Справа № 804/3592/16
Суддя: Ляшко Олег Борисович
Дата ухвалення: 2016-07-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29 липня 2016 р. Справа № 804/3592/16
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді ОСОБА_1
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпро адміністративну справу за адміністративним позовом Дніпропетровського державного університету внутрішніх справ до ОСОБА_2, третя особа: Головне управління МВС України в Дніпропетровській області про стягнення коштів, -
В обґрунтування позову зазначено, що згідно з наказом ДДУВС від 28.02.2014 р. № 60 відповідач успішно закінчив ДДУВС, отримав диплом фахівця та був направлений до ОВС.
Згідно з наказом ГУ МВС України в Дніпропетровській області від 03.03.2014 № 47 о/с відповідач, як випускник ДДУВС, призначений оперуповноваженим сектора карного розшуку Тернівського районного відділу Криворізького міського управління.
Згідно з наказом ГУ Національної поліції в Дніпропетровській області від 22.02.2016 № 41 о/с відповідач був звільнений зі служби в поліції за п. 7 ч. 1 ст. 77 (за власним бажанням) Закону України «Про Національну поліцію».
Представник позивача надав до суду заяву про розгляд справи в порядку письмового провадження.
Відповідач у судове засідання не зявилась, про причини неявки суд не повідомила, з клопотанням про відкладення розгляду справи не зверталась.
Представник третьої особи у судове засідання не з'явився, надавши пояснення у справі, у яких просив адміністративний позов задовольнити та розглянути справу без його участі.
Відповідно до ч. 6 ст.128 Кодексу адміністративного судочинства України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.
З огляду на викладене, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності сторін, в порядку письмового провадження.
Дослідивши матеріали справи, з'ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини.
ОСОБА_2 (далі - відповідач) проходив публічну службу - в органах внутрішніх справ України з 2010 по 2016 рік.
Згідно з наказом Дніпропетровського державного університету внутрішніх справ (далі - ДДУВС) від 31.07.2010 № 42 ос відповідач був зарахований курсантом на денну форму навчання за державним замовленням до ДДУВС, йому було присвоєне спеціальне звання «рядовий міліції».
09.08.2010 р. на виконання вимог ст. 18 Закону України «Про міліцію» (який діяв на момент виникнення спірних правовідносин) (далі - Закон № 565 - XII) та наказу МВС України від 14.05.2007 № 150 «Про затвердження Типового договору про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі Міністерства внутрішніх справ України», між відповідачем, ДДУВС та ГУМВС України в Дніпропетровській області був укладений адміністративний договір - договір про підготовку фахівця у ДДУВС (далі - договір).
Згідно з наказом ДДУВС від 28.02.2014 р. № 60 відповідач успішно закінчив ДДУВС, отримав диплом фахівця та був направлений до ОВС.
Згідно з наказом ГУ МВС України в Дніпропетровській області від 03.03.2014 № 47 о/с відповідач, як випускник ДДУВС, призначений оперуповноваженим сектора карного розшуку Тернівського районного відділу Криворізького міського управління.
Згідно з наказом ГУ Національної поліції в Дніпропетровській області від 22.02.2016 № 41 о/с відповідач був звільнений зі служби в поліції за п. 7 ч. 1 ст. 77 (за власним бажанням) Закону України «Про Національну поліцію».
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, суд виходить з наступного.
Відповідно до ст.1 Закону України від 10.01.2002 № 2925 "Про загальну структуру і чисельність Міністерства внутрішніх справ України" навчальні заклади, науково-дослідні установи, підприємства та установи забезпечення включенні до загальної структури МВС України.
Постановою Кабінету Міністрів України №1410 від 15 грудня 1997 року затверджено єдину систему військової освіти до якої входить позивач.
Відповідно до п.15 ст.3 Кодексу адміністративного судочинства України публічна служба - це діяльність на державних політичних посадах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, дипломатична служба, інша державна служба, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.
Згідно із ч.2 ст.17 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема спори з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби та спори за зверненням суб`єкта владних повноважень у випадках, встановлених Конституцією та законами України.
Таким чином, навчання відповідача у позивача, подальша служба в органах МВС та наявний спір пов'язані з проходженням публічної служби.
Відповідно до положень ст. 18 Закону № 565-ХІІ особи начальницького складу ОВС, які звільняються зі служби протягом трьох років після закінчення вищого навчального закладу МВС України за власним бажанням, через службову невідповідність або за порушення дисципліни, відшкодовують Міністерству внутрішніх справ України витрати, повязані з їх утриманням у вищому навчальному закладі, у порядку, установленому Кабінетом Міністрів України. У разі відмови від добровільного відшкодування витрат таке відшкодування здійснюється в судовому порядку.
Відповідна норма міститься і у ст. 74 Закону України «Про Національну поліцію», який вступив в силу з 07.11.2015.
Пунктом 2.3.6 укладеного Договору передбачено, що в разі звільнення з ОВС по закінченню навчання до встановленого трирічного терміну перебування на службі з підстав, зазначених у п. 3 Договору, відповідач зобовязаний відшкодувати фактичні витрати, повязані з його утриманням у навчальному закладі, згідно із затвердженим розрахунком.
Відповідно до п. 3.2 Договору підставою відшкодування фактичних витрат на підготовку є звільнення особи зі служби протягом перших трьох років після закінчення навчання.
Згідно з п. 2 Порядку відшкодування особами витрат, повязаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах Міністерства внутрішніх справ, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 01.03.2007 № 313, відшкодування здійснюється в розмірі фактичних витрат, повязаних з грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням; перевезенням до місця проведення щорічної основної і канікулярної відпустки та у зворотному напрямку, за направленням до місця служби після закінчення навчального закладу; оплатою комунальних послуг і вартості спожитих енергоносіїв.
Згідно з розрахунком витрат, здійсненим відповідно до Порядку розрахунку витрат, повязаних з утриманням курсантів у вищих навчальних закладах, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства транспорту та звязку України, Адміністрації Державної прикордонного служби України, Управління державної охорони України, Служби безпеки України від 17.07.2007 № 419/831/240/605/537/219/534, Відповідач повинен відшкодувати витрати, повязані з його утриманням у ДДУВС, у розмірі 32 518 грн. 77 коп.
Враховуючи викладені обставини, відповідач повинен відшкодувати витрати на його утримання за період навчання у позивача, проте зазначені витрати на час розгляду справи ним не відшкодовано добровільно.
Відповідно до п.6 Порядку № 313 у разі відмови особи добровільно відшкодувати витрати стягнення їх суми здійснюється в судовому порядку.
Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до частини 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. Згідно частини 2 цієї статті, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
У звязку з викладеним вище, суд вважає за необхідне задовольнити адміністративний позов Дніпропетровського державного університету внутрішніх справ до ОСОБА_2, третя особа: Головне управління МВС України в Дніпропетровській області про стягнення коштів.
Приписами ч. 4 ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах, в яких позивачем є суб'єкт владних повноважень, а відповідачем - фізична чи юридична особа, судові витрати, здійснені позивачем, з відповідача не стягуються. Отже, судовий збір, сплачений позивачем субєктом владних повноважень, стягненню з відповідача не підлягає.
Керуючись ст.ст. 2, 8-12, 69, 71, 94, 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, -
Адміністративний позов Дніпропетровського державного університету внутрішніх справ - задовольнити.
Судові витрати у справі не стягуються.
Апеляційна скарга на постанову суду подається до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня отримання копії повного тексту постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.
Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова суду, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя ОСОБА_1