Справа № 823/1480/16
Суддя: А.М. Бабич
Дата ухвалення: 2016-11-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 листопада 2016 року справа № 823/1480/16

12 год. 03 хв. м.Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд одноособово у складі:

головуючого судді Бабич А.М.,

за участю:

секретаря судового засідання Попельнухи Ю.І.,

представника позивача ОСОБА_1 (згідно з довіреністю),

представника відповідача ОСОБА_2 (згідно з довіреністю),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду адміністративну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю Золотоніський лікеро-горілчаний завод Златогор до Управління Держпраці у Черкаській області про визнання протиправними та скасування рішень,

УСТАНОВИВ:

11.10.2016 у Черкаський окружний адміністративний суд звернулось ТОВ Золотоніський лікеро-горілчаний завод Златогор (далі - позивач) з адміністративним позовом про визнання протиправними та скасування постанов Управління Держпраці у Черкаській області (далі - відповідач) від 29.08.2016 №23-04-50/273-254 щодо накладення штрафу в розмірі 14500,00грн. та №23-04-50/273-255 про накладення штрафу в сумі 1450,00грн.

Позов обґрунтовано виходом відповідача за межі владних повноважень при прийнятті спірних рішень та відсутністю правових підстав для їх прийняття. Зокрема, вважає, що штрафи за порушення законодавства маж прав накладати виключно центральний орган виконавчої влади, права на яке відповідач не має.

Відповідач надіслав суду письмові заперечення проти задоволення позову, в яких зазначив, що має повноваження накладати штрафи за порушення роботодавцями законодавства у сфері трудових відносин, а спірні рішення прийняв за виявлені факти таких порушень.

Заслухавши пояснення, доводи та міркування представників сторін, дослідивши письмові докази, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову з огляду на таке.

Суд встановив, що позивач зареєстрований юридичною особою з 23.01.2001 ().

У період з 11.08.2016 до 12.08.2016 відповідно до наказу від 02.08.2016 №201-Н на підставі направлення від 02.08.2016 №1030 головний державний інспектор відділу з питань додержання законодавства про працю, зайнятість та інших нормативно-правових актів ОСОБА_3 здійснив позапланову перевірку позивача, про що склав акт №23-04-50/273, який підписаний керівником позивача без заперечень.

В акті зафіксовано порушення позивачем вимог ч.3 ст.38, ч.5 ст.80, ч.6 ст.95, ч.ч.1-3 ст.115, ст.44, ст.47, ч.1 ст.116, ч.1 ст.117 Кодексу законів про працю України (далі КЗпП). На його підставі відповідач прийняв оскаржувані постанови від 29.08.2016 №23-04-50/273-254 та №23-04-50/273-255 про накладення штрафів і припис №23-04-50/0273-0197 щодо необхідності провести індексацію заробітної плати ОСОБА_4 за весь період його трудових відносин та вручити йому його трудову книжку.

Суд зясував, що постанова №23-04-50/273-254 прийнята за не нарахування та невиплату позивачем його працівнику ОСОБА_4 індексації за періоди, в яких наступало право на її отримання, а №23-04-50/273-255 за: порушення порядку звільнення вказаної особи, ненадання йому відпустки протягом 2-х років підряд, невиплату заробітної плати у встановлені законом терміни та належних для виплати сум у день звільнення, а також невидачу працівнику трудової книжки у день звільнення.

Надаючи оцінку доводам позивача про вихід відповідача за межі владних повноважень при прийнятті спірних рішень, суд врахував ч.4 ст.265 КЗпП, якою встановлено, що штрафи, зазначені у частині другій цієї статті, накладаються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Механізм накладення на суб'єктів господарювання та роботодавців штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, встановлених ч.2 ст.265 КЗпП, передбачений Порядком накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2013 року №509 (далі Порядок №509).

На підставі п.2 цього Порядку штрафи накладаються Головою Держпраці, його заступниками, начальниками управлінь і відділів Держпраці та їх заступниками (з питань, що належать до їх компетенції), начальниками територіальних органів Держпраці та їх заступниками.

Суд встановив, що оскаржувані рішення прийняті та підписані начальником Управління Держпраці у Черкаській області ОСОБА_5, яка призначена на вказану посаду наказом від 22.07.2015 №60-кт та згідно з даними табелю обліку робочого часу 29.08.2016 (день прийняття оскаржуваних рішень) перебувала на робочому місці.

Тому суд дійшов висновку, що спірні рішення прийняті уповноваженою особою в межах наданих законом повноважень, а твердження позивача про вихід відповідача за межі повноважень та виключне право центрального органу виконавчої влади наклади штрафи є безпідставним та не враховано для вирішення спору.

Оскаржувану постанову №23-04-50/273-254 суд вважає правомірною з огляду на таке.

Згідно з абз.5 ч.1 ст.18 Закону України від 05.10.2000 №2017-ІІІ «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» законами України з метою надання соціальної підтримки населенню України в цілому та окремим категоріям громадян встановлюються державні гарантії щодо індексації доходів населення з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності їх грошових доходів в умовах зростання цін.

На підставі ч.2 ст.19 наведеного Закону державні соціальні гарантії є обов'язковими для всіх державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності.

Ч.1 ст.34 Закону України від 24.03.1995 №108/95-ВР «Про оплату праці» (далі Закон №108/95-ВР) передбачено компенсацію працівникам втрати частини заробітної плати у звязку із порушенням строків її виплати, що провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством.

Ч.2 ст.2 Закону №108/95-ВР встановлена структура заробітної плати, яка складається з основної та додаткової.

На підставі ч.2 наведеної статті додаткова заробітна плата винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством, премії, пов'язані з виконанням виробничих завдань і функцій.

З урахуванням викладеного, що також відображено у рішенні Конституційного Суду України від 15.10.2013 №9-рп/2013, суд дійшов висновку, що індексація заробітної плати є складовою належної працівникові заробітної плати.

Суд звернув увагу, що за наслідками перевірки позивача встановлено невиплату його працівнику ОСОБА_4 індексації заробітної за період з грудня 2003 року до липня 2016 року (крім червня 2011 року та січня 2016 року). Вказаний факт підтверджений дослідженими інспектором під час перевірки та наданими суду розрахунковими листами зазначеної особи за вищевказаний період (а.с.92-108).

Позивач надав суду до матеріалів справи виписку з особового рахунку ОСОБА_4, з якої вбачається нарахування індексації заробітної плати за наведений період, окрім липня 2016 року. Проте цей доказ не був наданий відповідачу під час проведення перевірки позивача.

Суд встановив, що дані вищевказаної виписки про структуру та розміри надбавок до заробітної плати (факт встановлення та розміри відрядних нарядів, доплат за суміщення посад, доплата за понадурочний час тощо) щодо вказаної особи суперечать даним у щомісячних розрахункових листках про його заробітну плату, які надавалися відповідачу для перевірки, що викликає сумнів у достовірності доказів.

Абзацом другим ст.19 Конституції України встановлений обовязок державних органів, їх посадових та службових осіб діяти виключено в межах, порядку та у спосіб, що визначені законодавством.

На підставі підп.6.1.-6.2. п.6 Порядку проведення перевірок посадовими особами Державної інспекції України з питань праці та її територіальних органів, затвердженого наказом Міністерства соціальної політики України від 02.07.2012 №390, перевірка складається з етапів: робота з документами, наданими суб'єктами господарювання на вимогу Інспектора та оформлення документів за результатами перевірки.

З аналізу наведених норм вбачається, що оформлення результатів перевірки здійснюється на підставі наданих суб'єктом господарювання документів.

Обовязок суб'єкта господарювання під час здійснення державного нагляду (контролю) надавати документи з питань, що виникають під час державного нагляду (контролю), передбачений також ч.1 ст.11 Закону України від 05.04.2007 №877-V «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності».

Абз.2 ч.1 ст.1 Закону України від 03.07.1991 №1282-ХІІ «Про індексацію грошових доходів населення» встановлено, що індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

Порядок проведення індексації грошових доходів населення затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року №1078 (далі - Порядок №1078).

Відповідно до абз.7-8 п.4 Порядку №1078 у разі коли особа працює неповний робочий час, сума індексації визначається із розрахунку повного робочого часу, а виплачується пропорційно відпрацьованому часу. У разі несвоєчасної виплати сум індексації грошових доходів громадян провадиться їх компенсація відповідно до законодавства.

Згідно з даними розрахункових листків та виписки з особового рахунку ОСОБА_4 виплачувалася заробітна плата за тарифною сіткою і розмір тарифу протягом часу його роботи змінювався. Серед іншого в травні-липні 2016 року його тариф становив 14,00грн./год. та згідно з випискою з особового рахунку індексація нарахована у червні 2016 року і не нарахована у липні 2016року.

Однак згідно з положеннями п.5 Порядку №1078 сума індексації у місяці підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов'язкове державне соціальне страхування, не нараховується, якщо розмір підвищення грошового доходу перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу.

Якщо розмір підвищення грошового доходу не перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу, сума індексації у цьому місяці визначається з урахуванням розміру підвищення доходу і розраховується як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу. У разі зростання заробітної плати за рахунок інших її складових без підвищення тарифних ставок (окладів) сума індексації не зменшується на розмір підвищення заробітної плати. У разі коли відбувається підвищення тарифної ставки (окладу), у місяці підвищення враховуються всі складові заробітної плати, які не мають разового характеру.

Отже у випадку нарахування індексації за червень 2016 року ОСОБА_4, зважаючи, що в наступному місяці його тариф не змінювався, у липні 2016 року індексація мала бути нарахована.

Оскільки надані відповідачу позивачем до перевірки щомісячні розрахункові листи про нараховану та виплачену заробітну плату ОСОБА_4 підтверджують виплату йому індексації тільки у червні 2011року та в січні 2016року, хоча право на неї виникало також у 2015році та лютому-червні 2016року, що визнано керівником позивача з огляду на підписання акту перевірки без заперечень, та з огляду на не нараховану індексацію до його заробітної плати в липні 2016 року, суд вважає підтвердженим факт допущення порушення, за яке відповідачем прийнято спірну постанову.

Абз.4 ч.2 ст.265 КЗпП встановлено відповідальність у разі недотримання мінімальних державних гарантій в оплаті праці у формі штрафу в десятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення.

Оскільки вказаних вимог закону відповідач дотримався, вищевказане спірне рішення є правомірним та не підлягає скасуванню.

Позовна вимога скасувати постанову №23-04-50/273-255 не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Суд звернув увагу, що 01.07.2016 працівник позивача ОСОБА_4 подав заяву про звільнення його з посади водія, шляхом розірвання трудового договору, з 01 липня 2016 року за власним бажанням на підставі ч.3 ст.38 КЗпП внаслідок невиконання підприємством законодавства про працю. Факт її отримання позивачем 01.07.2016 підтверджується даними штампу про отримання вхідної кореспонденції на ній.

У період 06-10 липня 2016 року вказаний працівник перебував на лікарняному, що підтверджується листком непрацездатності серії АГХ №598653. Позивач надав суду копії подорожніх листків, в яких зазначено про виконання ОСОБА_4 роботи водія у періоді 11-13 липня 2016 року.

Позивач згідно з наказом №73-к звільнив ОСОБА_4 з 14.07.2016 за власним бажанням на підставі ст.38 КЗпП без зазначення підстави такого бажання працівника (недотримання трудового законодавства), без врахування бажаної працівником дати його звільнення та не надав суду жодних доказів щодо обгрунтованості звільнення всупереч вимог заяви працівника.

Суд врахував, що стаття 38 КЗпП передбачає декілька мотивів, за наявності яких працівник має право за власним бажанням розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк.

Відповідно до ч.2 ст.38 КЗпП якщо працівник після закінчення строку попередження про звільнення не залишив роботи і не вимагає розірвання трудового договору, власник або уповноважений ним орган не вправі звільнити його за поданою раніше заявою, крім випадків, коли на його місце запрошено іншого працівника, якому відповідно до законодавства не може бути відмовлено в укладенні трудового договору.

Частина третя цієї статті передбачає право працівника у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору. Отже для такої підстави нема обов'язку для працівника попереджати за два тижні про намір розірвати трудовий договір, а його заява має бути вирішена роботодавцем.

Крім того суд врахував, що жодних доказів надання ОСОБА_4 відпустки протягом 2-х років, що передували моменту звільнення, суду не надано і позивач цього факту не заперечував. Також згідно з даними розрахункових листів йому не нараховувались та не виплачувались відпускні у такий період.

На підставі ч.5 ст.80 КЗпП забороняється ненадання щорічних відпусток повної тривалості протягом двох років підряд, а також ненадання їх протягом робочого року особам віком до вісімнадцяти років та працівникам, які мають право на щорічні додаткові відпустки за роботу із шкідливими і важкими умовами чи з особливим характером праці.

Тому суд дійшов висновку про обгрунтованість твердження відповідача про порушення позивачем вимог ч.5 ст.80 КЗпП.

Позивач також не спростував жодним доказом виявленого перевіркою факту виплати ОСОБА_4 заробітної плати один раз на місяць, тоді як вимогами ст.115 КЗпП встановлений обовязок роботодавця виплачувати працівнику заробітну плату не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Даними розрахункових листів про заробітну плату ОСОБА_4 та даними виписки його особового рахунку підтверджується висновок акту перевірки, що заробітна плата йому виплачувалася лише 1 раз на місяць, а при звільненні повний розрахунок проведено з порушенням встановлених законом строків.

Відповідно до ч.1 ст.47 КЗпП власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Ч.1 ст.116 КЗпП встановлено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Суд звернув увагу, що згідно з даними акту перевірки та розрахункового листа ОСОБА_4 за липень 2016 року повний розрахунок при його звільненні проведений 21.07.2016, тоді як датою звільнення є 14.07.2016. Отже твердження відповідача та висновки акту перевірки про порушення ним вимог ч.1 ст.116 КЗпП є обгрунтованими.

Крім того, суд врахував, що позивач не надав належних доказів на спростування факту порушення вимог ч.1 ст.47 КЗпП у частині обовязку видати працівникові в день звільнення трудову книжку. Надані до матеріалів справи копії листів позивача від 20.07.2016 №2141 та №2142, адресовані ОСОБА_4, з проханням прибути на підприємство для ознайомлення з наказом про звільнення та отримання трудової книжки підтверджують, що трудову книжку не було вручено працівнику у день звільнення.

На підставі абз.6 ч.2 ст.265 КЗпП порушення інших вимог трудового законодавства, крім передбачених абзацами другим - п'ятим частини другої цієї статті передбачає накладення на осіб, які використовують найману працю штрафу в розмірі мінімальної заробітної плати.

Отже вищевказана постанова прийнята відповідачем у суворій відповідності з вимогами закону.

Врахувавши зазначене суд дійшов висновку, що позовні вимоги є безпідставними, задоволенню не підлягають, а сплачений судовий збір не підлягає присудженню з відповідача на користь позивача.

Керуючись ст.ст.94, 160-165, 254-256 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. У задоволенні адміністративного позову товариства з обмеженою відповідальністю Золотоніський лікеро-горілчаний завод Златогор про визнання протиправними та скасування постанов Управління Держпраці у Черкаській області від 29.08.2016 №23-04-50/273-254 та №23-04-50/273-255 відмовити повністю.

2. Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана до Київського апеляційного адміністративного суду через Черкаський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з моменту її отримання. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

3. Копії постанови направити особам, які брали участь у справі.

Суддя А.М. Бабич

Повний текст постанови виготовлений 16.11.2016