Справа № 826/15090/16
Суддя: Балась Т.П.
Дата ухвалення: 2016-10-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

31 жовтня 2016 року № 826/15090/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Балась Т.П., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію

ПАТ «Європевський газовий банк» Оберемко Романа Анатолійовича

до Оболонського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва

Головного територіального управління юстиції у м. Києві

про скасування постанови державного виконавця

ВСТАНОВИВ:

Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Європейський газовий банк» Оберемко Р. А. звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Оболонського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві про скасування постанови державного виконавця про відкриття виконавчого провадження № 51718743 від 20.07.2016 року.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 03.10.2016 року відкрито провадження у даній справі, ухвалено про закінчення підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначив, що оскаржувана постанова прийнята з порушенням норм чинного законодавства та підлягає скасуванню, оскільки містить недостовірні відомості щодо податкового номеру боржника, а також не затверджена начальником відділу чи його заступником та не скріплена печаткою.

Відповідачем не забезпечено явку представника в судове засідання 20.10.2016 року та не надано письмових заперечень з приводу заявленого позову.

В судовому засіданні 20.10.2016 року оголошено ухвалу про продовження розгляду справи в порядку письмового провадження згідно з ч. 6 ст. 128 КАС України.

Розглянувши подані позивачем документи і матеріали, заслухавши пояснення позивача, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Старшим державним виконавцем Оболонського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 51718743 з примусового виконання виконавчого листа № 826/3898/15, виданого 05.07.2016 року Окружним адміністративним судом міста Києва.

Не погоджуючись із вказаною постановою державного виконавця, позивач звернувся до суду з даним позовом, обґрунтовуючи це тим, що постанова є протиправною, оскільки не відповідає вимогам Закону України «Про виконавче провадження» та Інструкції «Про затвердження Інструкції з організації примусового виконання рішень", затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012, № 512/5 (надалі Інструкція з організації примусового виконання рішень).

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Статтею 1 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Згідно з ст. 2 Закону України "Про державну виконавчу службу" правову основу діяльності державної виконавчої служби становлять Конституція України, цей Закон, інші закони та нормативно-правові акти, що прийняті на їх виконання.

Відповідно до ст.6 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Відповідно до ст. 25 Закону України "Про виконавче провадження", державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби. Державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом. За заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова.

Відповідно до п. 1.5., пп. 1.5.1 п. 1.5 Інструкції «Про затвердження Інструкції з організації примусового виконання рішень" затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012, № 512/5, під час здійснення виконавчого провадження державний виконавець приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складання актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Постанова як окремий документ містить такі обов'язкові реквізити: а) вступну частину із зазначенням: назви постанови, дати видачі постанови та місця її винесення; найменування органу ДВС, прізвища, імені та по батькові державного виконавця, який виніс постанову; назви виконавчого документа, коли та ким виданий, резолютивної частини документа (далі - реквізити виконавчого документа);за зведеним виконавчим провадженням - прізвища, імені та по батькові боржника - фізичної особи, повного найменування боржника - юридичної особи та дати об'єднання виконавчих проваджень у зведене; б) мотивувальну частину із зазначенням мотивів, з яких державний виконавець прийняв відповідне рішення (дійшов певних висновків), і посилання на закон чи інший нормативно-правовий акт (статтю, її частину, абзац, пункт, підпункт, на підставі якого видано постанову); в) резолютивну частину із зазначенням: прийнятого рішення державного виконавця; прізвища, імені, по батькові фізичних осіб, повного найменування юридичних осіб, яким надсилається копія постанови; строку і порядку оскарження постанови; г) до постанов можуть вноситись також інші відомості, визначені Законом, цією Інструкцією та іншими нормативно-правовими актами; ґ) постанова складається і підписується державним виконавцем у необхідній кількості примірників (копій), один з яких (оригінал) залишається у виконавчому провадженні, а інші (копії) направляються за належністю і у випадках, встановлених Законом або цією Інструкцією, затверджуються начальником відділу або його заступником та скріплюються печаткою; д) у разі якщо постанова державного виконавця є виконавчим документом, вона повинна відповідати вимогам до виконавчого документа, визначеним статтею 18 Закону.

Як вбачається із змісту заявленого позову, позивач вважає протиправною постанову про відкриття виконавчого провадження, оскільки така містить недостовірні дані щодо податкового номеру боржника, а також вказує на наявність підстав для прийняття відповідачем рішення про відмову у відкритті виконавчого провадження.

Так, зокрема, позивач зазначає, що виконавчий документ, що слугував підставою для відкриття виконавчого провадження не відповідає вимогам ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки такий не містить відомостей щодо прізвища, ім'я по-батькові боржника та його ідентифікаційного номеру.

Дослідивши надані позивачем докази, суд встановив, що у постанові про відкриття виконавчого провадження № 51718743 від 20.07.2016 року податковий номер боржника зазначений як « 21708016», однак із наданих позивачем матеріалів вбачається, що позивачу, який боржником у даному виконавчому провадженні, присвоєно ідентифікаційний код 34693790.

Разом з тим, суд не вправі погодитись з такими доводами позивача, виходячи із наступного.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 19 Закону державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, зазначеного в статті 17 цього Закону: за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення.

Позивачем не надано копії виконавчого листа, на підставі якого відкрито виконавче провадження № 51718743, однак із змісту постанови про відкриття виконавчого провадження вбачається, що така містить відомості щодо найменування боржника, а саме "Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Європейський газовий банк» Оберемко Р.А.», та вказано адресу « 04073, м. Київ, пр. Московський 16».

Частина 1 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» містить вимоги до виконавчого документа, у якому, зокрема, має бути зазначено й індивідуальний ідентифікаційний номер боржника (фізичної особи). Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 26 цього Закону у разі невідповідності змісту виконавчого листа вимогам ст. 18 державний виконавець відмовляє у відкритті виконавчого провадження.

Водночас, суд звертає увагу, що приписами пункту 3 частини третьої статті 11 Закону України «Про виконавче провадження» надано право державному виконавцю при здійсненні виконавчого провадження має право з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від органів, установ, організацій, посадових осіб, сторін та учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, у тому числі конфіденційну.

Тому відсутність у виконавчому листі ідентифікаційного номера боржника не є підставою для відмови державним виконавцем у відкритті виконавчого провадження.

Крім того, п.1 ч.1 ст. 19 Закону, установлено державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, зазначеного в статті 17 цього Закону: за заявою стягувача або його представника про примусове рішення. У заяві про відкриття виконавчого провадження стягувач вправі зазначити відомості, що ідентифікують боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення (рахунок боржника, місце роботи чи отримання ним інших доходів, місцезнаходження його майна тощо).

Відповідно до частини 1 статті 20 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. У разі якщо боржник є юридичною особою, то виконання провадиться за місцезнаходженням його постійно діючого органу або майна. Право вибору місця виконання між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії з виконання рішення на території, на яку поширюються їх функції, належить стягувачу.

Враховуючи наведені норми чинного на час виникнення правовідносин законодавства, суд приходить до переконання, що відсутність чи помилкове зазначення ідентифікаційного коду боржника у виконавчому листі не є підставою для відмови державним виконавцем у відкритті виконавчого провадження, чи визнання такої постанови про відкриття виконавчого провадження, особливо у такому випадку, коли боржником є посадова особа, в даному випадку - Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію банку, що дозволяє ідентифікувати особу боржника і без зазначення його ідентифікаційного податкового номеру.

Посилання позивача на помилковість зазначеного податкового номеру боржника у постанові про відкриття виконавчого провадження носить формальний характер. Постанова державного виконавця про відкриття виконавчого провадження не може бути скасована лише з формальних підстав.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 25.06.2014 у справі №6-62цс14 (ЄДРСР № 39589412).

Крім того, позивач вважає постанову про відкриття виконавчого провадження протиправною, оскільки така не затверджена начальником відділу або його заступником та не скріплена печаткою, що суперечить абз. Ґ пп. 1.5.1 п. 1.5 Інструкції з організації примусового виконання рішень.

Суд не погоджується з такими доводами позивача, виходячи із наступного.

Як вбачається із змісту абз. Ґ пп. 1.5.1 п. 1.5 Інструкції «Про затвердження Інструкції з організації примусового виконання рішень», постанови державного виконавця складаються та підписуються держаним виконавцем у необхідній кількості примірників (копій), один з яких (оригінал) залишається у виконавчому провадженні, а інші (копії) направляються за належністю, при цьому затверджуються начальником відділу або його заступником та скріплюються печаткою лише у випадках встановлених Законом або цією Інструкцією.

Ані норми Закону України «Про виконавче провадження», ані Інструкція з організації примусового виконання рішень, затверджена наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012, № 512/5 (у редакції чинній на час винесення оскаржуваного рішення) не містять вимоги щодо обов'язкового скріплення печаткою постанови про відкриття виконавчого провадження щодо виконання рішення суду про зобов'язання боржника вчинити певні дії, така вимога стосується лише тих постанов, що відкриті на виконання рішення про стягнення коштів з боржника.

Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до ч.1 ст.181 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

За змістом ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Позивачем не наведено достатніх доказів на підтвердження того, що винесена постанова державного виконавця про відкриття виконавчого провадження є протиправною, а відтак відсутні підстави для її скасування.

Таким чином, зважаючи на вищевикладене, виходячи з системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві вимоги позивача є необґрунтованими та відповідно такими, що не підлягають задоволенню.

Крім того, підлягає стягненню з позивача судовий збір за подання адміністративного позову, сплата якого була відстрочена судом згідно з ухвалою суду від 03.10.2016 року на підставі ст. 88 КАС України до ухвалення судового рішення.

Відповідно до п. 3 ч. 2 статті 4 Закону України "Про судовий збір" (чинного на час подання позовної заяви) за подання до адміністративного суду адміністративного позову немайнового характеру суб'єкта владних повноважень, юридичної особи сплачується 1 розмір мінімальної заробітної плати.

Відповідно до Закону України "Про Державний бюджет України на 2016 рік" розмір мінімальної заробітної плати на 01 січня 2016 року складає 1378 грн.

З огляду на викладене, позивачу необхідно сплатити судовий збір у розмірі 1378 грн. за наступними реквізитами: рахунок - 4007, код ЄДРПОУ - 38004897, МФО банку - 820019, отримувач - УДКСУ у Печерському районі м. Києва, банк - ГУ ДКСУ у м. Києві, призначення платежу - *;101; (код клієнта за ЄДРПОУ для юридичних осіб (доповнюється зліва нулями до восьми цифр, якщо значущих цифр менше 8), реєстраційний номер облікової картки платника податків - фізичної особи (завжди має 10 цифр); Судовий збір, за позовом (ПІБ чи назва установи, організації позивача), Окружний адміністративний суд міста Києва, номер адміністративної справи, код класифікації доходів бюджету 22030101.

Керуючись статтями 69, 70, 71, 94, 158-163, 181 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні позовних вимог відмовити.

Стягнути з Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію

Публічного акціонерного товариства "Європейський газовий банк" Оберемка Романа Анатолійовича

(04655, м. Київ, проспект Степана Бандери, 16) до спеціального фонду Державного бюджету України

на рахунок Окружного адміністративного суду міста Києва (р/р № 4007,

отримувач - УДКСУ у Печерському районі, код отримувача - 38004897, МФО - 820019)

судовий збір за подання адміністративного позову в розмірі 1378 грн. (одна тисяча триста

сімдесят вісім).

Постанова набирає законної сили в порядку, встановленому статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України, та може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду в порядку і строки, передбачені статтею 186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Т.П. Балась