Справа № 369/3756/16-а
Суддя: Бєлова Л.В.
Дата ухвалення: 2016-11-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 369/3756/16-а Головуючий у 1-й інстанції: Пінкевич Н.С. Суддя-доповідач: Бєлова Л.В.
У Х В А Л А

Іменем України

16 листопада 2016 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого: Бєлової Л.В.

суддів: Безименної Н.В.,

Горяйнова А.М.

за участю секретаря судового засідання: Строй Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві апеляційну скаргу позивача - ОСОБА_3 на постанову Києво-Святошинського районного суду Київської області від 29 серпня 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Софіївсько-Борщагівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, сільського голови Софіївсько-Борщагівської сільської ради Кудрика Олеся Тимофійовича, треті особи: ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про визнання незаконним та скасування рішення, зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2016 року позивач, ОСОБА_3, звернувся до суду першої інстанції з адміністративним позовом у якому просив:

- визнати незаконним та скасувати рішення Софіївсько-Борщагівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області № 2 від 12 листопада 2015 року 1 сесії 8 скликання «Про підсумки голосування та результати виборів Софіївсько-Борщагівського сільського голови, депутатів Софіївсько-Борщагівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області та визнання їх повноважень» у повному обсязі, як таке, що не відповідає вимогам Конституції України, законам України, рішенням Конституційного Суду України, та порушує його права як члена територіальної громади села Софіївська Борщагівка Києво-Святошинського району Київської області;

- зобов'язати Софіївсько-Борщагівську сільську раду Києво-Святошинського району Київської області належним чином повідомити через інформаційний стенд Софіївсько-Борщагівської сільської ради та через засоби масової інформації та інтернет мережу про скасування рішення за № 2 від 12 листопада 2015 року 1 сесії VIII (восьмого) скликання.

Постановою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 29 серпня 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаною постановою суду першої інстанції, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій апелянт просить скасувати постанову Києво-Святошинського районного суду Київської області від 29 серпня 2016 року та прийняти нову, якою задовольнити позовні вимоги. Апелянт мотивує свої вимоги тим, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права.

Заслухавши в судовому засіданні суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ст. 200 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи, 16 лютого 2016 року позивач подав клопотання до Софіївсько-Борщагівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області 8 скликання на ім'я голови сільської ради Кудрика Олеся Тимофійовича у якому просив надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 0,09 га.

Не отримавши рішення за результатами розгляду зазначеного клопотання, 15 березня 2016 року позивач подав до Софіївсько-Борщагівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області 8 скликання запит на отримання публічної інформації №135 у якому просив надати належним чином завірену копію протоколу сесії Софіївсько-Борщагівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, яка відбулась у лютому 2016 року.

15 березня 2016 року під час перебування у приміщенні Софіївсько-Борщагівської сільської ради на інформаційному стенді позивач ознайомився з рішенням Софіївсько-Борщагівської сільської ради від 12 листопада 2015 року № 2 1 сесії 8-го скликання «Про підсумки голосування та результати виборів Софіївсько-Борщагівського сільського голови, депутатів Софіївсько-Борщагівської сільської ради, Києво-Святошинського району Київської області та визнання їх повноважень».

Вважаючи, що оскаржуваним рішенням порушені його конституційні, процесуальні та матеріальні права, оскільки відповідач не надає відповіді на його запити про отримання публічної інформації, не надає дозволу на розробку проекту та позбавляє його права на отримання земельної ділянки, позивач звернувся до суду першої інстанції з адміністративним позовом про визнання незаконним та скасування рішення Софіївсько-Борщагівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області № 2 від 12 листопада 2015 року.

Згідно з ч. 2 ст. 11 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що предметом спору у даній справі є законність рішення Софіївсько-Борщагівської сільської ради від 12 листопада 2015 року № 2 1 сесії 8-го скликання «Про підсумки голосування та результати виборів Софіївсько-Борщагівського сільського голови, депутатів Софіївсько-Борщагівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області та визнання їх повноважень» (далі - Рішення №2).

Даючи правову оцінку вищевикладеним обставинам, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що суд першої інстанції вірно виходив з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що 25 жовтня 2015 року відбулись чергові вибори Софіївсько-Борщагівського сільського голови, депутатів Софіївсько-Борщагівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області.

Згідно з постановами Софіївсько-Борщагівської сільської виборчої комісії №231, №292 від 28 жовтня 2015 року та №293, №234 від 09 листопада 2015 року затверджено підсумки голосування та результати виборів.

Відповідно до ст. 83, 85, 86 Закону України «Про місцеві вибори, на підставі доповіді голови Софіївсько-Борщагівської виборчої комісії Байди Г.Ю. та постанов Софіївсько-Борщагівської сільської виборчої комісії №291, №292 від 28 жовтня 2015 року, №293, №294 від 09 листопада 2015 року, 1 сесія 8 скликання Софіївсько-Борщагівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області прийняла рішення від 12 листопада 2015 року №2.

Так, Рішенням № 2 взято до відома інформацію голови Софіївсько-Борщгівської сільської виборчої комісії Байди Г.Ю. про підсумки голосування та результати виборів Софіївсько-Борщагівського сільського голови, депутатів Софіївсько-Борщагівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області та вирішено: вважати сільським головою Софіївсько-Борщагівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області; визнано Кудрика Олеся Тимофійовича таким, що набув повноважень Софіївсько-Борщагівської сільського голови Києво-Святошинського району Київської області; присвоєно Кудрику О.Т. восьмий ранг четвертої категорії посадової особи місцевого самоврядування; припинено повноваження депутатів Софіївсько-Борщагівської сільської ради 7-го скликання Києво-Святошинського району Київської області; визнано повноваження депутатів Софіївсько-Борщагівської сільської ради 8-го скликання Києво-Святошинського району Київської області у складі 26 осіб згідно списку, що доданий; оприлюднено рішення на інформаційному стенді Софіївсько-Борщагівської сільської ради.

Відповідно до ст. 3 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і до адміністративного суду можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, де суди перевіряють, чи прийнятті вони : на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з ч. 1 ст. 6 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 3 Кодексу адміністративного судочинства України позивач - особа, на захист прав, свобод та інтересів якої подано адміністративний позов до адміністративного суду.

У рішенні від 01 грудня 2004 року № 18-рп/2004 Конституційний Суд України роз'яснив, що поняття «охоронюваний законом інтерес» треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об'єктивного і прямо не опосередкований у суб'єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об'єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загально правовим засадам.

Право на захист - це самостійне суб'єктивне право, яке з'являється у володільця регулятивного права лише в момент порушення чи оспорення останнього.

Таким чином, відсутність у будь-кого, в тому числі і позивача, прав чи обов'язків у зв'язку із оскаржуваним наказами не породжує для останнього і права на захист, тобто права на звернення із цим адміністративним позовом.

Отже, під час розгляду кожної справи суд повинен встановити чи має місце порушення прав та інтересів особи, адже без цього не можна виконати завдання судочинства. Якщо особа не довела факту порушення особисто своїх прав чи інтересів, то навіть у разі, якщо дії суб'єкта владних повноважень є протиправними, підстав для задоволення позову немає.

У такому разі суд не проводить перевірку нормативно-правового акта на предмет його протиправності (законності та відповідності правовим актам вищої юридичної сили).

Так, апелянт зазначає, що оскаржуваним рішенням порушені його конституційні, процесуальні та матеріальні права, оскільки відповідач не надає відповіді на його запити про отримання публічної інформації, не надає дозволу на розробку проекту та позбавляє його права на отримання земельної ділянки.

Отже, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивачем не доведено наявності причинно-наслідкового зв'язку між Рішенням №2 та, на його думку, бездіяльністю сільської ради.

Крім зазначеного, суд апеляційної інстанції зазначає таке.

Згідно з абз. 5-6 п. 1 Інформаційного листа Вищого адміністративного суду України №791/11/13-10 від 01 червня 2010 року, нормативно-правові акти - це правові акти управління, які встановлюють, змінюють, припиняють (скасовують) правові норми. Нормативно-правові акти містять адміністративно-правові норми, які встановлюють загальні правила регулювання однотипних відносин у сфері виконавчої влади, розраховані на тривале застосування. Вони встановлюють загальні правила поведінки, норми права, регламентують однотипні суспільні відносини у певних галузях і, як правило, розраховані на довгострокове та багаторазове їх застосування.

Для віднесення акту до категорії нормативно-правових необхідно співпадання водночас сукупності ознак, таких як: поширення на всю територію України, вміст норм права, неодноразове застосування, поширення дії акту на невизначене коло осіб.

Натомість, відповідно до рішення Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням Харківської міської ради щодо офіційного тлумачення положень частини другої статті 19, статті 144 Конституції України, статті 25, частини чотирнадцятої статті 46, частин першої, десятої статті 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" (справа про скасування актів органів місцевого самоврядування) від 16 квітня 2009 року № 7-рп/2009, в Основному Законі України передбачено форми та засоби реалізації права територіальних громад на місцеве самоврядування і вказано, що органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов'язковими до виконання на відповідній території (ч.1 ст. 144). На основі цього положення Конституції України в Законі визначено, що у формі рішень рада приймає нормативні та інші акти (ч. 1 ст. 59). Проаналізувавши функції і повноваження органів місцевого самоврядування, врегульовані Конституцією України та іншими законами України, Конституційний Суд України дійшов висновку, що органи місцевого самоврядування, вирішуючи питання місцевого значення, представляючи спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ та міст, приймають нормативні та ненормативні акти. До нормативних належать акти, які встановлюють, змінюють чи припиняють норми права, мають локальний характер, розраховані на широке коло осіб та застосовуються неодноразово, а ненормативні акти передбачають конкретні приписи, звернені до окремого суб'єкта чи юридичної особи, застосовуються одноразово і після реалізації вичерпують свою дію. Такий висновок узгоджується із правовими позиціями Конституційного Суду України, викладеними у рішеннях від 27 грудня 2001 року № 20-рп/2001 у справі про укази Президії Верховної Ради України щодо Компартії України, зареєстрованої 22 липня 1991 року (абзац перший пункту 6 мотивувальної частини), від 23 червня 1997 року № 2-зп у справі про акти органів Верховної Ради України (абзац четвертий пункту 1 мотивувальної частини).

Так, ненормативні правові акти органу місцевого самоврядування є актами одноразового застосування, вичерпують свою дію фактом їхнього виконання.

Колегія суддів звертає увагу на те, що оскаржуване Рішення №2 не встановлює, не змінює чи припиняє норми права та застосовується одноразово.

Отже, Рішення №2 є ненормативним актом органу місцевого самоврядування та вичерпало свою дію фактом виконання.

Враховуючи викладене, адміністративний позов, предметом якого є рішення органу місцевого самоврядування, що застосовується одноразово і з прийняттям якого виникають правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, не може бути задоволений, оскільки таке рішення органу місцевого самоврядування вичерпало свою дію шляхом виконання.

У разі прийняття органом місцевого самоврядування (як суб'єктом владних повноважень) ненормативного акта, що застосовується одноразово, який після реалізації вичерпує свою дію фактом його виконання і з прийняттям якого виникають правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, позов, предметом якого є спірне рішення органу місцевого самоврядування, не повинен розглядатися, оскільки обраний позивачем спосіб захисту порушених прав не забезпечує їх реального захисту.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 11 листопада 2014 року (справа №21-405а14).

Щодо доводів позивача про те, що оскаржуване рішення відповідача порушує права третіх осіб (ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7) колегія суддів зазначає таке.

Згідно з ч. 1 ст. 6 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Статтею 60 Кодексу адміністративного судочинства України визначено випадки у яких особа може звернутись до адміністративного суду з метою захисту прав та законних інтересів інших осіб.

Так, ч. 1 ст. 60 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що при цьому органи державної влади, органи місцевого самоврядування повинні надати адміністративному суду докази, які підтверджують наявність поважних причин, що унеможливлюють самостійне звернення цих осіб до адміністративного суду для захисту своїх прав, свобод та інтересів.

Колегія суддів звертає увагу, що позивачем у даній справі є ОСОБА_3.

Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 3 Кодексу адміністративного судочинства України позивач - особа, на захист прав, свобод та інтересів якої подано адміністративний позов до адміністративного суду.

Отже, у даній адміністративній справі позивач звернувся за захистом власних прав, свобод та інтересів. А тому на дані правовідносини не поширюється дія ст.. 60 Кодексу адміністративного судочинства України.

А тому суд апеляційної інстанції не бере до уваги доводи позивача про порушення прав третіх осіб (ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7), як на підставу для задоволення адміністративного позову.

Враховуючи викладене, з'ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, об'єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення, враховуючи вимоги законодавства України та судову практику, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відсутності правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_3 до Софіївсько-Борщагівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, сільського голови Софіївсько-Борщагівської сільської ради Кудрика Олеся Тимофійовича про визнання незаконним та скасування рішення, зобов'язання вчинити дії.

Приписами ст. 159 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яке ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до статті 200 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів приходить до висновку, що постанова суду першої інстанції ухвалена з дотриманням норм процесуального та матеріального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції, у зв'язку з чим підстав для скасування постанови суду першої інстанції не вбачається.

На підставі викладеного, враховуючи, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, керуючись ст. ст. 160, 198, 200, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 на постанову Києво-Святошинського районного суду Київської області від 29 серпня 2016 року - залишити без задоволення.

Постанову Києво-Святошинського районного суду Київської області від 29 серпня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення набирає та може бути оскаржена протягом двадцяти днів, відповідно до вимог ст. 212 КАС України, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Повний текст ухвали виготовлено 16.11.2016

Головуючий суддя Л.В.Бєлова

Судді Н.В. Безименна,

А.М. Горяйнов

Головуючий суддя Бєлова Л.В.

Судді: Безименна Н.В.

Горяйнов А.М.