку з вбудованими автостоянками на АДРЕСА_1», яким затверджено нові містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки на будівництво багатоквартирного житлового будинку з вбудованими автостоянками на АДРЕСА_1 та зобов'язано гр. ОСОБА_4 отримати технічні умови на інженерне забезпечення проектованого об'єкту; розробити у ліцензованій проектній організації робочий проект та провести його експертизу; укласти договір про сплату інвестиційного внеску. /Том №1 а.с.25-26/.

Затвердженими Наказом містобудівними умовами та обмеженнями передбачене будівництво багатоквартирного житлового будинку з вбудованими автостоянками по вул. П. Карманського, 12 у м.Львові з допустимим відсотком забудови земельної ділянки 80%; максимально допустима щільність населення (для житлової забудови) 2463 осіб на 1 га; відстані від суміжної забудови не менше 7м з дотриманням вимог ДБН 360-92** "Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень" (зі змінами); ДБН В.1.2-12-2008р. "Будівництво в умовах ущільненої забудови. Вимоги безпеки, нормативних документів та вимог рішення виконавчого комітету від 26.10.2007р. №893 "Про заходи запобігання виникненню аварійних ситуацій при будівництві нових та реконструкції існуючих об'єктів"; врахувати недопущення виникнення руйнувань суміжної забудови; можливість будівництва підтвердити розрахунком інсоляційного режиму по відношенню проектованого будівництва до прилеглого існуючого; при необхідності передбачати винесення існуючих мереж на нормативну відстань з зони будівництва; розробити проект комплексного благоустрою території в ув'язці з існуючим багоустроєм прилеглої території з влаштуванням малих архітектурних форм, передбачити нормативне розміщення дитячого ігрового, відпочинкового, господарського майданчиків та гостьової автостоянки відповідно до вимог ДБН 360-92**.., передбачити нормативну кількість машино-місць /Том №1 а.с.28-29/

Відповідно до ч. 2, 3 ст.29 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» фізична або юридична особа, яка подала виконавчому органові сільської, селищної, міської ради або у разі розміщення земельної ділянки за межами населених пунктів - районній державній адміністрації, заяву про намір щодо забудови земельної ділянки, що перебуває у власності або користуванні такої особи, повинна одержати містобудівні умови та обмеження для проектування об'єкта будівництва.

Містобудівні умови та обмеження надаються відповідними спеціально уповноваженими органами містобудування та архітектури на безоплатній основі.

Згідно з п.8 ч.1 ст.1 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки - документ, що містить комплекс планувальних та архітектурних вимог до проектування і будівництва щодо поверховості та щільності забудови земельної ділянки, відступів будинків і споруд від червоних ліній, меж земельної ділянки, її благоустрою та озеленення, інші вимоги до об'єктів будівництва, встановлені законодавством та містобудівною документацією.

Відповідно до вимог наказу Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 07.07.2011року №109 «Про затвердження порядку надання містобудівних умов та обстежень забудови земельної ділянки, їх склад та зміст» містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки - це документ, що містить комплекс планувальних та архітектурних вимог до проектування і будівництва щодо поверховості та щільності забудови земельної ділянки, відступів будинків і споруд від червоних ліній, меж земельної ділянки, її благоустрою та озеленення, інші вимоги до об'єктів будівництва, встановлені законодавством та містобудівною документацією.

Згідно з п.1 ч.1 ст.29 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» містобудівні умови та обмеження є однією з основних складових вихідних даних.

Процедура надання містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки, їх склад та зміст визначаються Порядком надання містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки, їх склад та зміст.

Відповідно до п.2.4 вказаного Порядку надання містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки, їх склад та зміст розгляд заяви, надання містобудівних умов та обмежень або прийняття рішення про відмову у їх видачі здійснюються спеціально уповноваженим органом містобудування та архітектури у порядку, встановленому Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності».

З системного аналізу наведених нормативних положень вбачається, що містобудівні умови та обмеження не є частиною містобудівної документації, а лише частиною вихідних даних, які відображають встановлені містобудівною документацією вимоги.

Частина 5 статті 29 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» визначає, що розгляд заяви і надання містобудівних умов та обмежень або прийняття рішення про відмову у їх наданні здійснюються спеціально уповноваженим органом містобудування та архітектури протягом семи робочих днів з дня реєстрації заяви.

Відповідно до п. 2.2 Положення про департамент містобудування Львівської міської ради та його структури, затвердженого рішенням виконавчого комітету від 27.10.2006 року (зі змінами від 09.03.2007 року) встановлено, що основними завданнями департаменту містобудування є реалізація політики у сфері містобудування, благоустрою, розробка містобудівної документації. Згідно з п. 4.2 вищезазначеного Положення директор у межах своїх повноважень та на виконання завдань департаменту видає накази, які є обов'язковими до виконання на території м. Львова всіма органами, підприємствами, установами, організаціями, посадовими особами і громадянами.

Відповідно до Стандарту послуги з надання містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки на проектування та будівництво об'єктів архітектури та містобудування, затвердженого рішенням виконкому Львівської міської ради від 16.11.2012 року № 800, управління архітектури Департаменту містобудування Львівської міської ради визначено органом, що уповноважений надавати послуги з розроблення і надання містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки, які містять комплекс планувальних та архітектурних вимог до проектування і будівництва щодо поверховості та щільності забудови земельної ділянки, відступів будинків і споруд від червоних ліній, меж земельної ділянки, її благоустрою та озеленення, інші вимоги до об'єктів будівництва, встановлені законодавством та містобудівною документацією.

Відповідно до п.4.1 Стандарту заява про надання містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки подається на ім'я директора департаменту містобудування, який у відповідності до вимог п.5.2.4 зобов'язаний забезпечити розгляд вказаної заяви із долученими документами, накладення резолюції на заяві, передачу заяви з поданими документами до управління архітектури департаменту містобудування. В свою чергу управління архітектури, відповідно до п.5.2.5 Стандарту зобов'язане підготувати містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки протягом 10-и робочих днів від дати реєстрації заяви та надіслати одержувачу протягом 3-х робочих днів від дати його прийняття.

Таким чином, Департамент містобудування є уповноваженим органом містобудування та архітектури, який видає накази про затвердження містобудівних умов та обмежень забудови земельних ділянок, які в свою чергу є обов'язковими до виконанням. Тому суд не приймає до уваги покликання позивача на те, що Наказ №457 повинен був видаватися виконавчим комітетом, а не департаментом містобудування ЛМР.

Відповідно до частини 2 статті 2 КАС України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

За змістом статті 6 КАС кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Відтак, суд не приймає до уваги посилання позивача, про те, що виданий Наказ, порушує його права та законні інтереси, оскільки зазначений наказ не стосуються його безпосередньо.

Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного суду України від 24.02.2015 року № 21-24а15, яка в силу ст. 244-2 КАС України має враховуватись судами загальної юрисдикції. У вищезазначеній постанові чітко зазначено, що відповідно до ч.2 ст. 171 КАС України право оскаржити нормативний-правовий акт мають особи, щодо яких його застосоване, а також особи, які є суб'єктом правовідносин, у яких буде застосовано цей акт. Жодні інші особи оскаржити такий інший акт інші особи не можуть.

Також суд звертає увагу на те, що зазначені обставини були предметом дослідження у адміністративній справі №813/142/15 у Львівському окружному адміністративному суді за позовом ОСОБА_8, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18 до Департаменту містобудування Львівської міської ради, Державної архітектурно-будівельної інспекції України, за участю третіх осіб, які не заявляють самостійні вимоги на предмет споруОСОБА_4 та приватного підприємства «Кантрансбуд», з вимогами визнати протиправним та скасувати Наказ Департаменту містобудування Львівської міської ради № 457 від 26.12.2013 року «Про затвердження нових містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки на будівництво громадянином ОСОБА_4 багатоквартирного житлового будинку з вбудованими стоянками по АДРЕСА_1» та скасувати реєстрацію Інспекцією держаного архітектурно-будівельного контролю у Львівській області декларації на початок виконання будівельних робіт «Будівництва багатоквартирного житлового будинку з вбудованими автостоянками на АДРЕСА_1» від 13.06.2014 р. № ЛВ 0599. Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 11 січня 2015 року у задоволенні позову громадянам ОСОБА_8, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18 відмовлено /Том №1 а.с.96-107.

Ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 24.03.2016 р. постанову Львівського окружного адміністративного суду від 11 січня 2015 року - залишено без змін./Том №1 а.с.87-95/.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 18.04.216 р. відмовлено у відкритті касаційного провадження на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 11 січня 2015 року та Ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 24.03.2016 р. /Том №1 а.с.56-58/.

Відповідно до ч.1 ст.72 КАС України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Відповідно до ст.ст. 142-145 Конституції України, до матеріальної основи органів місцевого самоврядування, крім інших об'єктів, належить земля, управління якою здійснюють територіальні громади через органи місцевого самоврядування в межах наданих їм повноважень шляхом прийняття рішень.

Відповідно до ст.7 Закону України «Про розмежування земель державної та комунальної власності» від 5 лютого 2004 року N 1457-IV, до земель комунальної власності територіальних громад сіл, селищ, міст належать усі землі в межах населених пунктів, крім земель приватної власності та земель, віднесених до державної власності.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Земельного кодексу України, земельні відносини - це суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею. Суб'єктами земельних відносин є громадяни, юридичні особи, органи місцевого самоврядування та органи державної влади.

Статтею 12 Земельного кодексу України визначено, що до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить, зокрема, розпорядження землями територіальних громад; надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 83 Земельного кодексу України землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю. У комунальній власності перебувають: а) усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності; б) земельні ділянки, на яких розташовані будівлі, споруди, інші об'єкти нерухомого майна комунальної власності незалежно від місця їх розташування.

За змістом п. 34 ч.1 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються питання регулювання земельних відносин.

Частиною 1, 2 ст. 116 Земельного кодексу України передбачено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

В силу приписів ч. 1 ст. 123 Земельного кодексу України надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування.

Крім цього, в п.п. 1-6, 10-11 ст. 123 Земельного кодексу України визначений порядок звернення для одержання в користування земельної ділянки, строки розгляду такого звернення органом місцевого самоврядування та підстави для прийняття рішення про надання ділянки в користування відповідному суб'єкту.

Так, нормами ч.ч. 1, 2 ст. 124 Земельного кодексу встановлено, що передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки. Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється за результатами проведення земельних торгів, крім випадків, встановлених частинами другою, третьою статті 134 цього Кодексу.

Як з'ясовано у судовому засіданні на підставі ухвали від 18.06.2009 № 2719 «Про затвердження гр. ОСОБА_10 проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання земельної ділянки на АДРЕСА_1» затверджено гр. ОСОБА_10 проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки на надано земельну ділянку площею 0,0544 га на АДРЕСА_1 у власність. 9.07.2009р. видано гр. ОСОБА_10 державний акт на право власності. 11.05.2012 р. вищезазначена земельна ділянки продана гр. ОСОБА_4

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права № 20679335 від 17.04.2014року земельна ділянка площею 0,0544 га у м. Львові по площею 0,0544 га на АДРЕСА_1 належить на праві приватної власності гр. ОСОБА_4 Цільове призначення вказаної земельної ділянки: будівництво та обслуговування житлового будинку (присадибна ділянка).

Згідно з договором про встановлення права користування земельною ділянкою для забудови (суперфіцій), посвідченим приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Біляк О.Я. 17.04.2014р. та зареєстрованим в реєстрі за №1094, власник (ОСОБА_4) надає в користування землекористувачу (ПП «Кантрансбуд»), а землекористувач приймає в користування від власника вказану земельну ділянку.

Згідно з ст. 19 Земельного кодексу України визначено категорії земель за їх цільовим призначенням. Серед яких є землі житлової та громадської забудови. До земель житлової та громадської забудови належать земельні ділянки в межах населених пунктів, які використовуються для розміщення житлової забудови, громадських будівель і споруд, інших об'єктів загального користування.

Як вбачається з матеріалів справи рішення Сихівського районного суду м.Львова від 9.0.2014р., залишеному без змін ухвалою Апеляційного суду Львівської області земельна ділянка по АДРЕСА_1 набута ОСОБА_4 у власність із дотриманням вищевказаного порядку, за наявності визначених законом підстав. /Том №1 а.с.68-72/.

Згідно затвердженого ухвалою ЛМР від 17.09.2014р. № 3840 плану зонування Сихівського району земельна ділянка по АДРЕСА_1 входить в межі зони Ж-3 - зони багатоповерхової житлової забудови (5-9 пов.). /Том №2 а.с.43-46/.

Що ж стосується покликань позивача на те, що земельна ділянка на вул. Карманського, 12 у м.Львові знаходиться в межах історичного ареалу та відноситься до земель історико - культурного призначення, то суд звертає увагу на наступне.

Стаття 2 Закону України «Про охорону культурної спадщини» визначає види об'єктів культурної спадщини, серед яких археологічні, історичні, об'єкти архітектури та містобудування, ландшафтні.

Відповідно до ст.34 зазначеного Закону території пам'яток, охоронних зон, заповідників, музеїв-заповідників, охоронювані археологічні території належать до земель історико-культурного призначення, включаються до державних земельних кадастрів, планів землекористування, проектів землеустрою, іншої проектно-планувальної та містобудівної документації.

Крім того, Закон визначає певний статус, правовий режим використання та захист для кожного виду об'єктів культурної спадщини.

Відповідно до п.14, 17 ч.1 ст. 5 Закону України «Про охорону культурної спадщини» до повноважень центрального органу виконавчої влади у сфері охорони культурної спадщини належить: погодження програм та проектів містобудівних, архітектурних та ландшафтних перетворень, будівельних, меліоративних, шляхових, земляних робіт на пам'ятках національного значення, їх територіях, у зонах охорони, на охоронюваних археологічних територіях, в історичних ареалах населених місць, а також програм і проектів, реалізація яких може позначитися на об'єктах культурної спадщини; надання дозволів на проведення робіт на пам'ятках національного значення, їхніх територіях та в зонах охорони, на охоронюваних археологічних територіях, в історичних ареалах населених місць.

Згідно ч.1 ст.3 Закону України «Про охорону культурної спадщини» державне управління у сфері охорони культурної спадщини покладається на Кабінет Міністрів України, спеціально уповноважені органи охорони культурної спадщини. Зокрема, до спеціально уповноважених органів охорони культурної спадщини належать центральні органи виконавчої влади, що забезпечують формування та реалізують державну політику у сфері охорони культурної спадщини.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про центральні органи виконавчої влади» систему центральних органів виконавчої влади складають міністерства України (далі - міністерства) та інші центральні органи виконавчої влади. Міністерства забезпечують формування та реалізують державну політику в одній чи декількох сферах, інші центральні органи виконавчої влади виконують окремі функції з реалізації державної політики. Повноваження міністерств, інших центральних органів виконавчої влади поширюються на всю територію держави.

Також згідно пункту 1 Положення про Міністерство культури України затверджено Указом Президента України від 06.04.2011р. №388, міністерство є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України. Міністерство культури України є головним органом у системі центральних органів виконавчої влади щодо формування державної політики у сфері кінематографії, формування та забезпечення реалізації державної політики у сферах культури та мистецтв, охорони культурної спадщини, вивезення, ввезення і поширення культурних цінностей, державної мовної політики, а також спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері міжнаціональних відносин, релігії та захисту національних меншин України.

Отже, Міністерство культури України відноситься до системи центральних органів виконавчої влади і є головним органом у сфері охорони культурної спадщини.

Крім того, відповідно до п.53 ст.4 Положення про Міністерство культури України Мінкультури України відповідно до покладених на нього завдань видає у межах своєї компетенції розпорядження та приписи щодо охорони пам'яток національного значення, припинення робіт на таких пам'ятках у межах території, на якій вони розташовані, та в зонах їх охорони, на охоронюваних археологічних територіях, в історичних ареалах населених місць, якщо зазначені роботи виконуються з недотриманням чи за відсутності затверджених або погоджених із відповідними органами охорони культурної спадщини програм та проектів, дозволів.

У судовому засіданні встановлено, що 30.01.2014 року робочий проект багатоквартирного житлового будинку по АДРЕСА_1 погоджений департаментом культурної спадщини та культурних цінностей Міністерства культури України. За матеріалами даного робочого проекту окреслено будівництво дванадцяти поверхового житлового будинку, в якому передбачено 9 поверхів житлових приміщень та три поверхи вбудованих приміщень, а саме спортивно-оздоровчі приміщення - один поверх та цокольні автостоянки - два поверхи. Житлова площа складається з 39 квартир загальною площею 3040 кв.м та передбачає вісім типових та дев'ятий і десятий поверхи даного житлового будинку влаштовані з особливостями проектування.

Листи Міністерства культури України від 9.08.2013 року № 2501/10/61-13 від 9.04.2013 року № 827/10/61-13 додатково зазначають про погодження історико-містобудівного обґрунтування будівництва багатоквартирного житлового будинку по АДРЕСА_1 та погодження прокладання інженерних мереж, встановлення огорожі.

30.01.2014 року підготовлено експертний звіт Філією ДП «Укрдержбудекспертиза» у Львівській області № 14-0042-14 щодо розгляду проектної документації в частині міцності, надійності та довговічності об'єкта будівництва за проектом будівництво багатоквартирного житлового будинку з вбудованими автостоянками по АДРЕСА_1, який складається з дев'яти житлових поверхів, одного спортивно-оздоровчого та двох цокольних. Згідно додатку до вказаного вище експертного звіту № 14-0042-14 проект «Будівництво багатоквартирного житлового будинку з вбудованими автостоянками на АДРЕСА_1 виконано згідно з вимогами ДБН А.2.2-3-2012 «Склад та зміст проектної документації на будівництво» та розроблено згідно вихідних даних на проектування з дотриманням вимог в частині міцності, надійності та довговічності об'єкта будівництва».

Враховуючи наведене вище, проектна документація виготовлена на будівництво 12-поверхового будинку по АДРЕСА_1 погоджена у встановленому законодавством порядку Міністерством культури України.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Згідно з ч. 2 ст. 2 КАС України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

За визначенням п. 1 ч.1 ст.3 КАС України справа адміністративної юрисдикції (далі - адміністративна справа) - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до ч.1 ст. 6 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому зазначеним кодексом звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи чи інтереси.

Таким чином, до адміністративного суду можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, які породжують, змінюють або припиняють права та обов'язки у сфері публічно-правових відносин, вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, якщо позивач вважає, що цими рішеннями, діями чи бездіяльністю його права чи свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші порушення прав чи свобод.

З аналізу наведених правових норм вбачається, що позивач на власний розсуд визначає, чи порушені його права рішеннями, дією або бездіяльністю суб'єкта владних повноважень. Проте, ці рішення, дія або бездіяльність повинні бути такими, які породжують, змінюють або припиняють права та обов'язки у сфері публічно-правових відносин.

Як вбачається із матеріалів справи, позивач не є учасником вказаних правовідносин у публічно-правовій сфері, відповідач щодо позивача не здійснював жодних управлінських функцій. Натомість, публічно-правові відносини у зв'язку з виданням оскарженого наказу та реєстрацією декларації про початок виконання будівельних робіт виникли між суб'єктами владних повноважень як відповідачем в справі та третіми особами ОСОБА_4 та ПП «Кантрансбуд».

Суд, в цьому контексті, бере до уваги постанову Верховного Суду України від 24.02.2015 року, згідно з якою право оскаржити індивідуальний акт має особа, якої він стосується. Правові акти індивідуальної дії породжують права та обов'язки тільки в тих суб'єктів, яким його адресовано. Інші особи його оскаржити не можуть.

Здійснюючи передбачене ст.55 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, позивач має вказувати у позові власне суб'єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.

Вирішуючи спір, суд зобов'язаний надати об'єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову у позові.

Враховуючи вказане, при розгляді справи судом не встановлено, а позивачем не доведено, що рішеннями, дією або бездіяльністю відповідача порушуються його права, свободи чи інтереси, а тому, суд вважає, що порушене право позивача у межах цього спору відсутнє.

Щодо строків звернення до суду з позовом суд зазначає наступне.

Як з'ясовано у судовому засіданні позивач про існування Наказу №457 від 26.12.2013 р. дізнався лише 12.04.2016 р., коли Сихівською районною адміністрацією проводилися збори.

Представником відповідача та представником третіх осіб не подано доказів того, що позивач дізнався про існування оскарженого наказу або повинен був дізнатись про це, раніше вказаного позивачем строку.

Таким чином, суд вважає, що позивачем не пропущений строк звернення до суду з позовом, встановлений ст. 99 КАС України.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України та ч.3 ст.2 КАС України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з вимогами ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ст.86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що в задоволенні позову необхідно відмовити в повному обсязі.

Відповідно до ч.4 ст.118 КАС України якщо у задоволенні вимог позивачеві буде відмовлено, вжиті заходи забезпечення адміністративного позову зберігаються до набрання постановою суду законної сили. Проте суд може одночасно з прийняттям постанови або після цього постановити ухвалу про скасування заходів забезпечення адміністративного позову або заміну одного способу забезпечення адміністративного позову іншим.

Отже, враховуючи наведене, а саме те, що суд дійшов до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог позивача, водночас вважає за необхідне скасувати заходи забезпечення позову, які були вжиті Ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 22 вересня 2016 року (справа № 867/5719/16) /Том №1 а.220-221/.

Керуючись Конституцією України, ст.ст.2, 3, 6, 7-12, 71, 86, 88, 99, 118, 128, 160, 161, 162, 167, 255 КАС України, Законом України «Про охорону культурної спадщини», Земельним Кодексом України, Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності» суд, -

п о с т а н о в и в :

У задоволенні позовних вимог - відмовити повністю.

Заходи забезпечення позову вжиті ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 22 вересня 2016 року (справа № 867/5719/16) - скасувати.

Апеляційна скарга на постанову суду подається протягом десяти днів з дня її проголошення до Львівського апеляційного адміністративного суду через Галицький районний суд м. Львова. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Львівського апеляційного адміністративного суду.

У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 254 КАС України.

Головуючий суддя Романюк В.Ф.