Справа № 185/6594/13-а
Суддя: Боженко Л. В.
Дата ухвалення: 2013-10-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 185/6594/13-а
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 жовтня 2013 року Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючий суддя - Боженко Л. В.,

секретар судового засідання - Полуциган О. П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Павлограді адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Дніпропетровської області про визнання дій головного державного виконавця про повернення виконавчого документа стягувачу протиправними,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулась до суду із зазначеним адміністративним позовом, в якому просить суд визнати дії старшого державного виконавця підрозділу примусового виконання рішень УДВС ГУЮ в Дніпропетровській області ОСОБА_2, які виявились у винесенні постанови від 23.05.2013 року про повернення виконавчого документа - неправомірними; визнати постанову про повернення виконавчого документа стягувачу незаконною, посилаючись на те, що Павлоградським міськрайонним судом Дніпропетровської області був виданий виконавчий лист №2-а-5642-2011р. про зобовязання Управління праці та соціального захисту населення Павлоградської районної адміністрації Дніпропетровської області здійснити перерахунок та виплатити ОСОБА_1 суму щорічної одноразової грошової допомоги за 2011рік у розмірі встановленому ст.. 14 ЗУ « Про статус ветеранів війни, гарантії іх соціального захисту» з урахуванням проведених виплат. Даний виконавчий лист №2-а5642-2011 разом з пакетом необхідних документів був наданий до Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Дніпропетровської області, де постаново було відкрито виконавче провадження ВП № 37791554. 23 травня 2013 року ст. державний виконавець Левада В.В. винесла постанову про повернення виконавчого документа без виконання на підставі п.9 ч.1 статті 47 ЗУ «Про виконавче провадження». Позивач вважає зазначену постанову про повернення виконавчого документа стягувачу незаконною, у зв'язку з чим звернувся до суду з даним позовом.

Позивач в судове засідання, не з'явилася. На адресу суду надала заява про розгляд справи у її відсутність, в письмовому провадження. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити.

Представник відповідача до судового засідання, не з'явився про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Суд, повно і всебічно з'ясувавши обставини справи, дослідивши надані позивачем докази, досліджені в судовому засіданні, дійшов висновку про задоволення позову, мотивуючи своє рішення наступним чином.

Відповідно до ст..181 КАС України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця) , мають право звернутися до адміністративного суду, який видав виконавчий документ із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби порушено їхні права, свободи чи інтереси. Також порядок оскарження рішень, дій або бездіяльності посадових осіб державної виконавчої служби встановлено ст. 82 ЗУ «Про виконавче провадження» за якою визначено три групи осіб, які можуть оскаржити до суду рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб ДВС. Зокрема до них належать сторони виконавчого провадження, інші учасники виконавчого провадження та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій. Статтею 7 ЗУ «Про виконавче провадження» № 2677 (далі - ЗУ № 2677) визначено, що учасниками виконавчого провадження є державний виконавець, сторони, представники сторін та інші. Згідно статті 8 цього Закону сторонами у виконавчому провадженні є стягувач і боржник. Предметом спору цієї позовної заяви є дії головного

державного виконавця Левади В.В. в частині винесення постанови від 23.05.2013 року про повернення виконавчого документа стягувачу та безпосередньо законність такої постанови.

Відповідно до ч.2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.. 6 ЗУ №2677, державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до Закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб; рішення, дії або бездіяльність державного виконавця можуть бути оскаржені в порядку, встановленому цим Законом.

Статтею 11 ЗУ №2677 передбачено, що державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Відповідно до Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України 2.04.12 за № 489/20802, повернення виконавчого документа стягувачу здійснюється за наявності підстав та в порядку, визначеному у ст.47 ЗУ №2677. При цьому в постанові про повернення виконавчого документа стягувачу обов'язково роз'яснюється порядок повторного пред'явлення виконавчого документа до виконання.

При цьому при поверненні виконавчого документа стягувачу необхідно враховувати, що підставою для повернення виконавчого документа згідно з п.9 частини 1 ст.47 Закону є встановлення безпосередньо у Законі заборони звертати стягнення на окреме майно чи кошти боржника. Якщо заборона випливає із норм закону, наприклад така заборона встановлена судом, який відповідно до закону має право заборонити звернення стягнення на майно боржника, необхідно керуватися п.2 частини 1 статті 47 Закону.(п.3.15 Інструкції).

У своїй постанові про повернення виконавчого документа відповідач зазначає, що з 01.01.2013р. набрав чинності ЗУ «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» № 4901-У1, який встановлює гарантії держави щодо виконання судових рішень за якими боржником є державний орган, підприємство, організація чи юридична особа. При цьому вказує, що стягувач не позбавлений можливості скористатися цім законом і звернутися до відповідного органу Державної казначейської служби. Тому посилання відповідача на п.9 ч.1 ст. 47 ЗУ «Про виконавче провадження», в якої вказано, що виконавчий документ повертається стягувачеві якщо наявна встановлена законом заборона щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо у нього відсутнє інше майно чи кошти на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення, не відповідає дійсності.

Крім того, як передбачено ч.ч.1, 2 ст. 3 ЗУ « Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється Державною казначейською службою України в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду. Стягувач за рішенням суду про стягнення коштів з державного органу звертається до Держказначейства України у строки, встановлені ЗУ «Про виконавче провадження», із заявою про виконання рішення суду. Разом із заявою стягувач подає до Держказначейства документи та відомості, необхідні для перерахування коштів, згідно з переліком, затвердженим КМУ.

Але, посилання головного державного виконавця на те, що стягнення грошових сум за постановою Павлоградського міськрайонного суду, згідно цього Закону проводять органи Держказначейства, не відповідає дійсності тому, що в резолютивній частині рішення суду, так і у виконавчому листі №2а-5642-2011 взагалі не має слова «стягнути», а є лише «зобов'язати» здійснити перерахунок та виплатити, тобто це рішення є зобов'язального характеру.

На підставі вимог ст. 7 Закону № 4901, де зазначено, що виконання рішень суду про зобов'язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за якими є державний орган, державне підприємство, юридична особа, здійснюється у порядку, встановленого ЗУ «Про виконавче провадження», з урахуванням особливостей, встановлених цим Законом.

У разі, якщо рішення суду зазначені в ч.1 цієї статті не виконане протягом 2 місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, державний виконавець зобов'язаний звернутися до суду із заявою про зміну способу і порядку виконання рішення.

Відповідно до ч.2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Суд, повно і всебічно з'ясувавши обставини адміністративної справи, дослідив надані сторонами докази, дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову

Керуючись викладеним та на підставі ст.ст.7-12,19,181 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Дніпропетровської області про визнання дій головного державного виконавця про повернення виконавчого документа стягувачу протиправними - задовольнити.

Визнати дії головного державного відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби ГУЮ у Дніпропетровської області ОСОБА_2 , які виявились у винесенні постанови від 23.05.2013 року про повернення виконавчого документа - неправомірними.

Скасувати постанову про повернення виконавчого документа стягувачу серії ВП № 37791554 від 23 травня 2013 року головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління ДВС ГУЮ в Дніпропетровської області ОСОБА_2 за виконавчим листом № 2а-5642/-2011.

Апеляційна скарга на постанову суду може бути подана протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя: ОСОБА_3