Справа № 805/1684/16-а
Суддя: Сіваченко Ігор Вікторович
Дата ухвалення: 2016-11-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Бабіч С.І.
Суддя-доповідач - Сіваченко Ігор Вікторович
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 листопада 2016 року справа №805/1684/16-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого Сіваченка І.В.,

суддів Шишова О.О., Чебанова О.О.

секретар судового засідання Куленко О.Д.,

за участю представника позивача Денщика В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Слов'янської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області на постанову Донецького окружного адміністративного суду від 6 липня 2016 року у справі № 805/1684/16-а за позовом Комунального підприємства "Компанія "Вода Донбасу" до Слов'янської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області про сплату земельного податку з юридичних осіб,

ВСТАНОВИВ:

Комунальне підприємство "Компанія "Вода Донбасу" в особі Слов'янського регіонального виробничого управління (далі - КП "Компанія "Вода Донбасу") звернулось до суду з позовом до Слов'янської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області (далі - Інспекція), відповідно до якого просило визнати протиправною та скасувати податкову вимогу № 244-23 від 10.03.2016 про сплату земельного податку з юридичних осіб на суму 52 048,39 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що він звільнений від сплати орендної плати за земельну ділянку в силу Закону України від 2 вересня 2014 року № 1669-VII "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції", а податкова вимога № 244-23 від 10.03.2016 про сплату земельного податку з юридичних осіб на суму 52 048,39 грн. підлягає скасуванню у повному обсязі.

Відповідач проти задоволення позову заперечував, надав до суду першої інстанції письмові заперечення, відповідно до яких зазначив, що позивачем порушені вимоги пункту 286.2 ст. 286 Податкового кодексу України, а податковий борг в сумі 52 048,39 грн. виник на підставі поданих позивачем до податкового органу податкових декларацій з плати за землю за 2016 рік. З наведених підстав відповідач просив у задоволенні позову відмовити.

Постановою Донецького окружного адміністративного суду від 6 липня 2016 року у справі № 805/1684/16-а позов задоволено повністю, внаслідок чого визнано протиправною та скасовано податкову вимогу Інспекції № 244-23 від 10.03.2016.

Суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем у спірній вимозі була нарахована позивачу орендна плату за землю за період січень - лютий 2016 року - тобто за період, протягом якого проводилась антитерористична операція. З аналізу ст.ст. 6-7 Закону № 1669-VII вбачається, що вказані норми є безумовними та не передбачають виконання платником податку якихось додаткових дій для звільнення від плати за землю - подання заяв, уточнюючих декларацій, сертифікатів, тощо. Наприклад, встановлення наявності чи відсутності обставин непереборної сили (форс-мажору) не є умовою застосування вказаних норм, оскільки підставою такого звільнення є, наприклад, сама ст. 7 Закону № 1669-VII, якою відповідна орендна плата скасована на час дії цього закону. Таким чином, у спірному періоді (січень - лютий 2016 року) був звільнений від сплати орендної плати за користування земельними ділянками.

Враховуючи вищевикладене, судом першої інстанції зроблений такий висновок, що станом на момент винесення спірної вимоги заборгованість позивача з орендної плати за землю була відсутньою, спірна вимога, на суму 52 048,39 грн. є протиправною, підлягає скасуванню, а позовні вимоги про визнання протиправною та скасування податкової вимогу № 244-23 від 10.03.2016 року про сплату земельного податку з юридичних осіб на суму 52 048,39 грн. підлягають задоволенню.

Не погодившись з таким рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що постанова місцевого суду є необґрунтованою, винесеною з порушенням норм матеріального та процесуального права, у зв'язку з чим підлягає скасуванню, та просив скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що Торгово-промисловою палатою України сертифікатом №1201 (вихідний № 4260/05-4 від 29.10.2014) засвідчено настання обставин непереборної сили з 10 червня 2014 року Слов'янському регіональному виробничому управлінню комунального підприємства «Компанія «Вода Донбасу» при здійсненні господарської діяльності на території Донецької області та дотриманні норм законодавчих актів України, які стосуються справлення та сплати податків та зв'язкових платежів відповідно до пунктів 100.4 і 100.5 статті 100 ПК України. Статтею 100 ПК України передбачено надання розстрочення та відстрочення грошових зобов'язань або податкового боргу платників податків. Слов'янське регіональне виробниче управління комунального підприємства «Компанія «Вода Донбасу» до Інспекції з заявою про розстрочення (відстрочення) грошового зобов'язання (податкового боргу) не зверталось.

Таким чином, податкова вимога є цілком законною та відповідає нормам діючого законодавства, а тому судом першої інстанції безпідставно зроблено висновок про наявність підстав для тасування податкової вимоги.

В судовому засіданні представник позивача заперечував проти задоволення апеляційної скарги. Представник відповідача до апеляційного суду не прибув.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів встановила наступне.

Комунальне підприємство "Компанія "Вода Донбасу" в особі Слов'янського регіонального виробничого управління КП "Компанія "Вода Донбасу" () зареєстроване платником податків, місцезнаходження: 84112, м. Слов'янськ, вул. Університетська, буд. 13.

16 березня 2016 року позивачем отримано податкову вимогу Інспекції № 244-23 від 10.03.2016 зі сплати земельного податку з юридичних осіб в розмірі 52 048,39 грн., рішення № 4420/10/05-22-23 від 12.03.2016 про опис майна у податкову заставу та акт опису майна № 43/05-22-23 від 12.03.2016.

25 березня 2016 року позивачем було подано скаргу до Головного управління ДФС у Донецькій області на податкову вимогу № 244-23 від 10.03.2016, рішення № 4420/10/05-22-23 від 12.03.2016 про опис майна у податкову заставу та на акт опису майна № 43/05-22-23 від 12.03.2016.

Рішенням Головного управління ДФС у Донецькій області № 1989/10/05-99-17-01 від 19.04.2016 спірна податкова вимоги була залишена без змін, а рішення № 4420/10/05-22-23 від 12.03.2016 про опис майна у податкову заставу та акт опису майна № 43/05-22-23 від 12.03.2016 були скасовані.

Частково не погодившись з прийнятим рішенням, позивач 29 квітня 2016 року направив скаргу Голові Державної фіскальної служби України за результатами розгляду якої було прийнято рішення № 12290/6/99-99-17-01-15 від 03.06.2016 згідно якого скарга позивача залишена без задоволення.

Відповідно до заперечень відповідача № 11872/10/05-22-10-013 від 05.07.2016 позивачем не сплачені узгоджені податкові зобов'язання за січень - лютий 2016 року, у зв'язку з чим утворилась податкова заборгованість з земельного податку з юридичних осіб у сумі 52 048,39 грн.

Позивачем були подані відповідачу податкові декларації з плати за землю (земельний податок та/або оренда плата за земельні ділянки або комунальної власності) № від 29.03.2016 та № від 29.03.2016 з додатками, відповідно до яких позивач, зобов'язався щомісячно сплачувати орендну плату за земельну ділянку, розташовану за адресою: 84112, м. Слов'янськ, вул. Університетська, буд. 13.

Вказана обставина сторонами не заперечується.

Відповідачем було прийнято спірну вимогу, відповідно до якої, сума податкового боргу платника податків за грошовим зобов'язанням з орендної плати за землю становить 52 048,39 грн. за основним платежем.

Суд першої інстанції виходив з того, що встановлення наявності чи відсутності обставин непереборної сили (форс-мажору) не є умовою застосування норм ст. 6-7 Закону № 1669-VII, оскільки підставою такого звільнення є, наприклад, сама ст. 7 Закону № 1669-VII, якою відповідна орендна плата скасована на час дії цього закону. Таким чином, у спірному періоді (січень - лютий 2016 року) був звільнений від сплати орендної плати за користування земельними ділянками.

Колегія суддів апеляційної інстанції не може погодитись з висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Підпунктом 16.1.4 статті 16 Податкового кодексу України (далі - ПК України) визначено, що платник податків зобов'язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Відповідно до пункту 38.1 статті 38 ПК України виконанням податкового обов'язку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов'язань у встановлений податковим законодавством строк.

Згідно пункту 57.1 статті 57 ПК України платник податків зобов'язаний самостійно сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Нормою пункту 287.3 статті 287 ПК України передбачено, що податкове зобов'язання щодо плати за землю, визначене у податковій декларації на поточний рік, сплачується рівними частками власниками та землекористувачами земельних ділянок за місцезнаходженням земельної ділянки за податковий період, який дорівнює календарному місяцю, щомісяця протягом 30 календарних днів, що настають за останнім календарним днем податкового (звітного) місяця.

Указом Президента України № 405/2014 від 14 квітня 2014 року введено в дію рішення РНБО України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо боротьби з терористичною загрозою і збереження територіальної цілісності України» та розпочато проведення Антитерористичної операції (далі - АТО) на території Донецької і Луганської областей.

Відповідно до ст. 1 Закону України від 02 вересня 2014 року № 1669-VII «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» (далі - Закон № 1669-VII) період проведення антитерористичної операції - це час між датою набрання чинності Указом Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року № 405/2014 та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України.

Виходячи з наведених приписів, датою початку періоду проведення антитерористичної операції є 14.04.2014 року.

На виконання Закону № 1669-VII розпорядженнями Кабінету Міністрів України № 1053-р від 30 жовтня 2014 року та від 02.12.2015 № 1275-р затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалась антитерористична операція.

Статтею 6 Закону № 1669-VII (в редакції, чинній у спірний період) встановлено, що під час проведення антитерористичної операції звільнено суб'єктів господарювання, які здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції, від сплати за користування земельними ділянками державної та комунальної власності.

Однак, порядок звільнення від сплати за використання земельними ділянками наведеною нормою не визначений.

Згідно до частини 3 статті 11 «Прикінцеві та перехідні положення» наведеного Закону, закони та інші нормативно-правові акти України діють у частині, що не суперечить цьому Закону.

У відповідності до вимог п.п. 30.1. 30.2, 30.3. 30.3 статті 30 ПК України податкова пільга - передбачене податковим та митним законодавством звільнення платника податків від обов'язку щодо нарахування та сплати податку та збору, сплата ним податку та збору в меншому розмірі за наявності підстав, визначених пунктом 30.2 цієї статті.

Підставами для надання податкових пільг є особливості, що характеризують певну групу платників податків, вид їх діяльності, об'єкт оподаткування або характер та суспільне значення здійснюваних ними витрат.

Платник податків вправі використовувати податкову пільгу з моменту виникнення відповідних підстав для її застосування і протягом усього строку її дії.

За приписами п. 30.4 наведеної норми платник податків вправі відмовитися від використання податкової пільги чи зупинити її використання на один або декілька податкових періодів, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Податкові пільги, не використані платником податків, не можуть бути перенесені на інші податкові періоди, зараховані в рахунок майбутніх платежів з податків та зборів або відшкодовані з бюджету.

У відповідності до п. 30.9 цієї статті податкова пільга надається, зокрема, шляхом звільнення від сплати податку та збору.

Аналіз наведених норм дозволяє дійти висновку про те, що використання податкової пільги є правом платника податків, а не його обов'язком.

Відповідно до п. 54.1 ст. 54 ПК України крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов'язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов'язання та/або пені вважається узгодженою.

Наказом Міністерства доходів і зборів України 30.12.2013 року № 865 затверджено форму податкової декларації з плати за землю (земельний податок та/або орендна плата за земельні ділянки державної або комунальної власності), зокрема додаток 2 «Відомості про пільги на земельний податок з наявних площ земельних ділянок».

Форма податкової декларації з плати за землю (земельний податок та/або орендна плата за земельні ділянки державної або комунальної власності), затв. наказом Міністерства фінансів України від 16 червня 2015 року № 560, також містить в собі графи щодо пільг, у яких зазначається розмір пільги відповідно до законодавства та/або рішення органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування, яким пільгу надано.

Колегія суддів вважає, що наведені норми ПК України не суперечать Закону України № 1669-VII, а тому підлягають застосуванню до спірних правовідносин.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем було подано податкову декларацію з плати за землю за 2016 рік, у якій самостійно визначено річну суму земельного податку, яка підлягає сплаті за даними платника, в тому числі, за січень - лютий 2016 року на суму 52 048,39 грн. (а.с.44-58).

У п. 56.11 ст. 56 ПК України визначено, що не підлягає оскарженню грошове зобов'язання, самостійно визначене платником податків.

Згідно п. 50.1 ст. 50 ПК України у разі якщо у майбутніх податкових періодах (з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу) платник податків самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявляє помилки, що містяться у раніше поданій ним податковій декларації (крім обмежень, визначених цією статтею), він зобов'язаний надіслати уточнюючий розрахунок до такої податкової декларації за формою чинного на час подання уточнюючого розрахунку.

Доказів подання уточнюючого розрахунку про зменшення задекларованої суми податкового зобов'язання позивачем не надано.

Відповідно до вимог п. 38.1 ст. 38 ПК України виконанням податкового обов'язку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов'язань у встановлений податковим законодавством строк.

За приписами п. 37.3 ст. 37 ПК України підставами для припинення податкового обов'язку, крім його виконання, є: ліквідація юридичної особи; смерть фізичної особи, визнання її недієздатною або безвісно відсутньою; втрата особою ознак платника податку, які визначені цим Кодексом; скасування податкового обов'язку у передбачений законодавством спосіб.

Позивачем не надано доказів на підтвердження припинення спірного податкового зобов'язання щодо сплати земельного податку, у встановлений законом спосіб.

Згідно ст. 59 ПК України у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов'язання в установлені законодавством строки, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення. Податкова вимога надсилається (вручається) також платникам податків, які самостійно подали податкові декларації, але не погасили суми податкових зобов'язань у встановлені цим Кодексом строки, без попереднього надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Порядок направлення органами доходів і зборів податкових вимог платникам податків, затверджено наказом Міністерства доходів і зборів України 10.10.2013 N 576, зареєстр. в Міністерстві юстиції України 31 жовтня 2013 р. за N 1840/24372, у п.2.2 якого також визначено, що податкова вимога формується, зокрема, якщо платник податків не сплатив суми податкового зобов'язання, зазначеної в поданій ним податковій декларації, у встановлені Кодексом строки.

Згідно п.3.1 цього Порядку податкові вимоги формуються автоматично на підставі даних інформаційної системи органів доходів і зборів.

Матеріалами справи доводиться наявність у позивача податкового боргу з земельного податку в розмірі 52 048,39 грн., а тому колегія суддів вважає, що відповідачем правомірно було сформовано спірну податкову вимогу.

За таких обставин, враховуючи вищенаведені норми законів, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції порушив норми матеріального та процесуального права, його висновки суперечать обставинам справи, що призвело до неправильного її вирішення, у зв'язку з чим апеляційна скарга підлягає задоволенню, а постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям нової про відмову в задоволенні позовних вимог.

В повному обсязі постанову виготовлено 16 листопада 2016 року.

Керуючись статтями 184, 185, 195, 197, 198, 202, 205, 207, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Слов'янської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області - задовольнити.

Постанову Донецького окружного адміністративного суду від 6 липня 2016 року у справі № 805/1684/16-а - скасувати.

В задоволенні позову Комунального підприємства "Компанія "Вода Донбасу" до Слов'янської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області про сплату земельного податку з юридичних осіб - відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складення її в повному обсязі.

Головуючий: І.В.Сіваченко

Судді: О.О.Шишов

О.О.Чебанов