Справа № 234/12433/16-а
Суддя: Фоміна Ю. В.
Дата ухвалення: 2016-10-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/234/261/16
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2016 року м. Краматорськ

Краматорського міський суд Донецької області у складі головуючого судді Фоміної Ю.В., при секретарі Науменко А.Е., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Відділу державної виконавчої служби Краматорського міського управління юстиції, третя особа Управління праці та соціального захисту населення Краматорської міської Ради про визнання неправомірною постанови про повернення виконавчого листа, її скасування та відновлення виконавчого провадження, -

ПОСТАНОВИВ:

ОСОБА_2, діючи від імені ОСОБА_1 на підставі довіреності, звернувся до Краматорського міського суду Донецької області з позовом до Відділу державної виконавчої служби Краматорського міського управління юстиції (далі ВДВС Краматорського МУЮ) про визнання неправомірною постанови про повернення виконавчого листа, її скасування та відновлення виконавчого провадження.

В позовній заяві зазначив, що 13 липня 2016 року у виконавчому провадженні №41701806 державним виконавцем ВДВС Краматорського МУЮ прийнято постанову про повернення ОСОБА_1 виконавчого листа з виконання постанови Краматорського міського суду від 12 квітня 2011 року у адміністративній справі №2а-8148/2011, якою Управління праці та соціального захисту населення Краматорської міської Ради (далі УПтСЗН Краматорської міської ради) було зобовязано провести перерахунок грошової допомоги на оздоровлення за 2010 рік із врахуванням отриманої ним у вказаний період щорічної допомоги, згідно Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та сплатити йому недоплачену суму щорічної допомоги на оздоровлення за 2010 рік у сумі 3674 грн. Копію даної постанови ОСОБА_1 отримав поштою 02 серпня 2016 року, яка мотивована наявністю заборони звернення стягнення на майно та кошти боржника, а також щодо проведення інших дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення.

З даною постановою ОСОБА_1 не згоден, оскільки вона не відповідає вимогам ст..ст. 75,89 Закону України «Про виконавче провадження», за якими виконання судового рішення має відбуватись із застосуванням штрафних санкцій та наступним поданням до правоохоронних органів заяви про притягнення боржника до кримінальної відповідальності відповідно до закону. Тобто, до ухвалення постанови про повернення виконавчого документа відповідачем не дотримано обовязкової процедури з вирішення питання про повернення стягувачу виконавчого документу.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 не зявились, від представника до суду надано заяву про розгляд справи у його відсутності.

Від представника відповідача ОСОБА_3 до суду надійшла заява про розгляд справи у його відсутності.

Представник третьої особи в судове засідання не зявився, про день та час слухання справи був повідомлений належним чином.

На підставі ч.ч.1,4 ст.122, ч.6 ст.128 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження.

Дослідивши матеріали справи суд встановив наступне.

Постановою Краматорського міського суду Донецької області від 12 квітня 2011 року у справі 2а-8148/11/0528, яка була змінена Постановою Донецького апеляційного адміністративного суду від 26 травня 2011 року, Управління праці та соціального захисту населення Краматорської міської Ради (далі УПтСЗН Краматорської міської ради) було зобовязано провести перерахунок грошової допомоги на оздоровлення за 2010 рік із врахуванням отриманої ОСОБА_1 у вказаний період щорічної допомоги, згідно Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та сплатити йому недоплачену суму щорічної допомоги на оздоровлення за 2010 рік у сумі 3674 грн..

Постановою державного виконавця ВДВС Краматорського МУЮ ОСОБА_4 від 13 червня 2012 року відкрито провадження з виконання виконавчого листа №2-а/8148 виданого 12 квітня 2012 року Краматорським міським судом Донецької області.

Постановою державного виконавця ВДВС Краматорського МУЮ ОСОБА_4 від 28 січня 2014 року, на підставі заяви про повторне предявлення виконавчого документа до примусового виконання, відкрито провадження з виконання виконавчого листа №2-а-8148/2011 виданого 12 квітня 2012 року Краматорським міським судом Донецької області.

28 січня 2014 року державним виконавцем Веремій О.І. УПтСЗН Краматорської міської ради надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження для виконання.

13 липня 2016 року державний виконавець Василенко В.О. своєю постановою повернув стягувачу виконавчий лист №2-а-8148/2011 виданий 12.04.2012 року на підставі п.9 ч.1 ст.47, ст.50 Закону України «Про виконавче провадження», мотивуючи її тим, що встановлена законом заборона щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо у нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення.

Частиною 2 ст.19 Конституції України та ч.3 ст.2 КАС України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.2 ст.14 КАС України постанови та ухвали суду в адміністративних справах, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання на всій території України.

Згідно з ч.1 ст.255 КАС України постанова або ухвала суду, яка набрала законної сили, є обов'язковою для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України.

Частиною 1 ст.258 КАС України встановлено, що за кожним судовим рішенням, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, за заявою осіб, на користь яких воно ухвалено, чи прокурора, який здійснював у цій справі представництво інтересів громадянина або держави в суді, видається один виконавчий лист.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку на час виникнення спірних правовідносин було визначено Законом України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999р. №606-XIV із змінами та доповненнями (далі - Закон №606-XIV).

Відповідно до ст.1 Закону № 606-XIV виконавче провадження - це сукупність дій органів і посадових осіб, зазначених у цьому Законі, спрямованих на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які здійснюються на підставах, у спосіб та в межах повноважень, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами.

В силу положень ст.17 Закону №606-XIV примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом. Підлягають виконанню державною виконавчою службою, зокрема, виконавчі листи, що видаються судами.

Відповідно до ч.1 ст.6 Закону №606-XIV державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Згідно з ч.1 ст.11 Закону №606-XIV державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Для забезпечення здійснення необхідних заходів з метою своєчасного і повного виконання виконавчого документа при здійсненні виконавчого провадження державного виконавця наділено обсягом прав, перелічених в ч.3 ст.11 Закону №606-XIV.

Відповідно до ч.2 ст.30 Закону №606-XIV державний виконавець зобов'язаний провести виконавчі дії з виконання рішення протягом шести місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, а з виконання рішення немайнового характеру - у двомісячний строк.

Як вбачається, з матеріалів справи, відповідач на підставі п.3 та п.16 ч.3 ст.11 Закону України "Про виконавче провадження" із запитами до боржника не звертався та не з'ясовував чи вчинялися боржником необхідні дії для виконання постанови суду.

Також ст. 75 Закону № 606-XIV визначено загальні умови виконання рішень, за якими боржник зобов'язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення.

Так, відповідно до ч.1 ст.75 Закону № 606-XIV після відкриття виконавчого провадження за виконавчим документом, що зобов'язує боржника вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, державний виконавець перевіряє виконання рішення не пізніше ніж на наступний день після закінчення строку, встановленого ч.2 ст.25 цього Закону для самостійного виконання рішення. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, його виконання перевіряється не пізніше наступного робочого дня після відкриття виконавчого провадження.

Частиною 2 ст.75 Закону № 606-XIV визначено, що у разі невиконання зазначених вимог без поважних причин державний виконавець накладає на боржника штраф відповідно до ст.89 цього Закону і не пізніше п'яти робочих днів з дня його накладення повторно перевіряє стан виконання рішення. Якщо рішення не виконано і виконання може бути проведено без участі боржника, державний виконавець організовує виконання відповідно до повноважень, наданих йому законом, та вносить подання (повідомлення) правоохоронним органам для притягнення боржника до відповідальності згідно із законом. При цьому на боржника повторно накладається штраф у порядку, встановленому статтею 89 цього Закону.

Згідно з ч.3 ст.75 Закону № 606-XIV у разі якщо виконати рішення без участі боржника неможливо, державний виконавець накладає на боржника штраф відповідно до статті 89 цього Закону та вносить подання (повідомлення) правоохоронним органам для притягнення боржника до відповідальності згідно із законом, після чого виносить постанову про закінчення виконавчого провадження, яка затверджується начальником відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, і повертає виконавчий документ до суду чи іншого органу (посадової особи), що його видав.

Таким чином, при виконанні рішень суду зобов'язального характеру у разі невиконання боржником такого рішення державний виконавець повинен: а) застосувати до боржника штрафні санкції у розмірах, визначених ст. 89 цього Закону (вперше та повторно); б) внести подання до правоохоронних органів щодо притягнення боржника до кримінальної відповідальності згідно ст. 382 Кримінального кодексу України.

Згідно з п.9 ч.1 ст.47 Закону №606-XIV виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо наявна встановлена законом заборона щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо у нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення.

Відповідно до ч.2 ст.47 Закону №606-XIV про наявність обставин, зазначених у частині першій цієї статті, державний виконавець складає акт.

Приймаючи оскаржувану постанову державний виконавець керувався п.9.ч.1 ст.47, однак по змісту постанови не зазначив підстав для застосування даної норми.

Окрім того, відповідачем не доведено, що під час здійснення виконавчого провадження дотримано вимоги ст.1, ст.6 та ст.11 Закону №606-XIV.

Суд зауважує, що реалізація особою права, що пов'язане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актів національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань.

На підставі системного аналізу вказаних законодавчих положень та обставин справи, суд приходить до переконання, що повертаючи виконавчий лист стягувачу, державний виконавець не вжив усіх належних заходів, спрямованих на примусове виконання рішення суду, передбачених Законом України «Про виконавче провадження».

Відповідно до частини 2 статті 8 Кодексу адміністративного судочинства України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Згідно зі статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини в пункті 44 рішення у справі «Шмалько проти України» від 20.07.2004р. (заява №607050/00) зазначив, що орган державної влади не має права посилатися на брак коштів на виправдання неспроможності виконати судове рішення про виплату боргу. Зрозуміло, що за певних обставин затримка з виконанням судового рішення може бути виправданою. Але затримка не може бути такою, що зводить нанівець сутність гарантованого пунктом 1 статті 6 права.

В пункті 40 рішення у справі «Горнсбі проти Греції» від 19 березня 1997 року Європейський суд з прав людини зазначив, що право на суд було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави допускала невиконання остаточного та обов'язкового судового рішення на шкоду одній зі сторін. Для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «судового розгляду». Якщо адміністративні органи відмовляються або неспроможні виконати рішення суду, чи навіть зволікають з його виконанням, то гарантії, надані статтею 6 стороні на судовому етапі, втрачають свою мету (п.41 вказаного рішення).

Тому на підставі вищезазначеного, суд приходить до висновку, що державним виконавцем не забезпечено виконання судового рішення, не вчинено передбачених законодавством заходів примусового виконання рішень, оскаржувану постанову про повернення виконавчого листа було прийнято не на підставі та не у встановленому чинним законодавством порядку, що є підставою для її скасування.

Щодо вимоги позивача зобовязати відновити виконавче провадження, суд виходить з наступного.

Як розяснено у п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 26.12.2003р. «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження», у разі визнання неправомірними рішення, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суд зобов'язує їх усунути допущені порушення або іншим шляхом поновлює порушенні права чи свободи заявника. При цьому суд не вправі зобов'язати зазначених осіб до вчинення тих дій, які згідно із Законом України «Про виконавче провадження» можуть здійснюватися тільки державним виконавцем або відповідною посадовою особою державної виконавчої служби.

Відповідно до ст. 51 Закону України «Про виконавче провадження» №606-XIV, були передбачені підстави для відновлення виконавчого провадження, згідно яких у разі якщо постанова державного виконавця про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа стягувачеві визнана судом незаконною чи скасована начальником відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, або керівником відповідного органу державної виконавчої служби або якщо до державного виконавця надійшло рішення суду про скасування заходів до забезпечення позову, а також у разі повернення виконавчого документа з іншого відділу державної виконавчої служби, виконавче провадження підлягає відновленню протягом трьох робочих днів з дня надходження рішення суду, виконавчого документа чи постанови керівника відповідного органу державної виконавчої служби.

Такі ж самі умови передбачені ст.41 Закону України «Про виконавче провадження» 1404-VIII від 02.06.2016р., згідно яких у разі якщо постанова виконавця про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа стягувачу визнана судом незаконною чи скасована в установленому законом порядку, виконавче провадження підлягає відновленню за постановою виконавця не пізніше наступного робочого дня з дня одержання виконавцем відповідного рішення.

Тому суд вважає вимоги позивача про відновлення виконавчого провадження безпідставними, оскільки резолютивна частина рішення не повинна містити приписів, що прогнозують можливі порушення з боку відповідача та зобов'язання його до вчинення чи утримання від вчинення дій на майбутнє (абз. 2 п. 10.3 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 20.05.2013 № 7 «Про судове рішення в адміністративній справі»). Зобов'язання відповідача відновити виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2-а-8148/2011 виданого 12.04.2012 року Краматорським міським судом Донецької області є вимогою щодо вчинення дій саме на майбутнє без наявності протиправних дій відповідача та порушеного права. У відповідності до положень ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України захисту підлягає виключно порушене право, а не ймовірне порушення права у майбутньому. Крім того суд наголошує на тому, що скасування постанови про закінчення виконавчого провадження від 13.07.2016 року за своєю правовою суттю є належним та достатнім способом захисту права позивача, а відтак позовні вимоги щодо відновлення виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа є зайвими і задоволенню не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.8,9,14,24,161,162 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ :

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати неправомірною та скасувати постанову відділу державної виконавчої служби Краматорського міського управління юстиції від 13.07.2016 року ВП №41701806 про повернення виконавчого листа № 2а-8148/2011, виданого 12.04.2012 року Краматорським міським судом Донецької області.

В іншій частині позову відмовити.

Апеляційна скарга на постанову суду може бути подана в Донецький апеляційний адміністративний суд через Краматорський міський суд протягом десяти днів з дня отримання її копії.

Суддя: Ю.В. Фоміна