Справа № 307/2222/16-а,2-а/307/45/16
Суддя: Гуляк Василь Васильович
Дата ухвалення: 2016-11-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 листопада 2016 року № 876/7222/16

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі колегії :

головуючого судді: Гуляка В.В.

суддів: Коваля Р.Й., Судової-Хомюк Н.М.

за участі секретаря судового засідання: Омеляновської Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу Вільховецької сільської ради Тячівського району Закарпатської області на постанову Тячівського районного суду Закарпатської області від 05 вересня 2016 року в адміністративній справі за позовом Закарпатської обласної державної адміністрації до Вільховецької сільської ради Тячівського району Закарпатської області, треті особи: комунальний заклад «Тячівська районна лікарня № 1», комунальний заклад «Тячівська районна поліклініка», комунальний заклад «Нересницька дільнична лікарня», фінансове управління Тячівської районної державної адміністрації Закарпатської області, відділ охорони здоров'я Тячівської районної державної адміністрації Закарпатської області, про визнання незаконним і нечинним рішення, зобов'зання вчинити дії,

встановив:

У серпні 2016 року позивач Закарпатська ОДА звернувся в суд із адміністративним позовом до відповідача Вільховецької сільської ради Тячівського району Закарпатської області, в якому просив визнати незаконним та нечинним, з дня набрання постанови суду законної сили, рішення Вільховецької сільської ради об'єднаної територіальної громади від 25.12.2015 р. № 52 «Про сільський бюджет об'єднаної територіальної громади на 2016 рік» (зі змінами) та зобов'язати Вільховецьку сільську раду об'єднаної територіальної громади в місячний строк, з дня набрання постанови суду законної сили, повторно розглянути і прийняти рішення про внесення змін до бюджету Вільховецької об'єднаної територіальної громади на 2016 р. з дотриманням положень Конституції України, Бюджетного кодексу України, Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я» від 19.11.1992 р. № 2801-XII, передбачивши за рахунок коштів медичної субвенції з Державного бюджету України на 2016 р. передачу з бюджету Вільховецької об'єднаної територіальної громади Тячівському районному бюджету міжбюджетного трансферу у сумі 5145,1 тис. грн. (у тому числі на січень-липень 2016 р. - 2928,3 тис. грн.) для надання стаціонарної (вторинної) медичної допомоги жителям Вільховецької об'єднаної територіальної громади.

Відповідач позову не визнав, у суді першої інстанції подав заперечення у якому просив у задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Постановою Тячівського районного суду Закарпатської області від 05.09.2016 року позовні вимоги задоволено частково. Визнано незаконним і нечинним з дня набрання постановою суду законної сили рішення Вільховецької сільської ради Тячівського району Закарпатської області від 25 грудня 2015 року № 52 "Про сільський бюджет об'єднаної територіальної громади на 2016 рік" (з наступними змінами) та зобов'язано Вільховецьку сільську раду Тячівського району Закарпатської області в місячний строк з дня набрання даною постановою законної сили повторно розглянути і прийняти рішення про сільський бюджет об'єднаної територіальної громади на 2016 рік з дотриманням положень п.п. 1, 4, 6, 7 ч.1 ст.7, ст.ст. 82, 86 Бюджетного кодексу України та ст.ст. 7, 8 Закону України "Основи законодавства України про охорону здоров'я", вирішивши питання про передачу з бюджету Вільховецької сільської ради (об'єднаної територіальної громади) Тячівського району Закарпатської області, за рахунок коштів медичної субвенції з Державного бюджету України на 2016 рік, Тячівському районному бюджету міжбюджетного трансферту для надання вторинної медичної допомоги жителям Вільховецької об'єднаної територіальної громади. Зобов'язано Вільховецьку сільську раду, після набрання постановою суду законної сили, невідкладно опублікувати резолютивну частину постанови суду у виданні, в якому було офіційно оприлюднено рішення Вільховецької сільської ради Тячівського району Закарпатської області від 25 грудня 2015 року № 52 "Про сільський бюджет об'єднаної територіальної громади на 2016 рік" (з наступними змінами). В інших позовних вимогах - відмовлено.

З цією постановою суду першої інстанції від 05.09.2016 року не погодився відповідач та оскаржив її в апеляційному порядку. Вважає апелянт, що судом першої інстанції порушено норми матеріального і процесуального права, а тому постанова суду підлягає скасуванню з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

В обґрунтування апеляційних вимог апелянт зазначає, що законом визначено право органів місцевого самоврядування самостійно вирішувати питання, пов'язані з місцевими бюджетами, приймати рішення про затвердження місцевих бюджетів та вносити до них зміни. Жодними нормами чинного законодавства України не передбачено обов'язку відповідача передавати у вигляді міжбюджетного трансферу кошти медичної субвенції у сумі 5145100 грн. до Тячівського районного бюджету. Враховуючи зазначене, висновок суду першої інстанції про наявність порушення відповідачем вимог ст. 19 Конституції України є безпідставним, оскільки в даному випадку відсутня дія відповідача, яка б могла суперечити законодавству та відсутній обов'язок для відповідача діяти певним чином. Судом першої інстанції не враховано, що відповідно до ч.2 ст.77 БК України, місцеві бюджети затверджуються рішенням відповідної місцевої ради до 25 грудня року, що передує плановому. Судом також не враховано, що визнаним нечинним рішенням від 25.12.2015 р. № 52 вирішено питання про всі доходи і видатки Вільховецької сільської ради об'єднаної територіальної громади, а не лише фінансування закладів охорони здоров`я та медичної субвенції. Щодо посилань суду першої інстанції на лист Міністерства охорони здоров`я № 10.03.67/3010 від 11.04.2016 р., апелянт зазначає про рекомендаційний характер такого листа та відсутність у ньому нових норм права. Апелянт також зазначає, що висновки суду про те, що відповідачем не забезпечено надання населенню послуг вторинної медичної допомоги, є припущенням, на котрих не може ґрунтуватися доказування і які не можуть бути покладені в основу законного та обґрунтованого рішення у справі. Крім цього, позов в даній справі був поданий 15.08.2016 р., тобто після спливу місячного строку для оскарження рішення про затвердження відповідного бюджету. Судом першої інстанції жодним чином не вмотивовано і не обґрунтовано відповідними доказами висновку про те, що позивачем не пропущено строку звернення до суду.

За результатами апеляційного розгляду апелянт просить скасувати оскаржену постанову суду від 05.09.2016 року та прийняти нову постанову суду, якою у задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Позивач апеляційної скарги не визнав, у суді апеляційної інстанції подав заперечення у якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржену постанову суду залишити без змін.

Суд апеляційної інстанції заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі та з'явились в засідання суду апеляційної інстанції, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави та межі апеляційної скарги, вважає, що дану апеляційну скаргу слід задоволити частково.

Так, судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що згідно Додатку № 6 до Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік», обсяг медичної субвенції з Державного бюджету України для бюджету Вільховецької об'єднаної територіальної громади (міжбюджетний трансферт) на 2016 рік становить 7350,2 тис. грн. (а.с. 86 Т.1).

Рішенням сесії Вільховецької сільської ради Тячівського району Закарпатської області № 52 від 25.12.2015 року «Про сільський бюджет об'єднаної територіальної громади на 2016 рік» затверджено бюджет Вільховецької ОТГ на 2016 рік, в тому числі щодо міжбюджетного трансферту.

Згідно вказаного рішення № 52 від 25.12.2015 року (із додатками) в доходи бюджету Вільховецької ОТГ входить медична субвенція з Державного бюджету у розмірі 7328100 грн., весь обсяг якої передбачено на витрати для первинної медичної допомоги та інші заходи по охороні здоров'я. Для вторинної медичної допомоги витрат із медичної субвенції не передбачено (а.с. 16-26 Т.1).

18.03.2016 р. Вільховецька сільська рада прийняла рішення № 127 «Про внесення змін до сільського бюджету», в тому числі щодо міжбюджетних трансфертів. Додатком № 2 до цього рішення передбачено передачу до Тячівського районного бюджету 500000 грн. для надання вторинної медичної допомоги населенню, за рахунок коштів медичної субвенції (а.с. 9-11 Т.1).

Рішенням сесії Вільховецької сільської ради № 217 від 19 липня 2016 року внесено зміни до сільського бюджету ОТГ, зокрема, щодо отримання доходу в розмірі 22100 грн. в якості медичної субвенції з Державного бюджету України, які передбачено на витрати для фельдшерсько-акушерських пунктів (а.с. 12-15 Т.1).

Рішенням сесії Вільховецької сільської ради № 240 від 20 вересня 2016 року внесено зміни до сільського бюджету ОТГ, зокрема, щодо обсягу видатків, де передбачено передачу до Тячівського районного бюджету 1000000 грн. для надання вторинної медичної допомоги населенню, за рахунок коштів медичної субвенції (а.с. 155-160 Т.1).

Згідно листа Міністерства охорони здоров'я України від 11.04.2016 року № 10.03.67/3010, останнє рекомендує місцевим радам об'єднаних територіальних громад, до внесення відповідних змін до нормативних актів, 30 відсотків від обсягу коштів медичної субвенції, затвердженої в державному бюджеті для відповідної територіальної громади, у 2016 році, спрямовувати на фінансування видатків для забезпечення надання населенню первинної медичної допомоги, а 70 відсотків обсягу - передати у вигляді міжбюджетного трансферту відповідному районному бюджету для надання жителям об'єднаної територіальної громади вторинної медичної допомоги (а.с. 43-45 Т.1).

З висновків Департаменту фінансів Закарпатської обласної державної адміністрації № 02.02-21/89 від 15.01.2016 рік, № 02.02-21/198 від 04.08.2016 рік та № 02.02-21/2580 від 17.10.2016 рік надісланих Вільховецькій сільській раді видно, що визначений у рішенні Вільховецької сільської ради № 52 від 25.12.2015 року «Про сільський бюджет об'єднаної територіальної громади на 2016 рік» (із наступними змінами) розмір трансферту Тячівському районному бюджету на надання вторинної медичної допомоги не відповідає вимогам закону та рекомендаціям Міністерства охорони здоров'я України, викладеним у листі від 11.04.2016 року № 10.03.67/3010 (а.с. 27-28, 29-30, 161-162 Т.1).

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що рішення Вільховецької сільської ради від 25.12.2015 року № 52 «Про сільський бюджет об'єднаної територіальної громади на 2016 рік» (з наступними змінами), є незаконним вцілому, оскільки суперечить вимогам Бюджетного кодексу України, ст.ст. 7, 8 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров'я», і цим Рішенням не передбачено належних видатків на фінансування закладів, що надають вторинну медичну допомогу жителям Вільховецької сільської ради.

Суд апеляційної інстанції частково погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно статті 61 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» (в редакції на час розглядуваних правовідносин), органи місцевого самоврядування в селах, селищах, містах, районах у містах (у разі їх створення) самостійно розробляють, затверджують і виконують відповідні місцеві бюджети згідно з Бюджетним кодексом України. Самостійність місцевих бюджетів гарантується власними та закріпленими за ними на стабільній основі законом загальнодержавними доходами, а також правом самостійно визначати напрями використання коштів місцевих бюджетів відповідно до закону. Втручання державних органів у процес складання, затвердження і виконання місцевих бюджетів не допускається, за винятком випадків, передбачених цим та іншими законами.

Статтею 62 цього Закону передбачено, що держава фінансово підтримує місцеве самоврядування, бере участь у формуванні доходів місцевих бюджетів, здійснює контроль за законним, доцільним, економним, ефективним витрачанням коштів та належним їх обліком. Вона гарантує органам місцевого самоврядування доходну базу, достатню для забезпечення населення послугами на рівні мінімальних соціальних потреб.

Частинами 6, 7 статті 63 цього Закону визначено, що кошти державного бюджету, що передаються у вигляді дотацій та субвенцій, затверджуються у законі про Державний бюджет України для кожного відповідного місцевого бюджету згідно з Бюджетним кодексом України. Кошти, передані державою у вигляді дотацій та субвенцій, можуть розподілятися Верховною Радою Автономної Республіки Крим, обласними, міськими (міст республіканського Автономної Республіки Крим і міст обласного значення), районними радами між відповідними місцевими бюджетами та використовуватися для фінансування спільних проектів відповідних територіальних громад.

Відповідно до ст. 64 вказаного Закону, видатки, які здійснюються органами місцевого самоврядування на потреби територіальних громад, їх розмір і цільове спрямування визначаються відповідними рішеннями про місцевий бюджет. Сільські, селищні, міські, районні в містах (у разі їх створення) ради та їх виконавчі органи самостійно розпоряджаються коштами відповідних місцевих бюджетів, визначають напрями їх використання. Видатки місцевого бюджету формуються відповідно до розмежування видатків між бюджетами, визначеного Бюджетним кодексом України, для виконання повноважень органів місцевого самоврядування.

Згідно ст. 66 вказаного Закону, місцеві бюджети мають бути достатніми для забезпечення виконання органами місцевого самоврядування наданих їм законом повноважень та забезпечення населення послугами не нижче рівня мінімальних соціальних потреб. Повноваження на здійснення витрат місцевого бюджету мають відповідати обсягу надходжень місцевого бюджету.

Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено також гарантії місцевого самоврядування, його органів та посадових осіб. Так, згідно ст. 71 цього Закону, територіальні громади, органи та посадові особи місцевого самоврядування самостійно реалізують надані їм повноваження. Органи виконавчої влади, їх посадові особи не мають права втручатися в законну діяльність органів та посадових осіб місцевого самоврядування, а також вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими законами до повноважень органів та посадових осіб місцевого самоврядування, крім випадків виконання делегованих їм радами повноважень, та в інших випадках, передбачених законом. У разі розгляду місцевою державною адміністрацією питань, які зачіпають інтереси місцевого самоврядування, вона повинна повідомити про це відповідні органи та посадових осіб місцевого самоврядування.

Відповідно до ст. 73 вказаного Закону, акти ради, сільського, селищного, міського голови, голови районної в місті ради, виконавчого комітету сільської, селищної, міської, районної у місті (у разі її створення) ради, прийняті в межах наданих їм повноважень, є обов'язковими для виконання всіма розташованими на відповідній території органами виконавчої влади, об'єднаннями громадян, підприємствами, установами та організаціями, посадовими особами, а також громадянами, які постійно або тимчасово проживають на відповідній території.

Крім цього, згідно статті 59 вказаного Закону, Рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень. Рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом. Акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування нормативно-правового характеру набирають чинності з дня їх офіційного оприлюднення, якщо органом чи посадовою особою не встановлено пізніший строк введення цих актів у дію. Акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.

Статтею 1 Бюджетного кодексу України передбачено, що Бюджетним кодексом України регулюються відносини, що виникають у процесі складання, розгляду, затвердження, виконання бюджетів, звітування про їх виконання та контролю за дотриманням бюджетного законодавства і питання відповідальності за порушення бюджетного законодавства, а також визначаються правові засади утворення та погашення державного і місцевого боргу.

Бюджетна система України і Державний бюджет України встановлюються виключно цим Кодексом та законом про Державний бюджет України (ч.2 ст.4 БК України).

Статтею 2 БК України визначено, що бюджет - це план формування та використання фінансових ресурсів для забезпечення завдань і функцій, які здійснюються відповідно органами державної влади, органами влади Автономної Республіки Крим, органами місцевого самоврядування протягом бюджетного періоду; бюджети місцевого самоврядування - це бюджети територіальних громад сіл, їх об'єднань, селищ, міст (у тому числі районів у містах), бюджети об'єднаних територіальних громад, що створюються згідно із законом та перспективним планом формування територій громад; бюджетна система України - це сукупність державного бюджету та місцевих бюджетів, побудована з урахуванням економічних відносин, державного і адміністративно-територіальних устроїв і врегульована нормами права; міжбюджетні трансферти - це кошти, які безоплатно і безповоротно передаються з одного бюджету до іншого; місцеві бюджети - це бюджет Автономної Республіки Крим, обласні, районні бюджети та бюджети місцевого самоврядування; рішення про місцевий бюджет - це нормативно-правовий акт Верховної Ради Автономної Республіки Крим чи відповідної місцевої ради, виданий в установленому порядку, що затверджує місцевий бюджет та визначає повноваження відповідно Ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевої державної адміністрації або виконавчого органу місцевого самоврядування здійснювати виконання місцевого бюджету протягом бюджетного періоду; субвенції - це міжбюджетні трансферти для використання на певну мету в порядку, визначеному органом, який прийняв рішення про надання субвенції.

На всіх стадіях бюджетного процесу здійснюються контроль за дотриманням бюджетного законодавства, аудит та оцінка ефективності управління бюджетними коштами відповідно до законодавства (ч.2 ст. 19 БК України).

Місцеві бюджети затверджуються рішенням відповідної місцевої ради до 25 грудня року, що передує плановому (ч. 2 ст. 77 БК України).

Видатки бюджетів поділяються на: видатки, які визначаються функціями держави і можуть бути передані на виконання Автономній Республіці Крим та місцевому самоврядуванню з метою забезпечення найбільш ефективного їх виконання на основі принципу субсидіарності; видатки на реалізацію прав та обов'язків Автономної Республіки Крим та місцевого самоврядування, які мають місцевий характер і визначені законами України (п. 2,3 ч. 1 ст. 82 БК України).

Видатки, визначені пунктами 2 і 3 частини першої статті 82 цього Кодексу, здійснюються за рахунок коштів місцевих бюджетів, у тому числі трансфертів з Державного бюджету України (ч. 2 ст. 83 БК України).

Держава може передати Раді міністрів Автономної Республіки Крим чи органам місцевого самоврядування право на здійснення видатків лише за умови відповідної передачі фінансових ресурсів у вигляді закріплених за відповідними бюджетами загальнодержавних податків і зборів або їх частки, а також трансфертів з Державного бюджету України (ч. 1 ст. 85 БК України).

Згідно ст.86 Бюджетного кодексу України, розмежування видів видатків, визначених пунктами 2 і 3 частини першої статті 82 цього Кодексу, між місцевими бюджетами здійснюється на основі принципу субсидіарності з урахуванням критеріїв повноти надання гарантованих послуг та наближення їх до безпосереднього споживача. Відповідно до цих критеріїв види видатків поділяються на такі групи: перша група - видатки на функціонування бюджетних установ та реалізацію заходів, які забезпечують необхідне першочергове надання гарантованих послуг і які розташовані найближче до споживачів; друга група - видатки на функціонування бюджетних установ та реалізацію заходів, які забезпечують надання основних гарантованих послуг для всіх громадян України; третя група - видатки на функціонування бюджетних установ та реалізацію заходів, які забезпечують гарантовані послуги для окремих категорій громадян, або реалізацію програм, потреба в яких існує в усіх регіонах України. Видатки першої групи здійснюються з бюджетів сіл, їх об'єднань, селищ, міст та бюджетів об'єднаних територіальних громад, що створюються згідно із законом та перспективним планом формування територій громад. Видатки другої групи здійснюються з бюджетів міст республіканського Автономної Республіки Крим та міст обласного значення, а також районних бюджетів та бюджетів об'єднаних територіальних громад, що створюються згідно із законом та перспективним планом формування територій громад.

До видатків, що здійснюються з Державного бюджету України, належать видатки на охорону здоров'я (п. 8 ч.1 ст. 87 БК України).

Міжбюджетні трансферти поділяються на: базову дотацію (трансферт, що надається з державного бюджету місцевим бюджетам для горизонтального вирівнювання податкоспроможності територій); 2) субвенції; 3) реверсну дотацію (кошти, що передаються до державного бюджету з місцевих бюджетів для горизонтального вирівнювання податкоспроможності територій); 4) додаткові дотації (ст.. 96 БК України).

У Державному бюджеті України може передбачатися такий трансферт місцевим бюджетам як медична субвенція (ст. 97 БК України).

Згідно ст.103-4 БК України, медична субвенція спрямовується на видатки місцевих бюджетів, передбачені у пункті 3 частини першої статті 89 та пункті 3 частини першої статті 90 цього Кодексу. У законі про Державний бюджет України затверджуються обсяги медичної субвенції окремо для бюджету Автономної Республіки Крим, обласних бюджетів і районних бюджетів, міських (міст Києва та Севастополя, міст республіканського Автономної Республіки Крим та обласного значення) бюджетів та бюджетів об'єднаних територіальних громад, що створюються згідно із законом та перспективним планом формування територій громад.

Міжбюджетні трансферти з державного бюджету місцевим бюджетам перераховуються з рахунків державного бюджету органами Казначейства України бюджету Автономної Республіки Крим, обласним бюджетам, бюджетам міст Києва і Севастополя, міст республіканського Автономної Республіки Крим та міст обласного значення і районним бюджетам, іншим бюджетам місцевого самоврядування, для яких у державному бюджеті визначаються міжбюджетні трансферти (ст. 108 БК України).

Місцеві фінансові органи здійснюють контроль за дотриманням бюджетного законодавства на кожній стадії бюджетного процесу щодо місцевих бюджетів (ч.2 ст.111 БК України).

Відповідно до ст.115 БК України, обласним державним адміністраціям надано право здійснювати контроль за відповідністю бюджетному законодавству показників затверджених бюджетів, розпису бюджету, кошторисів бюджетних установ та інших документів, які використовуються у бюджетному процесі, щодо районних та міських рад бюджетів і бюджетів об'єднаних територіальних громад, що створюються згідно із законом та перспективним планом формування територій громад.

Порушенням бюджетного законодавства визнається порушення учасником бюджетного процесу встановлених цим Кодексом чи іншим бюджетним законодавством норм щодо складання, розгляду, затвердження, внесення змін, виконання бюджету, а відповідно до пункту 7 цієї правової норми таким порушенням, зокрема, є прийняття рішення про місцевий бюджет з порушенням вимог цього Кодексу чи закону про Державний бюджет України (в тому числі щодо складання бюджету в частині міжбюджетних трансфертів) (ст.116 БК України).

До учасників бюджетного процесу за порушення бюджетного законодавства, визначене пунктом 7 частини першої статті 116 цього Кодексу, застосовується такий захід впливу як зупинення дії рішення про місцевий бюджет у порядку, встановленому статтею 122 цього Кодексу (п. 6 ст. 117 БК України).

Рішення про застосування заходів впливу за порушення бюджетного законодавства, визначених пунктами 2-5 та 7 частини першої статті 117 цього Кодексу, приймається Міністерством фінансів України, органами Казначейства України, органами державного фінансового контролю, місцевими фінансовими органами, головними розпорядниками бюджетних коштів у межах встановлених їм повноважень на підставі протоколу про порушення бюджетного законодавства або акта ревізії та доданих до них матеріалів. Рішення набирає чинності з дня його підписання (ч. 2 ст. 118 БК України).

Частиною 2 статті 122 БК України передбачено, що у разі порушення вимог щодо складання бюджету згідно із цим Кодексом та законом про Державний бюджет України в частині міжбюджетних трансфертів Голові Ради міністрів Автономної Республіки Крим, голові обласної, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій надається право протягом місяця з дня набрання чинності рішенням про районний, міський (міста республіканського Автономної Республіки Крим та обласного значення), районний у містах Києві та Севастополі бюджети та бюджети об'єднаних територіальних громад, що створюються згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, звернутися до суду з одночасним клопотанням про невідкладне зупинення дії рішення про відповідний місцевий бюджет до закінчення судового розгляду справи.

Згідно пунктів 3, 6 частини 1 ст. 13 Закону України «Про місцеві державні адміністрації», до відання місцевих державних адміністрацій у межах і формах, визначених Конституцією і законами України, належить, зокрема, вирішення питань, бюджету, фінансів та обліку.

Відповідно до пунктів 2, 9 ст. 16 цього Закону, місцеві державні адміністрації в межах, визначених Конституцією і законами України, здійснюють на відповідних територіях державний контроль за станом фінансової дисципліни, обліку та звітності.

Статтями 22, 28 вказаного Закону передбачено, що місцеві державні адміністрації реалізовують державну політику в галузі охорони здоров'я. Для реалізації наданих повноважень обласній державній адміністрації надано право звертатися до суду та здійснювати інші функції і повноваження у спосіб, передбачений Конституцією та Законами України.

Матеріалами адміністративної справи підтверджується, що оскарженим рішенням сесії Вільховецької сільської ради від 25.12.2015 року № 52 «Про сільський бюджет об'єднаної територіальної громади на 2016 рік» не було передбачено видатків на фінансування вторинної медичної допомоги жителям Вільховецької ОТГ.

Станом на час розгляду справи судом апеляційної інстанції такі видатки було передбачено в загальному розмірі 1500000 грн., зокрема згідно рішень сесії Вільховецької сільської ради № 127 від 18.03.2016 р. та № 240 від 20.09.2016 року.

Суд апеляційної інстанції враховує, що згідно наданих позивачем Закарпатською ОДА інформаційних таблиць про кількість хворих та відвідувачів закладів охорони здоров`я - жителів Вільховецької об'єднаної територіальної громади, яким надавалася вторинна медична допомога, станом на 01.09.2016 року, комунальним закладом «Тячівська районна лікарня № 1» проліковано 741 хворого з Вільховецької об'єднаної територіальної громади на загальну суму 1385983 грн., комунальний заклад «Тячівська районна поліклініка» відвідало 6859 чоловік - жителів Вільховецької об'єднаної територіальної громади, і видатки становлять на загальну суму 134892 грн., а комунальним закладом «Нересницька дільнична лікарня» проліковано 219 хворих з Вільховецької ОТГ на загальну суму 592059 грн. (а.с. 87 Т.1).

Станом на дату розгляду справи судом апеляційної інстанції витрати на вторинну медичну допомогу, що надавалась вказаними вище комунальними медичними закладами Тячівського району Закарпатської області збільшилась, що підтверджується наданими в суді апеляційної інстанції письмовими матеріалами. Так, загальні видатки за 9 місяців 2016 року становили 2330326 грн., а за 10 місяців 2016 року знову змінились (а.с. 186-190, 191-318 Т.1, Т.2, 1-71 Т.3). Одночасно позивачем надано суду прогнозовані розрахунки обсягу видатків для надання первинної, вторинної та екстреної медичної допомоги жителям Вільховецької ОТГ на 2016 р., за рахунок медичної субвенції.

В такій ситуації суд апеляційної інстанції погоджується із доводами позивача про те, що в оскарженому рішенні Вільховецької сільської ради № 52 від 25.12.2015 року, із наступними змінами, в тому числі від 18.03.2016 р. і від 20.09.2016 року, не було передбачено належного фінансування вторинної медичної допомоги на 2016 рік.

Таким чином, являються незаконними оскаржені рішення відповідача в частині щодо визначення видатків відносно розподілу коштів медичної субвенції з Державного бюджету України на 2016 рік.

При цьому, суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідно до ст. 49 Конституції України, кожен має право на охорону здоров'я, медичну допомогу та медичне страхування. Охорона здоров'я забезпечується державним фінансуванням відповідних соціально-економічних, медико-санітарних і оздоровчо-профілактичних програм. Держава створює умови для ефективного і доступного для всіх громадян медичного обслуговування. У державних і комунальних закладах охорони здоров'я медична допомога надається безоплатно; існуюча мережа таких закладів не може бути скорочена. Держава сприяє розвиткові лікувальних закладів усіх форм власності.

Згідно ст. 7 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров'я», держава згідно з Конституцією України гарантує всім громадянам реалізацію їх прав у сфері охорони здоров'я шляхом: а) створення розгалуженої мережі закладів охорони здоров'я; б) організації і проведення системи державних і громадських заходів щодо охорони та зміцнення здоров'я; в) надання всім громадянам гарантованого рівня медичної допомоги у обсязі, що встановлюється Кабінетом Міністрів України; г) здійснення державного і можливості громадського контролю та нагляду в сфері охорони здоров'я; д) організації державної системи збирання, обробки і аналізу соціальної, екологічної та спеціальної медичної статистичної інформації; е) встановлення відповідальності за порушення прав і законних інтересів громадян у сфері охорони здоров'я.

Статтею 14 цього Закону передбачено, що реалізація державної політики охорони здоров'я покладається на органи виконавчої влади. Рада міністрів Автономної Республіки Крим, місцеві державні адміністрації, а також органи місцевого самоврядування реалізують державну політику у сфері охорони здоров'я в межах своїх повноважень, передбачених законодавством. Реалізацію державної політики у сфері охорони здоров'я в адміністративно-територіальних одиницях України здійснюють Рада міністрів Автономної Республіки Крим та місцеві державні адміністрації.

Суд апеляційної інстанції також враховує, що із змісту адміністративного позову та пояснень в судовому засіданні представника позивача видно, що позивач оскаржує вцілому рішення сесії Вільховецької сільської ради № 52 від 25.12.2015 року, із усіма наступними змінами станом на час подачі адміністративного позову, тобто станом на 15 серпня 2016 року.

Колегією суддів встановлено, що до вказаного рішення № 52 від 25.12.2015 року зміни вносились рішеннями Вільховецької сільської ради від 19.02.2016 року, від 18.03.2016 року, від 03.06.2016 року, від 19.07.2016 року, від 20.09.2016 року.

Суд апеляційної інстанції вважає безпідставними доводи позивача про незаконність і необхідність визнання нечинними усього рішення № 52 від 25.12.2015 року та із усіма наступними змінами.

Так, вказане рішення про сільський бюджет стосується не тільки закладів охорони здоров`я та медичної субвенції з Державного бюджету України. Цим рішенням вирішено питання про всі доходи і видатки Вільховецької об'єднаної територіальної громади у різних галузях і сферах.

Тому, оскаржене рішення № 52 від 25.12.2015 року та зміни до нього необхідно визнати частково незаконним і нечинним, а саме, в частині видатків щодо розподілу коштів медичної субвенції з Державного бюджету України на 2016 р..

При цьому, немає необхідності визнавати незаконними зміни від 18.03.2016 року, оскільки рішенням № 127 від 18.03.2016 року передбачено міжбюджетний трансфер до Тячівського районного бюджету в розмірі 500000 грн..

Згідно частини 8 ст. 171 КАС України, якою регулюються особливості провадження у справах щодо оскарження нормативно-правових актів суб'єктів владних повноважень, в тому числі органів місцевого самоврядування, суд може визнати нормативно-правовий акт незаконним чи таким, що не відповідає правовому акту вищої юридичної сили, повністю або в окремій його частині.

Одночасно, із визнанням незаконними і нечинними рішень відповідача в частині щодо розподілу коштів медичної субвенції з Державного бюджету України на 2016 р., з метою усунення виявлених порушень, слід зобов'язати відповідача в місячний строк з дня набрання цією постановою суду законної сили розглянути питання і прийняти рішення про внесення змін до сільського бюджету Вільховецької об'єднаної територіальної громади на 2016 рік в частині міжбюджетних трансфертів щодо передачі з бюджету Вільховецької об'єднаної територіальної громади до Тячівського районного бюджету Закарпатської області коштів медичної субвенції з Державного бюджету України на 2016 рік для надання вторинної медичної допомоги жителям Вільховецької об'єднаної територіальної громади, в розмірі не менше фактичних витрат на таку допомогу в 2016 році.

Вирішуючи питання щодо законності оскарженої постанови суду першої інстанції від 05.09.2016 року, суд апеляційної інстанції також зазначає, що відповідно до п.1 ч.1 ст.18 КАС України, місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні адміністративні справи, у яких однією зі сторін є орган чи посадова особа місцевого самоврядування, посадова чи службова особа органу місцевого самоврядування, крім тих, які підсудні окружним адміністративним судам. Згідно п.1 ч.2 ст.18 КАС України, окружним адміністративним судам підсудні адміністративні справи однією зі сторін в яких є орган державної влади, інший державний орган, орган влади Автономної Республіки Крим, обласна рада, Київська, Севастопольська міська рада, їх посадова чи службова особа, крім випадків, передбачених цим Кодексом, та крім справ щодо їх рішень, дій чи бездіяльності у справах про адміністративні проступки та справ, які підсудні місцевим загальним судам як адміністративним судам.

Таким чином, з врахуванням того, що самостійним позивачем по справі являються Закарпатська ОДА, яка є органом державної влади (державним органом), даний спір в першій інстанції підлягав розгляду в Закарпатському окружному адміністративному суді.

З врахуванням наведеного вище, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про наявність підстав для скасування постанови суду першої інстанції і прийняття нової постанови по суті позовних вимог.

Відносно твердження апелянта про пропуск позивачем строку звернення до адміністративного суду із даним позовом, то суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 122 БК України, у разі порушення вимог щодо складання бюджету згідно із цим Кодексом та законом про Державний бюджет України в частині міжбюджетних трансфертів Голові Ради міністрів Автономної Республіки Крим, голові обласної, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій надається право протягом місяця з дня набрання чинності рішенням про районний, міський (міста республіканського Автономної Республіки Крим та обласного значення), районний у містах Києві та Севастополі бюджети та бюджети об'єднаних територіальних громад, що створюються згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, звернутися до суду з одночасним клопотанням про невідкладне зупинення дії рішення про відповідний місцевий бюджет до закінчення судового розгляду справи.

Частинами 5, 11 статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено, що акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування нормативно-правового характеру набирають чинності з дня їх офіційного оприлюднення, якщо органом чи посадовою особою не встановлено пізніший строк введення цих актів у дію. Акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування підлягають обов'язковому оприлюдненню.

Відповідно до ст.99 КАС України, адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду суб'єкта владних повноважень встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня виникнення підстав, що дають суб'єкту владних повноважень право на пред'явлення передбачених законом вимог. Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Таким чином, являються обґрунтованими доводи позивача про дотримання строку звернення до адміністративного суду із даним позовом, з врахуванням моменту виникнення у позивача, як суб'єкта владних повноважень, підстав для звернення до суду із розглядуваним адміністративним позовом.

З врахуванням наведених вище норм законодавства та фактичних обставин справи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що постанова суду першої інстанції від 05.09.2016 року винесена з частковою невідповідністю висновків суду обставинам справи, з порушенням норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а тому оскаржену постанову суду першої інстанції слід скасувати і прийняти нову постанову про часткове задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 160 ч.3, 171, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 254 КАС України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу Вільховецької сільської ради Тячівського району Закарпатської області - задоволити частково.

Постанову Тячівського районного суду Закарпатської області від 05 вересня 2016 року в адміністративній справі за позовом Закарпатської обласної державної адміністрації до Вільховецької сільської ради Тячівського району Закарпатської області про визнання незаконним і нечинним рішення, зобов'зання вчинити дії - скасувати і прийняти нову постанову.

Позовні вимоги Закарпатської обласної державної адміністрації - задоволити частково.

Визнати частково незаконним і нечинним з дня набрання цією постановою суду законної сили рішення Вільховецької сільської ради Тячівського району Закарпатської області № 52 від 25 грудня 2015 року «Про сільський бюджет об'єднаної територіальної громади на 2016 рік» із змінами, внесеними рішеннями Вільховецької сільської ради Тячівського району Закарпатської області від 19 лютого 2016 року, від 03 червня 2016 року, від 19 липня 2016 року, в частині видатків щодо розподілу коштів медичної субвенції з Державного бюджету України на 2016 рік.

Зобов'язати Вільховецьку сільську раду Тячівського району Закарпатської області в місячний строк з дня набрання цією постановою суду законної сили розглянути питання і прийняти рішення про внесення змін до сільського бюджету Вільховецької об'єднаної територіальної громади на 2016 рік в частині міжбюджетних трансфертів щодо передачі з бюджету Вільховецької об'єднаної територіальної громади до Тячівського районного бюджету Закарпатської області коштів медичної субвенції з Державного бюджету України на 2016 рік для надання вторинної медичної допомоги жителям Вільховецької об'єднаної територіальної громади, в розмірі не менше фактичних витрат на таку допомогу в 2016 році.

У задоволення решта позовних вимог Закарпатської обласної державної адміністрації - відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення.

На постанову протягом двадцяти днів після набрання нею законної сили може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий: В.В. Гуляк

Судді: Р.Й. Коваль

Н.М. Судова-Хомюк

Повний текст постанови виготовлено 14.11.2016 року.