Справа № 802/1365/16-а
Суддя: Вергелес Андрій Валерійович
Дата ухвалення: 2016-11-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

03 листопада 2016 р. Справа № 802/1365/16-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Вергелеса Андрія Валерійовича,

за участю:

секретаря судового засідання: Шевченко Романа Вікторовича

позивача: ОСОБА_1

представника позивача: ОСОБА_2

представника відповідача: ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом: фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

до: управління Держпраці у Вінницькій області

про: визнання протиправними та скасування постанов про накладення штрафу

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду звернувся фізична особа-підприємець ОСОБА_1 з адміністративним позовом до управління Держпраці у Вінницькій області про визнання протиправними та скасування постанов про накладення штрафу.

Позовні вимоги мотивовано тим, що за результатами проведеної управлінням Держпраці у Вінницькій області перевірки складено акт перевірки від 12.08.2016 р. № 02-10-09/625, на підставі якого прийнято постанови про накладення штрафів від 29.08.2016 р. № 02-10-09/625-248 та від 29.08.2016 р. № 02-10-09/625-249. Позивач вважає, що зазначені постанови є протиправними, в звязку з чим звернувся до суду з даним адміністративним позовом, в якому просить визнати протиправними та скасувати постанови про накладення штрафів управління Держпраці у Вінницькій області від 29.08.2016 р. № 02-10-09/625-248 та №02-10-09/625-249.

Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити з підстав, викладених в позовній заяві.

Представник відповідача проти позову заперечував та зазначив, що оскаржувані позивачем постанови, прийняті на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені чинним законодавством, а тому у задоволенні позовних вимог просив відмовити.

Заслухавши пояснення позивача, представників сторін, дослідивши матеріали адміністративної справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог з огляду на наступне.

За результатами проведеної Гайсинською ОДПІ перевірки складено акт від 14.07.2016 р. № 355/1300/НОМЕР_1, в якому зафіксовано порушення ФОП ОСОБА_1 ст. 24 Кодексу законів про працю України, а саме виявлено використання праці найманих працівників ОСОБА_4 та ОСОБА_5 без укладення трудового договору.

В період з 11.08.2016 р. по 12.08.2016 р. на підставі наказу на проведення перевірки від 10.08.2016 р. № 610-0 та направлення управління Держпраці у Вінницькій області від 10.08.2016 р. № 2665 головним державним інспектором відділу з питань додержання законодавства про працю управління Держпраці у Вінницькій області ОСОБА_6 було проведено перевірку з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення, загальнообовязкове державне соціальне страхування в частині призначення, нарахування та виплати допомоги, компенсацій, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб у фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 за зверненням Гайсинської ОДПІ від 26.07.2016 р. № 2058/10/1300.

За результатами перевірки складено акт № 02-10-09/625 від 12.08.2016 р., в якому зафіксовано порушення ст. 96, ч. 1, 2, 3 ст. 115, ч.1, 3 ст.24 Кодексу законів про працю України, а саме: у підприємця відсутня тарифна система оплати праці, заробітна плата працівникам виплачується підприємцем 1 раз на місяць, у позивача працівники виконують трудові обов`язки без укладення трудових договорів та без повідомлення про початок трудових відносин Гайсинській ОДПІ; порушення ст. 21 Закону України Про відпустки, а саме оплата праці за час перебування працівника у відпустці виплачена після закінчення відпустки, а не за три дні до початку відпустки.

На підставі акта перевірки № 02-10-09/625 від 12.08.2016 р. начальником управління Держпраці у Вінницькій області ОСОБА_7 прийнято постанову від 29.08.2016 р. №02-10-09/625-248 про накладення штрафу в розмірі 1450 грн. 00 коп. та постанову від 29.08.2016 р. №02-10-09/625-249 про накладення штрафу в розмірі 87000 грн. 00 коп.

Вирішуючи даний спір по суті, суд враховує наступне.

Згідно пункту 1 Положення про Державну службу України з питань праці, затвердженого постановою КМУ від 11.02.2015 р. за № 96 (далі Положення), Державна служба України з питань праці (Держпраці) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, і який реалізує державну політику у сферах промислової безпеки, охорони праці, гігієни праці, здійснення державного гірничого нагляду, а також з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення, загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності, на випадок безробіття (далі - загальнообов'язкове державне соціальне страхування) в частині призначення, нарахування та виплати допомоги, компенсацій, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб.

Відповідно до Порядку проведення перевірок посадовими особами Державної інспекції України з питань праці та її територіальних органів від 02.07.2012 року № 390, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 30.07.2012 року за № 1291/21603 (далі - Порядок), право проведення перевірок мають посадові особи Держпраці України та її територіальних органів, які відповідно до своїх посадових обов'язків мають повноваження державного інспектора з питань праці (далі - Інспектор). Інспектор може проводити планові та позапланові перевірки, які можуть здійснюватися за місцем провадження господарської діяльності суб'єкта господарювання або його відокремлених підрозділів або у приміщенні органу державного нагляду (контролю) у випадках, передбачених Законом України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності". Позапланова перевірка проводиться незалежно від кількості раніше проведених перевірок за наявності підстав, визначених Законом України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності". При цьому позапланова перевірка проводиться незалежно від кількості раніше проведених перевірок за наявності підстав, визначених Законом України Про основні засади державного нагляду ( контролю) у сфері господарської діяльності.

Згідно ч. 1 ст. 259 КЗпП України, державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України".

Відповідно до п. 2 Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2013 р. № 509 штрафи можуть бути накладені на підставі: рішення суду про оформлення трудових відносин із працівником, який виконував роботу без укладення трудового договору, та встановлення періоду такої роботи чи роботи на умовах неповного робочого часу в разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, в установі, організації; акта про виявлення під час перевірки суб'єкта господарювання або роботодавця ознак порушення законодавства про працю та/або зайнятість населення, складеного посадовою особою Держпраці чи її територіального органу.

Штрафи накладаються головою Держпраці, його заступниками, начальниками управлінь і відділів Держпраці та їх заступниками (з питань, що належать до їх компетенції), начальниками територіальних органів Держпраці та їх заступниками.

Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Визначаючись щодо винесеної посадовими особами Управління Держпраці у Вінницькій області постанови від 29.08.2016 р. № 02-10-09/625-248 про накладення штрафу в розмірі 1450 грн. 00 коп., слід зазначити наступне.

Так, відповідно до постанови від 29.08.2016 р. №02-10-09/625-248 про накладення штрафу в розмірі 1450 грн. 00 коп. ФОП ОСОБА_1 допущені наступні порушення вимог трудового законодавства: ст. 96 КЗпП України, а саме: у підприємця відсутня тарифна система оплати праці, яка використовується для розподілу робіт залежно від їх складності, а працівників - залежно від їх кваліфікації, в результаті чого працівникам, які виконують кваліфіковані роботи перукарів та адміністратору Міщенко Д.С., Гринюк О.Ю., Марполь А.А., Рибаченко А.С. заробітна плата нараховувалась в розмірі мінімальної заробітної плати як за просту некваліфіковану працю; ч. 1,2,3 ст. 115 КЗпП України, а саме заробітна плата працівникам виплачується підприємцем один раз на місяць; ст. 21 Закону України Про відпустки, а саме оплата праці за час перебування працівника ОСОБА_8 з 25.07.2016 р. по 28.07.2016 р. виплачена 29.07.2016 р., а не за три дні до початку відпустки.

Правові засади і гарантії здійснення громадянами України права розпоряджатися своїми здібностями до продуктивної і творчої праці визначені Кодексом законів про працю України (далі - КЗпП України).

Так, у відповідності до ч. 1-3 ст. 96 КЗпП України основою організації оплати праці є тарифна система оплати праці, яка включає тарифні сітки, тарифні ставки, схеми посадових окладів і тарифно- кваліфікаційні характеристики (довідники).

Тарифна система оплати праці використовується для розподілу робіт залежно від їх складності, а працівників залежно від їх кваліфікації та за розрядами тарифної сітки. Вона є основою формування та диференціації розмірів заробітної плати.

Формування тарифної сітки (схеми посадових окладів) провадиться на основі тарифної ставки робітника першого розряду, яка встановлюється в розмірі, що перевищує законодавчо встановлений розмір мінімальної заробітної плати, та міжкваліфікаційних (міжпосадових) співвідношень розмірів тарифних ставок (посадових окладів).

Згідно ст. 95 КЗпП України мінімальна заробітна плата - це законодавчо встановлений розмір заробітної плати за просту, некваліфіковану працю, нижче якого не може провадитися оплата за виконану працівником місячну, а також погодинну норму праці (обсяг робіт). До мінімальної заробітної плати не включаються доплати, надбавки, заохочувальні та компенсаційні виплати. Мінімальна заробітна плата є державною соціальною гарантією, обов'язковою на всій території України для підприємств, установ, організацій усіх форм власності і господарювання та фізичних осіб. Заробітна плата підлягає індексації у встановленому законодавством порядку.

Заробітна плата працівникам ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_8 в порушення вимог ст. 96 КЗпП України виплачується з боку ФОП ОСОБА_1 в розмірі мінімальної заробітної плати. При цьому ОСОБА_9, ОСОБА_10 працюють перукарями, ОСОБА_8 - майстром манікюру і виконують роботу, що потребує спеціальних знань.

За таких обставин, позивач у відповідності до ст. 96 КЗпП України повинен був при визначенні та виплаті заробітної плати вказаним працівникам додержуватись тарифної системи оплати праці для розподілу робіт залежно від їх складності, а працівників залежно від їх кваліфікації та за розрядами тарифної сітки.

Щодо порушення, передбаченого ч. 1,2,3 ст. 115 КЗпП України, а саме виплати заробітної плати працівникам підприємцем один раз на місяць, слід зазначити таке.

В силу вимог ч. 1,2,3 ст. 115 КЗпП України передбачено, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

У разі коли день виплати заробітної плати збігається з вихідним, святковим або неробочим днем, заробітна плата виплачується напередодні.

Розмір заробітної плати за першу половину місяця визначається колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не менше оплати за фактично відпрацьований час з розрахунку тарифної ставки (посадового окладу) працівника.

В порушення зазначеної норми позивачем заробітна плата виплачувалась один раз на місяць, що підтверджується відомостями на виплату коштів №1 за травень 2016 р., №2 за червень 2016 р., № 3 за липень 2016 р., розрахунковими відомостями №1, №2, №3 за травень-липень 2016 р.

Також, відповідно до постанови Гайсинського районного суду у Вінницькій області від 22.09.2016 р. у справі №129/2265/16-п накладено на ФОП ОСОБА_1 адміністративне стягнення у виді штрафу в сумі 510 грн. згідно ст. 41 КУпАП України, а саме порушення вимог законодавства про працю та про охорону праці. Гайсинським районним судом Вінницької області у вказаній постанові встановлено, що фізична особа-підприємець порушив законодавство про працю, а саме: ст. 96 КЗпП України - відсутня тарифна система оплати праці, яка розподіляє роботи залежно від їх складності, а працівників залежно від їх кваліфікації, в результаті чого праця найманих кваліфікованих працівників та адміністратора оплачується в розмірі мінімальної заробітної плати, як за просту некваліфіковану працю; ст. 115 КЗпП України, заробітна плата працівникам виплачується лише один раз на місяць, чим скоєно правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 41 КУпАП. Також зазначено, що фізична особа-підприємець вину визнав повністю, каявся.

Щодо порушення позивачем ст. 21 Закону України Про відпустки, а саме здійснення оплати праці ОСОБА_8 після відпустки, а не за три дні до такої, слід зазначити, що порушення має місце та підтверджується відомістю на виплату коштів № 3 за липень 2016 року.

Згідно п.п.54 п.4 Положення, Державна служба України з питань праці накладає у випадках, передбачених законом, штрафи за порушення законодавства, невиконання розпоряджень посадових осіб Держпраці.

Статтею 265 КЗпП України передбачено, що посадові особи органів державної влади та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, винні у порушенні законодавства про працю, несуть відповідальність згідно з чинним законодавством.

Юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі: порушення інших вимог трудового законодавства, крім передбачених абзацами другим - пятим частини другої цієї статті - у розмірі мінімальної заробітної плати.

На підставі вищенаведеного та враховуючи те, що позивачем допущено порушення вимог ст. 96, ч. 1-3 ст. 115 КЗпП України та ст. 21 Закону України Про відпустки, суд вважає, що наявні підстави для застосування штрафу, передбаченого а. 6 ч. 2 ст. 265 КЗпП України та відповідно винесення постанови від 29.08.2016 р. №02-10-09/625-248 про накладення штрафу у розмірі 1450 грн. 00 коп., а тому позовні вимоги в цій частині є необґрунтованими, а відтак в їх задоволенні слід відмовити.

Що стосується постанови від 29.08.2016 р. №02-10-09/625-249 про накладення штрафу слід вказати на таке.

Так, відповідно до постанови від 29.08.2016 р. №02-10-09/625-249 про накладення штрафу в розмірі 87000 грн. 00 коп. ФОП ОСОБА_1 порушено вимоги трудового законодавства, а саме: ч.1 та 3 ст. 24 КЗпП України, відповідно до повідомлення Гайсинської ОДПІ ГУ ДФС у Вінницькій області від 26.07.2016 р. №2058/10/1300 та доданих копій акта перевірки про факти фактичної перевірки фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 від 14.07.2016 р. за №355/1300/НОМЕР_1 та копій пояснень, відібраних у працівників ОСОБА_4 та ОСОБА_5 встановлено, що ОСОБА_4 надала пояснення, що вона працює перукарем у позивача з 12.07.2016 р., при цьому трудовий договір з нею не укладений у письмовому вигляді та не повідомлено про початок трудових відносин Гайсинську ОДПІ. Також ОСОБА_5 надала пояснення працівникам ДПІ про те, що вона працює у позивача перукарем з 11.07.2016 р., станом на 13.07.2016 р. договір з нею не укладався та не надходило повідомлення про початок трудових відносин із ОСОБА_12 від ОСОБА_1 до Гайсинської ОДПІ.

Відповідно до ч. 1 ст. 21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Згідно ст. 24 КЗпП України, працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Частиною 2 статті 265 КЗпП України передбачено, що юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі: фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оформлення працівника на неповний робочий час у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, та виплати заробітної плати (винагороди) без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування та податків - у тридцятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення.

Судом встановлено, що на момент проведення перевірки Гайсинською ОДПІ, 14.07.2016 р. у перукарні ФОП ОСОБА_1 працювали ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_9, ОСОБА_8 Вказане підтверджується трудовими договорами, укладеними з працівниками, відомостями на виплату коштів за травень-серпень 2016 року, повідомленнями про прийняття працівників на роботу, що подаються до податкової інспекції та звітами про нарахування єдиного внеску за травень-липень 2016 року.

Відповідно до ст. 65 КАС України в судовому засіданні було допитано свідків.

Свідок ОСОБА_10 в судовому засіданні пояснила, що у перукарні фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 працювало три працівника, а саме: вона, ОСОБА_9 та ОСОБА_8. ОСОБА_5 прийшла вдруге, з метою вирішення питання щодо стажування, інша дівчина прийшла з питань працевлаштування. Також зазначила, що перевіряючі з податкової інспекції змусили всіх писати пояснення. З їхнього боку чинився тиск, тобто вони зазначали, що пояснення мають написати усі і так, як вони скажуть. Керівника на місці не було.

Свідок ОСОБА_9 пояснила, що на момент перевірки в перукарні працювали вона, ОСОБА_10 та ОСОБА_8 Також в перукарні знаходились ОСОБА_5 та ще інша дівчина. Перевіряючі сказали, що необхідно написати пояснення та з їхнього боку чинився тиск, а саме працівники податкової сказали, що у разі не надання письмових пояснень у них будуть проблеми.

ОСОБА_13 Юріївна в судовому засіданні пояснила, що з 05.09.2016 р. почала працювати у ФОП ОСОБА_1, до 05.09.2016 р. не працювала та заробітної плати не отримувала. З приводу письмового пояснення, яке міститься в матеріалах справи, зазначила, що його писала під тиском з боку осіб, які представились як працівники податкової інспекції.

Свідок ОСОБА_4 в судовому засіданні пояснила, що прийшла до ОСОБА_1 на співбесіду з метою працевлаштування, його не було, тому вона чекала на ОСОБА_1 в перукарні. Згодом прийшли перевіряючі з податкової інспекції і змусили писати пояснення, яке продиктували.

Також суд звертає увагу на те, що згідно наявних в матеріалах справи пояснень ОСОБА_10, ОСОБА_9, ОСОБА_8 від 13.07.2016 р., вказані особи вказали, що саме вони працюють у ФОП ОСОБА_1

З досліджених судом показів свідків, які були допитаними в судовому засіданні та наданих письмових доказів встановлено, що ОСОБА_5 та ОСОБА_4 на момент проведення перевірки як податковим органом так і управлінням Держпраці у Вінницькій області, не працювали у ФОП ОСОБА_1.

Отже у ході розгляду справи не було встановлено наявності трудових відносин та фактичного допуску працівників до роботи без оформлення трудового договору (контракту).

Таким чином, посадовими особами управління Держпраці у Вінницькій області при розгляді правопорушення не враховано усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення та необґрунтовано прийнято постанову від 29.08.2016 р. №02-10-09/625-249 про накладення штрафу .

При ухваленні рішення в даній справі суд також керувався наступним.

Частина друга статті 19 Конституції України зобов'язує органи державної влади діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб'єкта владних повноважень на підтвердження правомірності свого рішення та докази, надані позивачем, суд приходить до переконання про часткове задоволення позовних вимог та скасування постанови від 29.08.2016 р. № 02-10-09/625-249 про накладення штрафу.

Згідно положень статті 94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України, при цьому, у разі часткового задоволення позовних вимог, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163, 167, 255, 257 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати постанову про накладення штрафу уповноваженими особами від 29 серпня 2016 року № 02-10-09/625-249, винесену начальником управління Держпраці у Вінницькій області ОСОБА_7

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору в сумі 870,00 грн. (вісімсот сімдесят грн. 00 коп.) за рахунок бюджетних асигнувань управління Держпраці у Вінницькій області.

Постанова набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Вергелес Андрій Валерійович