Справа № 813/3007/16
Суддя: Клименко Оксана Миколаївна
Дата ухвалення: 2016-11-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 листопада 2016 року м. Львів № 813/3007/16

13 год. 49 хв.

Львівський окружний адміністративний суд у колегіальному складі: головуючий суддя Клименко О.М., суддя Ланкевич А.З., суддя Мартинюк В.Я., за участю секретаря судового засідання Дорош Х.Р. та сторін і інших осіб, які беруть участь у справі:

позивача: ОСОБА_1, представник ОСОБА_2;

відповідача 1: представник не прибув;

відповідача 2: представник не прибув;

відповідача 3: представник не прибув;

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Київській області, Головного управління Національної поліції в Київській області, Міністерства внутрішніх справ України про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення, поновлення на посаді, стягнення середньомісячної заробітної плати за час вимушеного прогулу, визнання недійсним заперечення щодо проходження служби, зобовязання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Київській області, Головного управління Національної поліції в Київській області, Міністерства внутрішніх справ України, в якому просить:

- скасувати наказ від 03.08.2016 року № 35 о/с голови ліквідаційної комісії Головного Управління МВС України в Київській області, в частині звільнення капітана міліції ОСОБА_1 зі служби в органах внутрішніх справ України з посади заступника командира 4-го взводу батальйону патрульної служби (з охорони радіоактивного забезпечення) відділу зони Чорнобильської АЕС за п. 64 «г» - скорочення штатів з 06.11.2015 року;

- поновити ОСОБА_1 на службі в органах внутрішніх справ України на посаді заступника командира 4-го взводу батальйону патрульної служби (з охорони радіоактивного забезпечення) відділу зони Чорнобильської АЕС з 03.08.2016 року;

- визнати нечинним заперечення (рішення) відповідача 2 щодо подальшого проходження позивачем служби в Головному управлінні Національної поліції в Київській області чи їх структурних підрозділах, викладене в письмовій відповіді від 03.08.2016 року вих. № В-1097 на бланку Головного управління Національної поліції в Київській області;

- зобовязати відповідача 2 запропонувати позивачу посаду в органах поліції відповідно до досвіду та стажу роботи;

- зобовязати відповідача 3 запропонувати позивачу посаду в органах поліції відповідно до досвіду та стажу роботи.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що наказ голови ліквідаційної комісії Головного Управління МВС України в Київській області від 03.08.2016 року № 35 о/с щодо його звільнення зі служби суперечить вимогам та істотно порушує його права, передбачені Конституцією та законами України, а тому є протиправним і підлягає скасуванню.

Позивач своє звільнення з посади вважає незаконним, таким, що прийняте відповідачем без попередження про скорочення його посади, без врахування переважного права на залишення на роботі, оскільки безперервно працював в органах ОВС протягом 15 років, та без пропозиції щодо переведення на іншу роботу. Вказує те, що на утриманні має двох малолітніх дітей (доньок) ІНФОРМАЦІЯ_1 та ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується свідоцтвами про народження від 16.09.2010 року та від 21.09.2015 року. Тому просить наказ про його звільнення визнати протиправним та скасувати, поновити на роботі та стягнути середньомісячний заробіток за час вимушеного прогулу, а також визнати нечинним заперечення (рішення) відповідача 2 щодо подальшого проходження позивачем служби в Головному управлінні Національної поліції в Київській області чи їх структурних підрозділах, викладене в письмовій відповіді від 03.08.2016 року вих. № В-1097 на бланку Головного управління Національної поліції в Київській області та зобовязати відповідачів 2 та 3 запропонувати позивачу посаду в органах поліції відповідно до досвіду та стажу роботи.

Позовні вимоги позивач та представник позивача в судовому засіданні підтримали, посилаючись на обставини, викладені в адміністративному позові. Просили позов задовольнити у повному обсязі.

Відповідач 1 ГУ МВС України в Київській області подав письмові заперечення проти позову, в яких зазначив, що звільнення позивача відбулось на підставі Закону України «Про Національну поліцію». Позивачем було подано рапорт про звільнення з органів внутрішніх справ у звязку з переходом у встановленому порядку на службу в Національну поліцію України та заяву про прийняття на службу в Національну поліцію України. У звязку з тим, що відповідач 2 заперечив проти подальшого проходження позивачем служби в Головному управлінні Національної поліції в Київській області, позивача було звільнено відповідно до пункту 64 «г» Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ. Просить відмовити в задоволенні позову, справу просить розглядати без участі представника ГУ МВС України в Київській області.

Відповідач 2 Головне управління Національної поліції в Київській області подав письмові заперечення проти позову, в яких зазначив, що 02.07.2015 року Верховною Радою України прийнято Закон України «Про Національну поліцію», який набрав чинності 07.11.2015 року. Кабінет Міністрів України постановив утворити Національну поліцію України, як центральний орган виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністерство внутрішніх справ України. Відповідно до Закону України «Про центральні органи виконавчої влади», ст. ст. 104, 105, 110, 111 Цивільного кодексу України, постанови Кабінету Міністрів України від 16.09.2015 року № 730 «Про утворення територіальних органів Національної поліції та ліквідацію територіальних органів Міністерства внутрішніх справ», було утворено Головне управління Національної поліції в Київській області. На теперішній час Головне управління МВС України в Київській області знаходиться в стадії припинення шляхом ліквідації. Позивачем було подано рапорт про звільнення з органів внутрішніх справ у звязку з переходом у встановленому порядку на службу в Національну поліцію України та заяву про прийняття на службу в Національну поліцію України. У звязку з тим, що відповідач 2 заперечив проти подальшого проходження позивачем служби в Головному управлінні Національної поліції в Київській області, позивача було звільнено відповідно до пункту 64 «г» Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ. Просить відмовити в задоволенні позову, справу просить розглядати без участі представника ГУ НП в Київській області.

Відповідач 3 Міністерство внутрішніх справ України подав письмові заперечення проти позову, в яких зазначив, що в Прикінцевих та перехідних положеннях Закону України «Про Національну поліцію» зазначено, що з дня опублікування цього Закону працівники міліції (особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ), а також інші працівники Міністерства внутрішніх справ України, його територіальних органів, закладів та установ вважаються такими, що попереджені у визначеному порядку про можливе майбутнє звільнення через скорочення штатів. Зазначив, що відповідач 3 не має повноважень щодо працевлаштування позивача до Національної поліції, оскільки Національна поліція України є самостійним центральним органом внутрішніх справ. Ствердив, що відповідачем 3 не порушено жодних прав та інтересів позивача, відтак, не може нести перед ним відповідальності.

Представник відповідача 3 в судове засідання не прибув, про дату, час і місце судового розгляду був повідомлений належним чином.

За таких обставин, суд на підставі ч. 4 ст. 128 КАС України, ухвалив розглянути справу на підставі наявних у ній доказів.

Суд заслухав пояснення позивача та його представника, дослідив долучені до матеріалів справи письмові докази, оцінив їх в сукупності і встановив наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 на службу в органи внутрішніх справ прийнятий 22.01.2001 року. З 01.06.2013 року призначений на посаду інспектора охорони обєктів взводу міліції Чорнобильського міжрайонного відділення ДСО УДСО при ГУМВС України в Київській області.

Наказом Головного управління Міністерства внутрішніх справ в Київській області «По особовому складу» від 06.11.2015 року № 591 о/с, згідно із пунктами 10 та 11 розділу ХІ Закону України «Про Національну поліцію» та відповідно до Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, звільнено з 6 листопада 2015 року у запас Збройних Сил по Відділу зони Чорнобильської АЕС за пунктом 64 «г» (через скорочення штатів) капітана міліції ОСОБА_1, заступника командира 4-го взводу батальйону патрульної служби (з охорони зони радіоактивного забруднення).

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 29.01.2016 року визнано протиправним та скасовано наказ начальника Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Київській області № 591 о/с від 06.11.2015 року в частині звільнення ОСОБА_1 з посади заступника командира 4-го взводу батальйону патрульної служби (з охорони радіоактивного забруднення) відділу зони Чорнобильської АЕС та поновлено ОСОБА_1 на посаді заступника командира 4-го взводу батальйону патрульної служби (з охорони радіоактивного забруднення) відділу зони Чорнобильської АЕС з 06 листопада 2015 року.

Наказом Головного управління Міністерства внутрішніх справ в Київській області від 29.02.2016 року № 13 о/с, ОСОБА_1 поновлено на посаді заступника командира 4-го взводу батальйону патрульної служби (з охорони зони радіоактивного забруднення) відділу зони Чорнобильської АЕС.

Наказом Головного управління Міністерства внутрішніх справ в Київській області від 03.08.2016 року № 35 о/с капітана міліції ОСОБА_1 звільнено відповідно до пункту 64 «г» (через скорочення штатів) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ з посади заступника командира 4-го взводу батальйону патрульної служби (з охорони зони радіоактивного забруднення) відділу зони Чорнобильської АЕС з 06.11.2015 року.

Надаючи правову оцінку правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, добросовісно.

Правовідносини сторін регулюються Законом України «Про Національну поліцію» № 580-VIII від 02.07.2015 та «Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №114 від 29.07.1991 р.

Відповідно до пункту 8 Розділу ХІ Прикінцеві та перехідні положення зазначеного Закону, з дня опублікування цього Закону всі працівники міліції (особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ), а також інші працівники Міністерства внутрішніх справ України, його територіальних органів, закладів та установ вважаються такими, що попереджені у визначеному порядку про можливе майбутнє звільнення через скорочення штатів.

Отже законодавець імперативно визначив спосіб і час попередження відповідних працівників.

Відповідно до пункту 10 Розділу ХІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про Національну поліцію», працівники міліції, які відмовилися від проходження служби в поліції та/або не прийняті на службу до поліції в тримісячний термін з моменту попередження про наступне вивільнення, звільняються зі служби в органах внутрішніх справ через скорочення штатів.

Вказані в цьому пункті особи можуть бути звільнені зі служби в органах внутрішніх справ до настання зазначеного в цьому пункті терміну на підставах, визначених Положенням про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ.

Пунктом 64 «г» Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ (в редакції постанови Кабінету Міністрів України №885 від 28.10.2015 року чинної на день звільнення) передбачено, що особи середнього, старшого і вищого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік) через скорочення штатів - при відсутності можливості подальшого використання на службі.

Таким чином, вищезазначені норми Розділу ХІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про Національну поліцію» та Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, на які йдеться посилання у спірному наказі, містять три підстави для звільнення особи зі служби через скорочення штатів, а саме: при відмові працівника міліції від проходження служби в поліції; не прийнятті на службу до поліції в тримісячний термін з моменту попередження про наступне вивільнення; при відсутності можливості подальшого використання на службі.

Отже, при вирішенні питання щодо звільнення за скороченням штату, начальник органу зобовязаний розглянути можливість подальшого використання на службі особи, що звільняється.

Cудом встановлено, що позивачем було подано рапорт на імя голови ліквідаційної комісії Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Київській області полковника міліції ОСОБА_3 про звільнення з органів внутрішніх справ у звязку з переходом на службу до Національної поліції України (а. с. 42). На вказаному рапорті позивача було проставлено резолюцію «заперечую» начальником ВП зони ЧАЕС ГУ НП у Київській області, а також резолюцію «заперечую» заступником начальника ГУ НП у Київській області. В той же час, будь-яка резолюція особи, якій адресований вказаний рапорт, на ньому відсутня.

Однак, відповідач 1, при прийнятті спірного наказу про звільнення позивача, не тільки жодним чином не обґрунтував відсутність можливості подальшого його використання на службі, але й не перевірив взагалі можливість реалізації його права на прийняття на службу до поліції, а саме до Головного управління Національної поліції в Київській області, із урахуванням наступного.

Відповідно до пункту 9 Розділу ХІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про Національну поліцію» працівники міліції, які виявили бажання проходити службу в поліції, за умови відповідності вимогам до поліцейських, визначеним цим Законом, упродовж трьох місяців з дня опублікування цього Закону можуть бути прийняті на службу до поліції шляхом видання наказів про призначення за їх згодою чи проходження конкурсу на посади, що заміщуються поліцейськими, у будь-якому органі (закладі, установі) поліції.

Посади, що пропонуються особам, зазначеним у цьому пункті, можуть бути рівнозначними, вищими або нижчими щодо посад, які ці особи обіймали під час проходження служби в міліції.

В матеріалах справи знаходиться заява позивача, адресована начальникові Головного управління Національної поліції в Київській області, в якій позивач просить прийняти та призначити його на службу до поліції на посаду заступника командира взводу відділу поліції Чорнобильської АЕС (а. с. 87). Вказана заява також містить резолюцію «заперечую» начальника ВП зони ЧАЕС ГУ НП у Київській області, а також резолюцію «заперечую» заступника начальника ГУ НП у Київській області. Суд зазначає, що з урахуванням вимог пункту 9 Розділу ХІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про Національну поліцію» заперечення щодо проходження позивачем служби у національній поліції може бути обґрунтованим лише у випадку невідповідності позивача вимогам до поліцейських, визначеним цим Законом, відсутності його згоди на прийняття на службу в поліцію чи не проходження позивачем конкурсу на посаду, що заміщуються поліцейськими. Разом з тим, будь-якого обґрунтування для проставлення резолюцій «заперечую» на заяві позивача про прийняття та призначення на службу до поліції відповідачем 2 не зазначено, доказів наявності обґрунтованих підстав для заперечення щодо прийняття позивача на службу в поліції відповідачем 2 суду не надано. Вказані резолюції «заперечую», на переконання суду, не можуть слугувати достатньою підставою для прийняття рішення про відмову у прийнятті позивача на службу в національній поліції.

Згідно з ч. 2 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. Відповідно до ч. 2 цієї ж статті, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

На переконання суду, відповідачем 1 не доведено правомірність оскаржуваного наказу начальника ГУМВСУ в Київській області в частині звільнення капітана міліції ОСОБА_1 з органів внутрішніх справ відповідно до п. 64 «г» Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, у відповідності до вимог, встановлених ч. 2 ст. 19 Конституції України та ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України. Відповідач 1, як субєкт владних повноважень, не надав до суду достатніх беззаперечних доказів в обґрунтування правомірності свого рішення.

Також суд враховує, що під час розгляду справи відповідач 1 не обґрунтував неможливість подальшого використання позивача на службі, не врахував відсутність відмови позивача від проходження служби в поліції та не перевірив можливість реалізації його права на прийняття на службу до поліції.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог в частині визнання протиправним та скасування наказу голови ліквідаційної комісії Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Київській області № 35 о/с від 03.08.2016 року в частині звільнення ОСОБА_1 з посади заступника командира 4-го взводу батальйону патрульної служби (з охорони радіоактивного забруднення) відділу зони Чорнобильської АЕС.

При цьому, суд враховує, що відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 16.09.2015 р. №730 «Про утворення територіальних органів Національної поліції та ліквідацію територіальних органів Міністерства внутрішніх справ», постановлено ліквідувати УМВС України в Київській області та утворити Управління Національної поліції в Київській області.

Згідно з правовою позицією Верховного суду України у постановах від 28.10.2014 року та 04.11.2014 року встановлена законодавством можливість ліквідації державної установи (організації) з одночасним створенням іншої, яка буде виконувати повноваження (завдання) особи, що ліквідується, не виключає, а включає зобов'язання роботодавця (держави) зі працевлаштування працівників ліквідованої установи. При цьому, у випадку незаконного звільнення працівника з роботи, його порушене право повинно бути відновлене шляхом поновлення його на посаді, з якої його було незаконно звільнено.

Оскільки діяльність відповідача 1 на момент розгляду справи не припинена, наявні підстави для поновлення позивача на посаді в органі, з якого його було незаконно звільнено, а саме на посаді заступника командира 4-го взводу батальйону патрульної служби (з охорони радіоактивного забруднення) відділу зони Чорнобильської АЕС з 04 серпня 2016 року.

Стосовно позовних вимог про стягнення з відповідача на користь ОСОБА_1 середній заробіток за увесь час вимушеного прогулу, починаючи з 03.08.2016 року по день винесення рішення у цій справі, суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 24 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ у разі незаконного звільнення або переведення на іншу посаду особи рядового, начальницького складу органів внутрішніх справ підлягають поновленню на попередній посаді з виплатою грошового забезпечення за час вимушеного прогулу або різниці в грошовому забезпеченні за час виконання службових обовязків, але не більш як за один рік.

Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати», цей Порядок застосовується у випадках вимушеного прогулу працівника. У відповідності до ч. 3 п. 2 даного Порядку, збереження заробітної плати «у всіх інших випадках», до яких відноситься й випадок вимушеного прогулу, середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою повязана відповідна виплата.

Відповідно до оскаржуваного наказу, позивача було звільнено із органів внутрішніх справ наказом від 03.08.2016 року.

В матеріалах справи міститься довідка № 302 від 10.10.2016 року про грошове забезпечення позивача, відповідно до якої середньомісячне грошове забезпечення позивача складає 3025,61 грн., середньоденне грошове забезпечення складає 99,20 грн.

Період вимушеного прогулу позивача з 04.08.2016 року по 10.11 (день винесення судом рішення про поновлення позивача на посаді) складає 69 днів.

Загальний розмір заробітної плати за час вимушеного прогулу позивача складає 6844,80 грн., а саме: 69 (днів) х 99,20 грн. (розмір середньоденної заробітної плати).

Всього до стягнення підлягає заробітної плата за час вимушеного прогулу в розмірі 6844,80 грн.

Водночас, згідно з п. 2 та п. 3 ч. 1 ст. 256 КАС України, негайно виконуються постанови суду про присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби у межах суми стягнення за один місяць та поновлення на посаді у відносинах публічної служби.

Таким чином, постанова суду в частині поновлення позивача та стягнення грошового забезпечення за один місяць підлягає негайному виконанню.

Стосовно позовних вимог про визнання нечинним заперечення (рішення) відповідача 2 щодо подальшого проходження позивачем служби в Головному управлінні Національної поліції в Київській області чи їх структурних підрозділах, викладене в письмовій відповіді від 03.08.2016 року вих. № В-1097 на бланку Головного управління Національної поліції в Київській області судом встановлено наступне.

Листом № В-1097 від 03.08.2016 року Головне управління Національної поліції в Київській області повідомило позивача, що його рапорт про звільнення з органів внутрішніх справ у звязку з переходом на службу в Національну поліцію України розглянуто. У звязку з тим, що керівництво Відділу поліції зони ЧАЕС та Головного управління Національної поліції у Київській області заперечує щодо подальшого проходження позивачем служби в Головному управлінні, до позивача було застосовано п. «г» статті 64 Положення звільнення через скорочення штатів.

Суд зазначає, що вказаний лист № В-1097 від 03.08.2016 року не є рішенням субєкта владних повноважень у розумінні ч. 2 ст. 2 та ч. 2 ст. 17 КАС України, не породжує, не змінює та не припиняє прав та інтересів позивача та носить інформаційний характер. Відтак, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні адміністративного позову у цій частині.

Стосовно позовних вимог про зобовязання відповідача 2 та відповідача 3 запропонувати позивачу посаду в органах поліції відповідно до досвіду та стажу роботи суд зазначає, що саме на відповідача 1 Головне управління МВС України у Київській області покладено обовязок здійснити заходи для подальшого використання позивача на службі в поліції. Крім того, пропозиція тої чи іншої посади в органах поліції відповідно до досвіду та стажу роботи відноситься до дискреційних повноважень відповідного органу поліції та не може бути обєктом судового контролю. Також суд зазначає, що Міністерство внутрішніх справ України не має повноважень щодо працевлаштування позивача до Національної поліції, оскільки Національна поліція України є самостійним центральним органом внутрішніх справ. З огляду на наведене, у задоволенні адміністративного позову у цій частині слід відмовити.

Зважаючи на всі наведені обставини в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача підлягають до часткового задоволення.

Відповідно до правил ст. 94 КАС України, якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог. Оскільки позивачем згідно із квитанціями № 17 від 08.09.2016 року та № 22 від 21.09.2016 року сплачено судовий збір за вимоги немайнового характеру у розмірі 2204,81 грн., суд присуджує на користь позивача 551,21 грн.

Керуючись ст.ст. 17-19, 94, 160-163, 167 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати наказ голови ліквідаційної комісії Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Київській області № 35 о/с від 03.08.2016 року в частині звільнення ОСОБА_1 з посади заступника командира 4-го взводу батальйону патрульної служби (з охорони радіоактивного забруднення) відділу зони Чорнобильської АЕС.

Поновити ОСОБА_1 на посаді заступника командира 4-го взводу батальйону патрульної служби (з охорони радіоактивного забруднення) відділу зони Чорнобильської АЕС з 04 серпня 2016 року.

Стягнути з Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Київській області (вул. Володимирська, 15, м. Київ, 01601, ) на користь ОСОБА_1 (вул. Центральна, 14, с. Губичі, Старосамбірський район, Львівська область, 82040, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) грошове забезпечення за час вимушеного прогулу в розмірі 6844 (шість тисяч вісімсот сорок чотири) грн. 80 коп. без урахування сум обовязкових до сплати податків та внесків.

В частині поновлення на посаді та стягнення грошового забезпечення за один місяць в сумі 3025 (три тисячі двадцять пять) грн. 61 коп. постанова суду виконується негайно.

В решті позовних вимог відмовити.

Присудити за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Київській області (вул. Володимирська, 15, м. Київ, 01601, ) на користь ОСОБА_1 (вул. Центральна, 14, с. Губичі, Старосамбірський район, Львівська область, 82040, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) судовий збір у розмірі 551 (пятсот пятдесят одна) грн. 21 коп.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до Львівського апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Львівського апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Повний текст постанови складено та підписано 15.11.2016 року.

Головуючий суддя Клименко О.М.

Суддя Ланкевич А.З.

Суддя Мартинюк В.Я.